Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом і просить: визнати протиправною відмову Служби у справах дітей Корюківської міської ради Чернігівської області про направлення [PERSON] на навчання, як кандидата в опікуни; зобов`язати відповідача направити його на проходження курсу з питань виховання дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування до обласного центру соціальних служб, як кандидата в опікуни. Свої вимоги мотивує тим, що підстава для відмови йому у проходженні курсу з питань виховання дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування до обласного центру соціальних служб, як кандидата в опікуни відсутня, адже його судимість за ч. 1 ст. 309 КК України погашена відповідно до ст.. 89 КК України. З моменту погашення, він є таким, що не судимий і всі обмеження, встановлені законодавством з нього знімаються. Враховуючи наведене, позивач просить задовольнити його позовні вимоги. Ухвалою суду від 03.01.2025 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до слухання у відкритому підготовчому судовому засіданні. Цією ухвалою учасникам справи визначено строк для подачі заяв по суті справи. Від відповідача 16.01.2025 надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Відповідач вказує на те, що ч. 3 ст. 244 СК України не передбачає можливість для осіб, які були засуджені за ч. 1 ст. 309 КК України бути опікунами, навіть за умови погашення такої судимості. Ухвалою суду від 13.03.2025 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача - адвокат Загалець О.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, вказавши на те, що ККС ВС, зазначив, що припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження і призначення покарання. Особа, судимість якої погашено або знято, не повинна відчувати жодних негативних наслідків попередньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у тому числі й при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості та є неприпустимим. Представник відповідача Служби у справах дітей Корюківської міської ради Чернігівської області в судовому засіданні позовні вимоги не визнала просила суд відмовити в їх задоволенні. Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши додані до позовної заяви документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] 31.10.2024 звернувся з заявою до Служби у справах дітей Корюківської міської ради Чернігівської області про направлення його на навчання, як кандидата в опікуни. Комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Корюківської міської ради було розглянуто заяву [PERSON] та вирішено не направляти на проходження курсу підготовки з питань виховання дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, до обласного центру соціальних служб, [PERSON] , як кандидата в опікуни. Рішення комісії викладено в протоколі № 21 від 21.11.2024 (а.с. 8-9). В протоколі зазначено, що згідно витягу інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до Кримінальної відповідальності наявності судимості» [PERSON] був засуджений 25.09.2019 Корюківським районним судом Чернігівської області за ст. 309 ч. 1 КК України. Предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України є наркотичні засоби, психотропні речовини та їх аналоги. Зазначена обставина стала підставою для відмови в направленні [PERSON] для проходження курсу підготовки. Як свідчить витяг з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до Кримінальної відповідальності наявності судимості» Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України ФОВМ-002430573 від 19.10.2023 [PERSON] , [INFO] на території України станом на 07.11.2024 є особою, стосовно якої наявна інформація: відомості про притягнення до кримінальної відповідальності: відсутні, відомості про наявність не знятої чи непогашеної судимості: засуджений 25.09.2019 Корюківським РС Чернігівської області, статті 309 ч. 1 КК України, штраф 850 грн., дата набрання законної сили 26.10.2019, відомості про сплату штрафу не надходили, відомості про розшук відсутні. Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до Кримінальної відповідальності наявності судимості» Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України ФОВМ-002060356 дійсний з 19.10.2023 до 19.10.2025, [PERSON] був засуджений вироком Корюківського районного суду Чернігівської області за ч. 1 ст. 309 КК України. Покарання йому призначено у вигляді штрафу. Судимість погашена на підставі ст. 89 КК України. Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне. Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 244 СК України не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, зазначені в статті 212 цього Кодексу. Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 212 СК України не можуть бути усиновлювачами особи, які: були засуджені за кримінальні правопорушення проти життя і здоров`я, волі, честі та гідності, статевої свободи та статевої недоторканості особи, проти громадської безпеки, громадського порядку та моральності, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також за злочини, передбачені статтями 148, 150, 150-1, 164, 166, 167, 169, 181, 187, 324, 442 Кримінального кодексу України, або мають непогашену чи не зняту в установленому законом порядку судимість за вчинення інших кримінальних правопорушень. Виходячи з аналізу вказаної норми, суд приходить до висновку про те, що законодавець чітко розмежував, що опікунами не можуть бути особи, які мають непогашену чи не зняту судимість за будь-які кримінальні правопорушення. В той же час Сімейний кодекс України дозволяє особі стати опікуном, у разі погашення чи зняття судимості за вчинене кримінальне правопорушення, однак на за всі види кримінальних правопорушень. Із цього правила законодавець зробив чітке виключення, а саме, не можуть бути опікунами особи, які були засуджені за кримінальні правопорушення проти життя і здоров`я, волі, честі та гідності, статевої свободи та статевої недоторканості особи, проти громадської безпеки, громадського порядку та моральності, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також за злочини, передбачені статтями 148, 150, 150-1, 164, 166, 167, 169, 181, 187, 324, 442 Кримінального кодексу України, не залежно від того, чи погашена або знята така судимість. Адже, навряд чи особа, засуджена за вчинення, наприклад, злочину, передбаченого ст. 150 КК України «Експлуатація дітей» буде належним чином виконувати обов`язки опікуна, не залежно від того, чи погашена така судимість чи ні. В будь-якому випадку рівень довіри до такої особи не є високим. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Отже, дитинство будь-якої дитини, як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, має бути захищене від здійснення опікунства особами, які вчинили кримінальні правопорушення, визначені в п. 10 ч. 1 ст. 212 СК України. На думку суду, саме таку логіку покладено в основі зазначеної норми Сімейного кодексу України. Враховуючи те, що позивач по справі був засуджений вироком суду за вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 309 КК України, що входить до Розділу XIII КК України «Кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інші кримінальні правопорушення проти здоров`я населення», і вказане кримінальне правопорушення входить до переліку, засудження за яке перешкоджає в будь-якому випадку позивачу отримати статус опікуна. І визначальним при вирішенні питань балансу прав дитини та прав особи, судимість якої погашена, є саме захист прав дитини. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Служби у справах дітей Корюківської міської ради Чернігівської області про визнання протиправною відмову щодо направлення його на навчання, як кандидата в опікуни, а також зобов`язання направити.

Outcome: dismissed