Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

Свої позовні вимоги позивачі мотивують тим, що вони є подружжям та являються власниками по 23/100 частин кожен (разом 46/100) житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, розміщених по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 18 квітня 1981 року та свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 21 березня 2008 року. Співвласником іншої 54/100 (27/50) частин зазначеного вище житлового будинку являється відповідач [PERSON] , який придбав це майно у відповідності до договору купівлі-продажу від 10 квітня 2002 року. Вказаний вище порядок володіння позивачів з відповідачем спільною частковою власністю створює на сьогоднішній день для них додаткові незручності щодо: ресстрації третіх осіб у своєму житлі (необхідно отримувати дозвіл всіх співвласників будинку на ресстрацію/зняття з реєстрації), укладення відповідних договорів про комунальні послуги, оформлення субсидій, тощо. Тобто, фактично існує спір з відповідачем щодо порядку права володіння даною нерухомістю. 07 жовтня 2024 року позивачі одержали Висновок щодо технічної можливості поділу в натурі об?єкта нерухомого майна, який проведений суб?єктом господарювання ФОП [PERSON] .. Відповідно до даного Висновку позивачам на праві спільної часткової власності може бути виділено із загального об?єкту слідуючі приміщення: житловий будинок «А», що складається із трьох житлових кімнат, кухні, санвузла, коридору, коридору, загальною площею 58.7 м2, в тому числі житловою площею 35.1 м2, та господарські будівлі і споруди: веранда «a-2», погріб «а2/під», тамбур «а3», навіс «а4», гараж «Б», огорожа «2». За технічними показниками вказані вище 46/100 частин об?єкта нерухомого майна є відокремлена та може бути виділена в натурі як окремий об?єкт нерухомого майна. Згідно Звіту про оцінку майна від 27 лютого 2025 року, проведеного ТОВ «Подільський експертний центр», вартість частки позивачів житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами становить 121 000 гривень. Таким чином, позивачі, як співвласники у спільній частковій власності, вважають, що мають право на виділ в натурі належної їм спільної загальної частки у цілому житловому будинку та господарських будівель, розміщених по [ADDRESS] . Відповідно до ухвали судді від 28.03.2025 року про відкриття провадження, позовну заяву прийнято до розгляду та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. В судове засідання, призначене на 08.05.2025 р., позивачі не з`явилися, через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у дане судове засідання також не з`явився попередньо надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає, щодо задоволення позовних вимог позивачів не заперечує. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що з а результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За вказаних обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2ст. 247 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 18 квітня 1981 року та свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 21 березня 2008 року позивачі, [PERSON] та [PERSON] , є власниками по 23/100 частин кожен (разом 46/100) житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, розміщених по [ADDRESS] . Співвласником іншої 54/100 (27/50) частин зазначеного вище житлового будинку являється відповідач [PERSON] , який придбав це майно у відповідності до договору купівлі-продажу від 10 квітня 2002 року. 07 жовтня 2024 року позивачі одержали висновок щодо технічної можливості поділу об?єкта нерухомого майна. Відповідно до Висновку позивачам на праві спільної часткової власності може бути виділено із загального об?єкту слідуючі приміщення: житловий будинок «А», що складається із трьох житлових кімнат, кухні, санвузла, коридору, коридору, загальною площею 58.7 м2, в тому числі житловою площею 35.1 м2, та господарські будівлі і споруди: веранда «a-2», погріб «а2/під», тамбур «а3», навіс «а4», гараж «Б», огорожа «2». За технічними показниками вказані вище 46/100 частин об?єкта нерухомого майна може бути виділена в натурі як окремий об?єкт нерухомого майна. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. На підставі ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспіврозмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Виходячи з положень підп. "а" п. 12, п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" та пп. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", про те, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Таким чином, на підставі вище викладеного, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні будь-які перешкоди для припинення права спільної часткової власності між сторонами на об`єкт нерухомого майна та для виділу у натурі в самостійні об`єкти нерухомого майна їх часток домоволодіння, що належать позивачам та відповідачу на підставі правовстановлюючих документів в зв`язку з чим вимоги позивачів є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки при цьому цільове призначення домоволодіння не зміниться, законні права та інтереси інших осіб порушені не будуть. Приймаючи до уваги, що сторони дійсно є співвласниками об`єкта нерухомого майна, позивачі виявили бажання виділити належні їм частки в натурі в окремі об`єкти нерухомого майна та є технічна можливість такого виділення, зважаючи на те, що відповідач визнав вказані позовні вимоги в повному обсязі і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позовних вимог. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved