Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, що складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 12 січня 1982 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого 1/2 частки належного йому житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами заповів, позивачці по справі [PERSON] , а іншу1/2 частки своєму сину - її брату - [PERSON] . Після смерті брата та його дружини у фактичне володіння належної їм 1/2 частки будинку, вступив їхній син - [PERSON] . У визначений законом термін позивач звернулася із усною заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, але нотаріусом було надано їй роз`яснення законодавства щодо спадкування. Просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, згідно із поданою заявою просила проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, згідно з поданою заявою просив розгляд справи проводити у його відсутності, щодо задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. На момент відкриття спадщини діяв Цивільний Кодекс України в редакції 1963 року, оскільки часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. При вирішенні даного позову слід застосовувати норми даного Кодексу. Відповідно до змісту ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), що діяв на час виникнення правовідносин, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. В силу ст. 534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Крім того, статтею 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визначено, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 527 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. В силу ч. 1 ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що стверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21.01.2002 (а.с.6). Згідно із копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.08.1955 та свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 15.09.1979 позивачка по справі [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) народилась [INFO] , її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). 12 січня 1982 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого належний йому на праві власності житловий будинок, заповів своїм дітям - 1/2 будинку - [PERSON] , 1/2 будинку - [PERSON] (а.с.8). Відповідно до виписки з погосподарської книги №13 за 1991-1995 роки по с. Прилуцьке, станом на 1991-1995 роки в будинку за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована [PERSON] , її чоловік [PERSON] , їх дочка [PERSON] , їх син [PERSON] (а.с.9). Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 06.03.2025 визнано право власності на 1/2 частину будинку за [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (а.с.11-12). Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved