Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

19.09.2024 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки про позбавлення батьківських прав, у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 02.10.2009 року між сторонами у справі був зареєстрований шлюб. Спочатку сімейне життя складалось добре, але згодом відносини стали погіршуватись через слабкість відповідачки до аморального способу життя та спиртних напоїв. Через вказане в родині виникали постійні суперечки та скандали і рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24.05.2013 року шлюб був розірваний. Після розірвання шлюбу позивач неодноразово звертався до відповідачки з вимогою передати йому сина, з метою забезпечення його нормальними житловими умовами та розвитком, а також для уникнення домашнього насильства, однак відповідачка відмовлялась передати дитину. 09.08.2016 року Дарницьким районним судом м. Києва було прийняте рішення про стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання неповнолітнього сина сторін. 28.10.2021 року позивачу зателефонували представники Центру захисту дітей «Наші діти» і повідомили про перебування в Центрі сина позивача, якого їм передала Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. Причиною передачі дитини до Центру стала неналежна та аморальна поведінка відповідачки, що виявилась у незабезпеченні дитині належних умов проживання. З моменту відібрання службою у справах дітей сина від відповідачки, остання жодного разу не виходила на зв`язок ні з державними органами, ні з позивачем, ні зі своїм сином, аби повернути собі дитину. У своїй заяві від 21.10.2021 року на адресу Служби у справах дітей неповнолітній син сторін повідомив, що з матір`ю проживати він не хоче, оскільки мати свариться, не допомагає робити домашнє завдання, на очах дитини вживає психотропні речовини, не готує їжу, не пере одягу, не прибирає в квартирі, краде у дитини одяг та їжу. Після проведення переговорів та оформлення відповідних документів з представниками Центру захисту дітей «Наші діти» та Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, 11.11.2021 року дитина переїхала на проживання до свого батька - позивача у справі. На теперішній час дитина проживає зі своїм батьком за адресою: [ADDRESS] та навчається в Зазимському навчально-виховному об`єднанні у 9-Б класі. Із листа Дніпровської районної філії Київського міського центу зайнятості №266.5-211/22 від 28.01.2022 року вбачається, що у відповідачки відсутнє будь-яке бажання працевлаштовуватись. Отже, відповідачка не має коштів для створення дитині належних соціальних, фізичних та моральних умов розвитку. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.08.2021 року у справі №755/13000/21 відповідачку було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 184 КУпАП та у цьому рішенні суду вказано, що відповідачка неодноразово притягалась до адміністративної та кримінальної відповідальності за сімейне насильство та невиконання батьківських обов`язків, а саме: 07.12.2018 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/18723/18); 10.09.2019 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/114432/19); 10.09.2019 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/114431/19); 29.10.2019 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/15484/19); 29.10.2019 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/15470/19); 07.11.2019 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/16843/19); 08.11.2019 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/16862/19); 12.12.2019 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/18889/19); 16.12.2019 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/20084/19); 16.01.2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/20469/19); 30.01.2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/20081/19); 27.02.2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/1098/20); 27.02.2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/18872/19); 22.04.2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/5038/20); 27.04.2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/4806/20); 29.04.2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/4405/20); 29.04.2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/4406/20); 26.05.2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/7150/20); 11.06.2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/4804/20); 29.09.2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/8503/20); 21.10.2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/12107/20); 04.11.2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 184 КУпАП (справа № 755/14939/20); 05.11.2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/11768/20); 24.12.2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/14272/20); 27.12.2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/19581/20); 06.05.2021 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/6396/21); 18.05.2021 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/5248/21); 21.07.2021 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/10145/21); кримінальне провадження відносно [PERSON] за ст.126-1 КК України, яке призначене на 16.08.2021 року (справа № 755/17863/20). Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 18.03.2023 року відповідачку було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України і в цьому вироку вказано, що відповідачка також була засуджена вироком Личаківського районного суду м. Львова від 25.01.2018 року за ч. 1 ст. 185 КК України. Після того, як позивач забрав свого сина з Центру захисту дітей він подав позов про звільнення його від сплати аліментів і рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04.07.2022 року у справі №753/3157/22 відповідний позов був задоволений. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.09.2022 року у справі №755/6652/22 стягнуто з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання спільного неповнолітнього сина. Після ухвалення відповідного рішення про стягнення аліментів відповідачка звернулась до позивача з проханням не подавати документи до примусового виконання та обіцяла добровільно сплачувати аліменти. Однак, до теперішнього часу відповідачка не здійснила жодного платежу по аліментах, жодного разу не відвідувала сина, не намагалась з ним зв`язатись, не цікавилась його життям та справами, чим фактично самоусунулась від виховання, піклування про фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку дитини до самостійного життя. Відповідачка з дитиною не проживає, не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, про його здоров`я, не цікавиться його проблемами, навчанням, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не забезпечує його нормальним харчуванням та одягом. Позивач самостійно виховує дитину. Відсутність у відповідачки інтересу до життя і здоров`я дитини під час їх спільного проживання до 2021 року, призвело до погіршення зору дитини, яким відповідачка не займалась. З листа директора ДНЗ №521 вбачається, що дитина з березня 2015 року перестала відвідувати дошкільний заклад, а 05.01.2016 року вибула з даного закладу. Такими діями та бездіяльністю відповідачка позбавила сина нормального дитинства, можливості спілкування з однолітками, повного морального та соціального розвитку, змусила його жити в страху. Згідно характеристик навчальних закладів, у яких на теперішній час навчається хлопчик, він є здібною дитиною, йому потрібна постійна увага, турбота, підтримка та допомога. Відповідачка без поважних причин ухиляється від своїх батьківських обов`язків. Жодних змін у своєму житті відповідачка не вчинила і не намагається вчинити. Згідно висновку компетентних органів від 30.08.2024 року, позбавлення відповідачки батьківських прав є доцільним. Мати свідомо нехтує своїми обов`язками, чим порушує норми ст.ст. 150, 152, 155 СК України. Таке відношення може негативно позначитись на становленні та самоствердженні дитини, як особистості. Права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Ухвалою суду від 24.09.2024 року відкрите провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 06.11.2024 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Відповідачка неодноразово викликались до суду, однак в судове засідання жодного разу не з`явилась, відзиву на позовну заяву не подала, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання ; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В судовому засіданні сторона позивача жодних заперечень проти можливості розгляду справи в заочному порядку не висловлювала. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що відповідачка не виконує своїх батьківських обов`язків, веде аморальний спосіб життя, дитиною не цікавиться. Коли син ще проживав разом з відповідачкою, вона часто не бувала вдома, і при цьому забороняла позивачу спілкуватись з дитиною. Приблизно 6 років тому позивач приїхав до свого сина аби поспілкуватись із ним, вдома була лише бабуся (мати відповідачки), але через якийсь час з`явилась сама відповідачка, почала лаятись, тому позивач був змушений поїхати. Після цього позивач спілкувався зі своїм сином лише телефоном. Коли матір відповідачки померла, дитину забрали в дитячий будинок і коли позивач дізнався про це, одразу вчинив всі дії аби забрати сина, на що пішло приблизно 1 місяць, оскільки компетентні органи здійснювали різні заходи з обстеження умов проживання у батька. Вже довгий час син проживає з батьком, а відповідачка на жоден контакт не виходить, життям дитини не цікавиться. Десь рік тому позивач випадково зустрів відповідачку, вона була в неналежному стані, дуже погано виглядала. Відповідачка постійно бере різні позики, а тому систематично змінює номери телефонів і додзвонитись їй неможливо. На теперішній час позивач вдруге одружився і в цьому шлюбі народилась дитина, між собою діти мають гарні відносини. Відповідачку слід позбавити батьківських прав, поскільки дитина їй нецікава і жодного бажання до дитини вона не має. Відповідачка здатна на вчинення поганих речей, а тому позивач боїться за власного сина. Позивач бажає, аби відповідачка не мала ніяких прав щодо дитини. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що відповідачка не має жодної ініціативи щодо дитини, не зв`язується з сином, не цікавиться його життям, при цьому їй ніхто не чинить перешкод у спілкуванні з сином. Відповідачка неодноразово притягалась до адміністративної та кримінальної відповідальності, зокрема й за вчинення насильства в сім`ї та невиконання батьківських обов`язків. Відповідачка не виконує жодних батьківських обов`язків, при цьому у подальшому може використати свої батьківські права щодо сина і дитина буде змушена таку маму доглядати та сплачувати їй аліменти. З 2021 року відповідачка жодної цікавості до своєї дитини не проявляла, а тому до неї має бути застосований такий крайній захід як позбавлення батьківських прав. Про те, що дитину забрали в дитячий будинок позивач дізнався того ж дня, але процедура повернення дитини зайняла майже місяць. Статтею 171 СК України визначено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. У судовому засіданні суд вислухав думку дитини [PERSON] , який повідомив суду, що він проживає зі своїм батьком, батьками батька, дружиною батька та дитиною батька від другого шлюбу. На думку дитини, позбавлення матері батьківських прав буде на користь самої дитини. Хлопчик зазначив, що з мамою йому було нормально коли вона не вживала спиртних напоїв та не приймала наркотики, але таке було дуже рідко. Коли померли дід та бабуся (батьки відповідачки), мати знаходилась не відомо де, дитиною не цікавилась, у хлопчика нічого не було, а тому його забрали в дитячий будинок, з якого його забрав вже батько. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились. 31.10.2024 року, 12.03.2025 року та 18.03.2025 року до суду надійшли клопотання третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Зазимської сільської ради Броварського району Київської області про розгляд справи без участі представника, третя особа підтримує свій висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав, підтримує позовні вимоги та просить прийняти рішення відповідно до вимог законодавства України з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини. 04.11.2024 року до суду надійшло клопотання третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної вмісті Києві державної адміністрації про розгляд справи без участі представника, третя особа просить прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини та чинного законодавства України. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, заслухавши думку дитини, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як убачається з матеріалів справи, [INFO] народився [PERSON] і його батьками є: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 22). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04.07.2022 року у справі №753/3157/22 частково задоволено позов [PERSON] , звільнено [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі в розмірі 500 грн., щомісячно, що стягуються на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09.08.2011 р. у справі № 2-7252/11. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 23-25). За даними ЄДРСР, постановою Київського апеляційного суду від 01.02.2023 року у справі №753/3157/22 рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 липня 2022 року скасоване та постановити нове, за яким позовні вимоги задоволено, звільнено [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 500 грн. щомісячно, що стягуються на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 серпня 2011 року у справі № 2-7252/11, з 11 листопада 2021 року. У зазначених рішеннях вказані наступні встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини: - З відповіді на запит адвоката Сокура С.В., яка надана Центром захисту дітей «Наші діти» за №418 від 28.12.2021 р., вбачається, що на підставі клопотання служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 28.10.2021 р. №103008-4067 та акту про факт передачі дитини від 28.10.2021 р. до центру захисту дітей «Наші діти» був зарахований малолітній [PERSON] , [INFO] . У відповідності до наказу №63 від 28.10.2021 р. [PERSON] був зарахований у відділення соціально-психологічної реабілітації, група №3; - У відповіді наданій Центром захисту дітей «Наші діти» №418 від 28.12.2021 р. на адвокатський запит зазначено, що на підставі висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 11.11.2021 р. №103/9265/41/3 та акту про факт передачі дитини від 12.11.2021 р. хлопець був переданий батькові [PERSON] . Крім того, у даній відповіді на адвокатський запит вказано, що громадянка [PERSON] жодного разу не відвідувала дитину в центрі «Наші діти» протягом всього часу його перебування в закладі; - Відповідно до довідки складеної 09.12.2021 р. виконавчим комітетом Зазимської сільської ради Броварського району Київської області №2244, [PERSON] [INFO] та його син [PERSON] , [INFO] фактично постійно проживають за адресою: [ADDRESS] ; - Згідно з довідкою №276 складеною 08.12.2021 р. Зазимським навчально-виховним об`єднанням Броварського району Київської області, [PERSON] , [INFO] , на час складання довідки навчався у 6-Б класі Зазимського навчально-виховного об`єднання Броварського району Київської області; - Наявні матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що дитина - [PERSON] [INFO] , була відібрана у матері [PERSON] на користь якої стягувалися аліменти за рішенням суду на утримання неповнолітньої дитини та передана до Центру захисту дітей "Наші діти", в подальшому передана батьку з яким і проживає на час розгляду справи та перебуває на його утриманні; - Дійшовши висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, суд першої інстанції не звернув уваги на зміст ч. 4 ст. 273 ЦПК України та помилково дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення позивача від сплати аліментів з дати фактичного проживання дитини з ним, а саме с [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.09.2022 року у справі №755/6625/22 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 21 липня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 26-28). У цьому рішенні судом встановлено наступні обставини: - Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про повернення дитини (протокол засідання Комісії від 10 листопада 2021 року № 24) від 11 листопада 2021 року № 103/9265/41/3, Орган опіки та піклування вважає за можливе повернути малолітнього [PERSON] , [INFO] , батькові [PERSON] ; - З довідки від 09 грудня 2021 року № 2244 встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїм батьком [PERSON] . Із матеріалів справи вбачається, що 04.11.2021 року позивач звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про надання дозволу на відвідування його дитини [PERSON] , який перебуває в Центрі захисту прав дітей «Наші діти», а 09.11.2021 року позивач звернувся із заявою про повернення йому сина, у якій зобов`язався займатись його вихованням, матеріально утримувати та піклуватись про сина (а.с. 32-33). Згідно висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві держаної адміністрації від 11.11.2021 року, малолітній [PERSON] проживав з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , яка не працює, вихованням та утриманням дитини не займається. Зі слів дитини вона вживає психотропні речовини, не готує їжу. Разом з ними проживала баба, яка померла [INFO] . Малолітній [PERSON] був влаштований до Центру захисту дітей «Наші діти», де він перебуває на даний час. За час перебування дитини у закладі була налагоджена взаємодія з батьком дитини [PERSON] . Громадянин відвідував сина, приймав участь у його вихованні, навчанні, цікавився його життям та інтересами, що позитивно позначилося на психоемоційному стані [PERSON] . Батько дитини [PERSON] постійно працює в ТОВ «Септіма», займає посаду помічника керівника підприємства, має постійний дохід. [PERSON] звернувся із заявою до служби у справах дітей та сім`ї щодо повернення сина в його родину, має бажання займатись вихованням та утриманням дитини. Службою у справах дітей та сім`ї з`ясовано, що [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] . Дружина [PERSON] надала згоду на проживання [PERSON] в їх родині. Малолітній [PERSON] також виявив бажання повернутись в родину батька та проживати разом з ним. Орган опіки та піклування вважає за можливе повернути малолітнього [PERSON] батькові [PERSON] (а.с. 35-36). За змістом листа Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 25.01.2022 року, малолітній [PERSON] по особистому зверненню та за клопотанням Служби 28.10.2021 був влаштований до Центру захисту дітей «Наші діти». 04.11.2021 року до Служби надійшло звернення батька дитини [PERSON] про надання дозволу на відвідування дитини в ЦЗД «Наші діти», дозвіл було надано. У подальшому [PERSON] звернувся до служби із заявою про повернення сина в його родину. 10.11.2021 на Комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації прийнято рішення про повернення малолітнього [PERSON] батько [PERSON] 12.11.2021 року дитину передано батькові (а.с. 29-31). За змістом довідки Виконавчого комітету Зазимської сільської ради Броварського району Київської області від 09.12.2021 року, [PERSON] та його син [PERSON] фактично постійно проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 37). Згідно довідки Зазимського ліцею «Академія успіху» від 18.06.2024 року, [PERSON] навчається в 9-Б класі з 22.11.2021 року (а.с. 38). З табелю успішності, поведінки та відвідування школи за 2023/2024 навчальні роки щодо [PERSON] вбачається, що дитина має задовільні успіхи в навчанні (а.с. 39-41). Відповідно до характеристики на учня 9-Б класу Зазимського ліцею «Академія успіху», [PERSON] навчається в закладі з листопада 2021 року. Під час навчання зарекомендував себе як здібний, комунікабельний учень, який швидко адаптувався до нового колективу. Має навчальні досягнення достатнього рівня. [PERSON] має хорошу пам`ять, швидко запам`ятовує навчальний матеріал, має добрий загальний розвиток. На уроках завжди уважний, виконує домашнє завдання, допомагає товаришам. Має схильність до вивчення предметів суспільно-гуманітарного циклу. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно. Бере активну участь у житті класу. Скромний, веселий, товариський, стриманий, врівноважений, дисциплінований, самостійний не піддається чужому впливу. Правила поведінки завжди свідомо виконує. Користується повагою серед однокласників, підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. Батько [PERSON] , приділяє належну увагу вихованню сина, підтримує зв`язок зі школою, класним керівником та співпрацює з батьківським комітетом класу. Мати, [PERSON] , за час навчання сина у школі, активної участі у житті школи та класу не проявляла. Контактів з класним керівником не було, батьківські збори не відвідувала (а.с. 42). За змістом листа Центру захисту дітей «Наші діти» від 20.06.2024 року, на підставі клопотання служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 28.10.2021 р. №103008-4067 та акту про факт передачі дитини від 28.10.2021 р. до центру захисту дітей «Наші діти» був зарахований малолітній [PERSON] , [INFO] . У відповідності до наказу №63 від 28.10.2021 р. [PERSON] був зарахований у відділення соціально-психологічної реабілітації, група №3. Протягом перших двох діб дитина дуже переживала та не хотіла сприймати реальність, зокрема, що вона буде жити в дитячому центрі, а не в родині. Тривалі бесіди спеціалістів, турботливе ставлення до хлопця, відвідування школи дедалі стабілізували психо-емоційний стан [PERSON] . Згодом хлопець адекватно реагував на похвалу, зауваження, виконував правила перебування дітей в групі, допомагав вихователям в побуті, спілкувався з дорослими та дітьми в центрі. Перша зустріч батька та сина відбулась на території закладу в присутності директора центру. Всі наступні зустрічі проходили виключно на території центру. Після першої зустрічі [PERSON] надав згоду на переїзд до батька та з нетерпінням чекав цього дня. На підставі висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 11 листопада 2021 року № 103/9265/41/3, та Акту про факт передачі дитини від 12.11.2021 року хлопець був переданий батькові [PERSON] . Громадянка [PERSON] жодного разу не відвідувала малолітнього в центрі «Наші діти» протягом всього часу перебування його в закладі (а.с. 43-44). Згідно листа Дніпровської районної філії Київського міського центру зайнятості від 28.01.2021 року, [PERSON] отримала статус безробітної 29.04.2015 року. 29.04.2015 року безробітній було запропоновано чотири вакансії та призначене наступне відвідування на 06.05.2015 року. 06.05.2015 року [PERSON] на прийом не з`явилась і виплата по безробіттю їй була припинена з 06.05.2015 року. Реєстрація в службі зайнятості [PERSON] припинена з 17.06.2015 року в зв`язку з невідвідуванням територіального органу без поважних причин (а.с. 45). За змістом листа Дошкільного навчального закладу №521 від 24.06.2024 року, [PERSON] був зарахований до закладу 12.05.2014 року, який систематично відвідував до березня 2015 року. З березня 2015 року [PERSON] не відвідував навчальний заклад. 05.01.2016 року [PERSON] вибув з дошкільного закладу (а.с. 46). Відповідно до акту обстеження фактичного місця проживання від 26.07.2024 року, [PERSON] в даний час зі своїм сином [PERSON] постійно проживає в [ADDRESS] . Відповідно до положень ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Рішенням виконавчого комітету Зазимської сільської ради Броварського району Київської області №448 від 30.08.2024 року затверджено висновок щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав наступного змісту: [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі до січня 2012 року. Від подружнього життя у батьків народився син [PERSON] . Однак сімейне життя у громадян не склалося через відсутність взаєморозуміння між батьками та різними поглядами на життя, в результаті чого виникали постійні сварки та непорозуміння. Неповнолітній [PERSON] проживав з матір`ю [PERSON] в м. Києві, яка не працювала, вихованням та утриманням сина в належному стані не займалася. Зі слів дитини, мати вживала психотропні речовини, їжу не готувала та не цікавилась його особистим життям. До служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації постійно надходили скарги про неналежне виконання батьківських обов`язків та вчинення домашнього насильства [PERSON] . За хлопчиком доглядала бабуся, яка померла [INFO] . Неповнолітній [PERSON] по особистому зверненню та за клопотанням Служби 28.10.2021 року був влаштований до центру захисту дітей «Наші діти», а 12.11.2021 року дитину було передано батьку [PERSON] . На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 27.08.2024 року розглядалося питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] . На засідання комісії мати не з`явилася і про поважність причин неявки не повідомила. Про час та місце проведення засідання комісії повідомлялася завчасно. 14.08.2024 року працівники служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Киві державної адміністрації виїжджали за місцем проживання матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , на обстеження умов проживання та з`ясування думки [PERSON] стосовно позбавлення її батьківських прав. Зі слів сусідів, в квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON] , до якої постійно приходять різні чоловіки сумнівної зовнішності, з квартири відчувається неприємний запах. Поведінка [PERSON] зазвичай агресивна, також до неї періодично приходять працівники поліції, опитують сусідів та повідомляють про скоєння якихось злочинів. 13.08.2024 року обстежено умови проживання дитини за адресою: [ADDRESS] , в ході якого встановлено, що будинок одноповерховий, складається з 4-х кімнат, кухні, коридору, ванни та санвузла. У хлопчика окрема кімната, в якій є ліжко, письмовий стіл з книжками та підручниками, шафа з речами. Умови проживання задовільні, дитина забезпечена усім необхідним для комфортного проживання, навчання, розвитку та проведення дозвілля. Згідно довідки від 18.06.2024 року, [PERSON] навчається в 9-Б класі Зазимського ліцею «Академія успіху» з 22.11.2021 року. Враховуючи вище викладене, надані документи та надані пояснення встановлено, що [PERSON] ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами сина, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням та розвитком, підготовкою до самостійного життя. Неповнолітня дитина [PERSON] на Комісії висловив своє бажання жити з батьком та вважає, що його матір потрібно позбавити батьківських прав, так як вона взагалі не піклується про нього та не цікавиться його життям. Мати дитини [PERSON] ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Дитина перебуває на повному утриманні батька, який самостійно займається її вихованням. [PERSON] жодної участі у вихованні дитини не приймає, матеріально не забезпечує, її життям не цікавиться, не відвідує та взагалі не присутня в житті дитини. Враховуючи викладене, вважаємо, що доцільно позбавити громадянку [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 48-51). За даними Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 18.01.2023 року у справі №755/17863/20, відповідачку було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України (а.с. 103-106). Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.08.2021 року у справі №755/13000/21 відповідачку було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП (а.с. 107-112). У вказаній постанові суд зазначив, що судом було перевірено судові рішення щодо [PERSON] , яка неодноразово притягалася до адміністративної та кримінальної відповідальності за сімейне насильство та не виконання батьківських обов`язків, а саме: 07.12.2018 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/18723/18); 10.09.2019 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/114432/19); 10.09.2019 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/114431/19); 29.10.2019 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/15484/19); 29.10.2019 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/15470/19); 07.11.2019 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/16843/19); 08.11.2019 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/16862/19); 12.12.2019 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/18889/19); 16.12.2019 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/20084/19); 16.01.2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/20469/19); 30.01.2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/20081/19); 27.02.2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/1098/20); 27.02.2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/18872/19); 22.04.2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/5038/20); 27.04.2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/4806/20); 29.04.2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/4405/20); 29.04.2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/4406/20); 26.05.2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/7150/20); 11.06.2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/4804/20); 29.09.2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/8503/20); 21.10.2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/12107/20); 04.11.2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.184 КУпАП (справа № 755/14939/20); 05.11.2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/11768/20); 24.12.2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/14272/20); 27.12.2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/19581/20); 06.05.2021 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/6396/21); 18.05.2021 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/5248/21); 21.07.2021 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.173-2 КУпАП (справа № 755/10145/21); кримінальне провадження відносно [PERSON] за ст.126-1 КК України, яке призначене на 16.08.2021 року (справа № 755/17863/20). Вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав суд виявив у Єдиному державному реєстрі судових рішень наступні процесуальні документи щодо відповідачки: постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 28.04.2021 року у справі №755/5248/21 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 18.05.2021 року у справі №755/5248/21 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 21.07.2021 року у справі №755/10145/21 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 18.11.2020 року у справі №755/15406/20 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 23.04.2021 року у справі №755/6396/21 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 06.05.2021 року у справі №755/6396/21 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 06.05.2021 року у справі №755/6396/21 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 20.07.2020 року у справі №755/8503/20 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 29.07.2020 року у справі №755/8503/20 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 29.09.2020 року у справі №755/8503/20 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 21.10.2020 року у справі №755/12107/20 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 08.12.2020 року у справі №755/12107/20 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 04.11.2020 року у справі №755/14939/20 за ч. 1 ст. 184 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 05.11.2020 року у справі №755/11768/20 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 01.12.2020 року у справі №755/14272/20 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 24.12.2020 року у справі №755/14272/20 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 29.04.2020 року у справі №755/4405/20 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 26.05.2020 року у справі №755/7150/20 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 27.04.2020 року у справі №755/4804/20 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 11.06.2020 року у справі №755/4804/20 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 24.01.2020 року у справі №755/1098/20 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 27.02.2020 року у справі №755/1098/20 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 02.04.2020 року у справі №755/1098/20 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 27.02.2020 року у справі №755/18872/19 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 22.04.2020 року у справі №755/5038/20 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 27.04.2020 року у справі №755/4806/20 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2019 року у справі №755/20081/19 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 30.01.2020 року у справі №755/20081/19 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2019 року у справі №755/20084/20 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 16.01.2020 року у справі №755/20469/19 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 26.11.2019 року у справі №755/18889/19 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 12.12.2019 року у справі №755/18889/19 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 07.11.2019 року у справі №755/16843/19 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 08.11.2019 року у справі №755/16862/19 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 29.10.2019 року у справі №755/7032/19 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 29.10.2019 року у справі №755/15470/19 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 10.09.2019 року у справі №755/14432/19 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 10.09.2019 року у справі №755/14431/19 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП; постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 07.12.2018 року у справі №755/18723/18 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 113-205). Також судом з`ясовано, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 25.01.2028 року у справі №463/197/18 відповідачку було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, а на теперішній час в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальна справа №755/387/25 по обвинуваченню відповідачки у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 311 КК України (а.с. 206-223). Із наведено вбачається, що відповідачка неодноразово притягувалась до адміністративної та кримінальної відповідальності за вчинення домашнього насильства, невиконання батьківських обов`язків, вчинення крадіжки, а на теперішній час їй пред`явлено підозру за ч. 3 ст. 311 КК України, яка передбачає відповідальність за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання прекурсорів. У даній справі суд погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно її неповнолітньої дитини, ураховуючи всі встановлені судом обставини справи. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частина перша статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною першою статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до пункту 1 статті 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (частина друга статті 150 СК України). Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з частиною другою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі, й на рівне виховання батьками. У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року N 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Olsson v. Sweden" (N 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78). Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків. У даному випадку суд дійшов висновку про наявність свідомого ухилення та винної поведінки матері у не спілкуванні з дитиною та не прийнятті нею участі у їх вихованні, оскільки відповідачка не була позбавлена можливості отримання інформації про місце проживання дитини, судом не встановлено наявності будь-яких перешкод для матері у спілкуванні з сином, непереборні обставини, які не дозволяють матері реалізовувати свій батьківський обов`язок, відсутні. Суд ураховує, що відповідачка протягом тривалого терміну не спілкується з дитиною, на виклики до суду не з`являлась, що вказує на її байдужість до життя дитини. Будь-яких спроб відповідачки налагодити контакт з сином судом не встановлено. Також суд ураховує спосіб у який дитина потрапила до Центру захисту дітей «Наші діти», який указує на фактичне відібрання дитини у матері, крім того суд приймає до уваги те, що відповідачка неодноразово притягувалась до відповідальності за вчинення домашнього насильства та невиконання батьківських обов`язків. У рішенні від 30 червня 2020 року в справі "Ілля Ляпін проти Росії" (заява N 70879/11) ЄСПЛ зауважив про те, що в інтересах дитини також забезпечити її розвиток у здоровому навколишньому середовищі, і батько/мати не може мати права відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вживати таких заходів, які б могли завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини можуть, в залежності від їх характеру і серйозності, превалювати над інтересами батьків. Також ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі "Ілля Ляпін проти Росії" (заява N 70879/11) зазначив про те, що якщо батько/мати не підтримують стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантоване Конвенцією. Приймаючи рішення у цій конкретній справі, суд виходить з того, що на перше місце мають ставитись "якнайкращі інтереси дитини", оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Із матеріалів справи чітко вбачається, що відповідачка протягом тривалого терміну не спілкується з дитиною, не приймає участі у її вихованні і такої своєї поведінки не змінює і не намагається змінити. Врахувавши поведінку відповідачки та всі інші встановлені у цій справі обставини, відсутність будь-яких фактичних даних про те, що відповідачка намагалась відновити спілкування з дитиною та брати участь у її вихованні, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування до відповідачки крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав, оскільки маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення дій, які становлять зміст батьківського обов`язку, свідомо ухиляється від їх виконання. У зв`язку з цим позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини позитивно вплине на долю дитини, забезпечить захист її прав та інтересів. З урахуванням всіх встановлених обставин справи суд вважає за необхідне застосувати до відповідачки крайній захід - позбавлення її батьківських прав, оскільки відсутні будь-які факти та обставини, які б давали суду можливість прийти до висновку про те, що відповідачка може змінити свою поведінку по відношенню до дитини та бажає приймати участь у житті власного сина. Врахувавши конкретні обставини справи, "якнайкращі інтереси дитини", а також те, що відповідачка не підтримує стосунків з сином протягом тривалого часу, не цікавиться його життям, самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини та спілкування з нею, і така поведінка відповідачки триває довгий час, суд дійшов висновку про застосування до відповідачки крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав, оскільки відповідачка свідомо ухиляється від виконання зазначених батьківських обов`язків. Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів того, що відповідачці створювали перешкоди у спілкуванні з дитиною. Позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, тому, враховуючи відсутність будь-якого спілкування відповідачки з дитиною тривалий час, існування реальної можливості виконання батьківських обов`язків, проте їх свідоме невчинення, відсутність зацікавленості у перебуванні дитини в навчальному закладі, станом її здоров`я та вихованням, суд дійшов висновку про задоволення позову про позбавлення батьківських прав. У цій справі доведене нехтування відповідачкою потребами своєї дитини, порушення прав дитини на належне батьківське виховання та не виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків щодо спілкування з дитиною та її виховання. Відповідачка не довела зміну своєї поведінки щодо дитини, реальне прагнення здійснювати належне піклування за нею, не спростувала свідомого нехтування обов`язками матері щодо власного сина. Приймаючи рішення у справі, суд ураховує всі перелічені вище встановлені судом обставини справи та вбачає що відповідачка свідомо самоусунулась від виконання батьківських обов`язків зі спілкування з дитиною та прийняття участі у її вихованні, своєї поведінки не змінювала протягом тривалого часу, хоча мала можливість та час для виправлення свого ставлення до виховання сина, однак таких заходів не вжила, що підтверджує її неспроможність забезпечити необхідні умови для повноцінного розвитку дитини, тому позбавлення відповідачки батьківських прав є доцільним та спрямоване, перш за все, на захист прав та інтересів дитини. У матеріалах справи відсутні докази, що відповідачка вживає заходів щодо спілкування з сином, цікавиться його станом здоров`я, внутрішнім світом, бере участь у вихованні дитини. Навпаки, встановлені судом обставини справи свідчать про свідоме та винне ухилення відповідачки протягом тривалого терміну від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, тому наявні підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав і саме таке рішення відповідатиме вимогам Закону України "Про охорону дитинства", Конвенції про права дитини, нормам СК України та інтересам неповнолітньої дитини. Позбавлення відповідачки батьківських прав здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідачки є пропорційним меті позбавлення її батьківських прав. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Тобто, відповідачка не позбавлена можливості все ж таки змінити своє ставлення до сина та його виховання і у подальшому поставити питання про поновлення у батьківських правах (стаття 169 СК України), а також не позбавлена можливості звернутись до суду із заявою про надання їй права на побачення з дитиною (ст. 168 СК України). Вирішуючи відповідний спір в частині позбавлення батьківських прав суд з урахуванням конкретних обставин цієї справи керувався правовими позиціями Верховного Суду викладеними у його постановах, зокрема у справі №202/7712/18 від 21.07.2021 року, №331/8310/15 від 02.08.2021 року, №203/3505/19 від 26.01.2022 року, №398/4299/17 від 27.01.2021 року та №202/7712/18 від 21.07.2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved