Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

18 березня 2025 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на статті 104-105, 110, 112 СК України, просить розірвати шлюб між ним, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 21 лютого 2024 року у Славутицькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Україна, актовий запис № 11. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 21 лютого 2024 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб у Славутицькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Україна, актовий запис № 11. Спільних дітей у сторін немає. Причиною звернення до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем стало те, що в силу психологічної несумісності їхніх характерів, у них так і не склалися нормальні сімейні стосунки. Як виявилося з часом, у кожного з них зовсім різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки подружжя. В серпні 2024 року позивач був зарахований на навчання до Військової академії в м. Одеса, де і навчається на даний час. Відповідно з цього часу вони перестали проживати разом, а так як сімейні відносини у них не склалися, то фактично вони перестали підтримувати подружні стосунки та вести спільне господарство, і кожен з них став жити своїм життям. На даний час між подружжям немає спільних інтересів та планів на майбутнє. Фактично сім`я вже розпалася, тому в подальшому формальному збереженні шлюбу позивач не вбачає ніякого сенсу, тому він категорично налаштований на розлучення. Відповідач також підтримує дане рішення, але ухиляється від подання спільної відповідної заяви до органів РАГСу. Ухвалою судді від 28 березня 2025 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 25 квітня 2025 року. Ухвалою суду від 25 квітня 2025 року відкладено судовий розгляд справи на 14 травня 2025 року на підставі частини четвертої статті 223 ЦПК України. Позивач у призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. До суду подав заяву, в якій він просив розглянути справу за його відсутності, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в призначене судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. До суду подала заяву, в якій вона просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі та просила не надавати строк для примирення. Відповідно до\~частини другої\~статті 247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 21 лютого 2024 року, [PERSON] та [PERSON] 21 лютого 2024 року зареєстрували шлюб у Славутицькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 11. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] ( а.с. 7). Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади № 2025/002776755 від 26.02.2025, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 8). Згідно з довідкою начальника відділу персоналу та стройового штабу Військової академії ( м. Одеса) курсант [PERSON] перебуває на військовій службі, а саме на навчанні у Військовій академії (м.Одеса), форма навчання денна, термін навчання чотири роки до червня 2028 року ( а.с. 9). Як зазначено в інформації Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, яка надійшла на адресу суду 28 березня 2025 року, зареєстроване місце проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 13). Із змісту позовної заяви вбачається, причиною звернення позивача до суду з даною позовною заявою стало те, що в силу психологічної несумісності їхніх характерів, у них так і не склалися нормальні сімейні стосунки. Як виявилося з часом, у кожного з них різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки подружжя. З серпня 2024 року після зарахування позивача до Військової академії в м. Одесі сторони перестали проживати разом та фактично вони перестали підтримувати шлюбні відносини і вести спільне господарство, кожен з них став жити своїм життям. Фактично сім`я вже розпалася, тому в подальшому формальному збереженні шлюбу позивач не вбачає ніякого сенсу. Спільних дітей сторони не мають. Спірних питань по розподілу майна у них немає. Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року, ратифікована Україною 17 липня 1997 року) вбачається, що кожен із подружжя має рівні цивільні права та обов`язки у відносинах між собою і зі своїми дітьми, а також щодо одруження, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно з частиною другою статті 18, пункту 3 статті 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України, дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, яка виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. У відповідності до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб, позивач та відповідач у зв`язку з реєстрацією шлюбу прізвище не змінювали. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 605,60 гривень, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved