Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, про позбавлення батьківських прав, в обґрунтування якого зазначив, що з [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу є дитина [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з ним та знаходиться на його повному утриманні. З 2019 року [PERSON] з сином не спілкується, не цікавиться його станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини. На підставі викладеного просить позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] , актовий запис №66 від 16.04.2013 року, складений виконкомом Курахівської міської ради Мар`їнського району Донецької області. 23.12.2024 року ухвалою суду провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в загальному позовному провадженні. 17.02.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Соколова Р.І., в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Позивач пояснив, що відповідачка з сином не спілкується, на дні народження не вітає, не цікавиться його станом здоров`я, навчанням, матеріально не забезпечує. Фактично з відповідачкою не проживає з 2019 року, як вона почала їздити до росії. Офіційно розлучилися в 2025 році за рішенням суду. Вказав, що до війни проживали в м.Курахове. В січні 2022 року дружина виїхала до росії і більше з дитиною не спілкується. Він також з нею зв`язок не підтримує. До м.Лозова він з сином переїхали в серпні 2024 року. Сам займається його вихованням, піклується про його здоров`я, матеріально забезпечує. Вказав, що метою позбавлення матір дитини батьківських прав є те, щоб в майбутньому вона не змогла в нього забрати сина, якого він виховує та піклується з самого малку. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, причини неявки не повідомила, з заявою до суду про неможливість розгляду справи у її відсутність не зверталася, відзив на позов не подала. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області Лобенко Т.Г., в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти їх задоволення. Вказала, що [PERSON] разом з сином [PERSON] переїхали з м.Курахове, є внутрішньо переміщеними особами. Пояснила, комісією було здійснено виїзд за місцем проживання сім`ї [PERSON] , під час обстеження умов проживання було встановлено, що умови проживання добрі, для дитини створені належні умови для проживання та виховання. Під час розмови з дитиною, було встановлено, що хлопчик має образу на матір, він майже її не пам`ятає, з нею не спілкується. Всі питання щодо навчання, виховання, лікування, забезпечення дитини вирішуються батьком. Вказала, що дитина не заперечує позбавити матір батьківських прав, оскільки вона з ним не спілкується. Діючи в інтересах дитини вважають доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітньої дитини [PERSON] . Представник служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області Трофимчук О.В. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог, вважала за доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] . Згідно до положення ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надала, також не подала відзив на позовну заяву тому у відповідності з вимогами ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, ухваливши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.07.2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] виданого повторно 19.09.2024 року (а.с.12). Малолітній [PERSON] народився [INFO] . Його батьками є: [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] виданого повторно 22.08.2024 року (а.с.13). [PERSON] разом з сином [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та є внутрішньо переміщеними особами, що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.9,10). Із акту обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що житло складається з чотирьох кімнат, в наявності водо-, газо-, електропостачання. Житло орендоване. За даною адресою проживають батько [PERSON] разом з сином [PERSON] , [INFO] . Стосунки між ними добрі. Мати - [PERSON] понад 5-ти років проживає в рф, з дитиною не спілкується, матеріально не утримує. Батьком створені належні умови для проживання та виховання малолітнього [PERSON] , потреби дитини забезпечені в повному обсязі (а.с.14). Позивач [PERSON] працює будівельником за цивільно-правовим договором з ТОВ «РемБудКо» (а.с.16-17). Згідно характеристики наданої Курахівським опорним закладом загальної середньої освіти №5 Курахівської міської ради Донецької області на [PERSON] , останній навчається в закладі з першого класу. Вихованням [PERSON] займається батько, [PERSON] , який систематично цікавиться його навчанням, відповідально ставиться до його виховання, співпрацює з класним керівником. Мати, [PERSON] , залишила сім`ю 16.01.2022 року, виїхавши за межі України. У 2022 році телефонувала класному керівникові, цікавилась навчанням сина. З 2023 року по теперішній час навчанням сина не цікавиться, з класним керівником зв`язок не підтримує (а.с.15). Відповідачка [PERSON] є громадянкою російської федерації, перебуває за межами країни (а.с.6-8). З висновку виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 21 січня 2025 року №79, вбачається, що діючи в інтересах дитини виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області, як орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.44-46). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст.150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ч.1,4 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини , суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей. Судом встановлено, що відповідачка дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров`я, хоча повинна це робити. На підставі викладеного, зважаючи на те, що в вищезазначених нормах Конвенції про права дитини, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також враховуючи те, що ч. 1 ст. 20 цієї ж Конвенції, передбачено, що дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою, для фізичного, духовного, інтелектуального розвитку дитини, в її же інтересах, враховуючи висновок органу опіки та піклування, дослідженні докази в судовому засіданні, суд приходить до висновку, за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дитини, що на думку суду, відповідатиме інтересам дитини та сприятиме її належному вихованню і розвитку. Суд звертає увагу відповідача на те, що згідно п.1 ч.1 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо його виховання. Крім того, відповідно до ч.1 ст.169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України). Позивачем вимога щодо розподілу судових витрат не заявлена.

Outcome: approved