Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

У грудні 2024 року ТОВ «Кошельок» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення 34062 грн заборгованості за кредитним договором від 15 лютого 2022 року за №2912809137-617369, з якої 10500 грн заборгованості за кредитом, 23562 грн заборгованості за відсотками. Позов обгрунтовується тим, що 15 лютого 2022 року між [PERSON] та ТОВ «Кошельок» було укладено договір №2912809137-617369 за допомогою веб-сайту (https://koshelok.ua/), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Кошельок». Зазначений кредитний договір, разом із правилами надання кредитів (надалі Правила) складають єдиний договір, у якому визначаються всі його істотні умови та за якими відповідач був попередньо ознайомлений, якому було надано одноразовий ідентифікатор - 1877, для підписання кредитного договору №2912809137-617369 від 15 лютого 2022 року, шляхом направлення електронного СМС-повідомлення на номер телефону [NUMBER] (вказаного позичальником під час реєстрації в особистому кабінеті). Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у сумі 10500 грн відповідно до умов кредитного договору шляхом перерахунку грошових коштів на банківську картку № [NUMBER] , строком на 30 днів, з відсотковою ставкою 0,88 % на добу. Відповідач зобов`язання за договором не виконав, внаслідок чого станом на 31 грудня 2024 року утворилась вищезазначена заборгованість. Представник позивача Крилов С.С. просить позов задовольнити. Згідно з ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, про що заперечення суду не подані. Відповідно до відзиву від 15 січня 2025 року (отриманої засобами поштового зв"язку 22 січня 2025 року) відповідач [PERSON] зазначає, що у даний час є військовослужбовцем ЗСУ з 21 грудня 2022 року і приймає участь у бойових діях, що виключає можливість стягнення з нього до закінчення особливого періоду штрафних санкцій, просить зупинити провадження по справі. Відповідно до відповіді на відзив від 28 січня 2025 року представник позивача Крилов С.С. вказує, що позивачем надані всі належні докази про отримання кредитних коштів відповідачем, просить позов задовольнити, оскільки [PERSON] зарахований до лав ЗСУ 21 грудня 2022 року, то є всі підстави для стягнення з нього відсотків за користування кредитними коштами. Інші заяви, клопотання сторін станом на час розгляду справи відсутні. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Фактичні обставини та мотиви, з яких виходить суд, із застосованими нормами права. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України). Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України Про електронну комерцію, відповідно до ч.3 ст.11 якого електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною; електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що між ТОВ «Кошельок» та фізичною особою [PERSON] 15 лютого 2022 року за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем укладений електронний договір №2912809137-617369, предметом якого є 10500 грн на споживчі потреби, строк кредитування-30 днів, вказані грошові кошти перераховані на платіжну картку відповідача, сторонами погоджені проценти за користування кредитними коштами-0,88 зниженої ставки в день, та 2,20 % в день стандартної. Вказаний договір від 15 лютого 2022 року містить суму основного зобов`язання, відсотки за користування кредитними коштами та строки їх повернення та нарахування, недійсним в судовому порядку не визнавався, його недійсність прямо не передбачена законом, а тому в силу ст.204 ЦК України він є правомірним. Відповідно до наданого позивачем розрахунку відповідач [PERSON] має заборгованість за договором від 15 лютого 2022 року за №2912809137-617369: 10500 грн заборгованості за кредитом, 23562 грн заборгованості за відсотками, 34062 грн-загальна заборгованість. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 висловила думку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також пеню, застосовувати штрафні санкції, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Докази на спростування даного розрахунку заборгованості, на підтвердження виконання зобов`язань по кредитному договору відсутні, тобто відповідач в порушення умов договору взяті на себе зобов`язання не виконав, кредит та платежі відповідно до договору не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість, що є підставою для застосування до даних відносин правил згідно ст.1049 ЦК України щодо зобов`язання відповідача повернути грошові кошти відповідно до умов кредитного договору. За приписами ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Згідно з ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] згідно з поданими до відзиву від 15 січня 2025 року документами є війсьвослужбовцем, який був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації з 21 грудня 2022 року (копія витягу із наказу командира в/ч [NUMBER] від 21 грудня 2022 року за №402). Відповідно до п.15 ч.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. З даних підстав відповідачу [PERSON] , як військовослужбовцю, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, проценти за користування кредитом перед позивачем ТОВ «Кошельок»,-не нараховуються, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення заявлених 23562 грн нарахованих процентів, задоволенню не підлягають, тобто позов підлягає частковому задоволенню лише по тілу кредиту у розмірі 10500 грн. Також судом враховується, що подана відповідачем копія витягу із наказу командира в/ч [NUMBER] від 21 грудня 2022 року за №402 щодо зарахування [PERSON] до списків особового складу частинине містять інформації про те, що військова частина і сам відповідач, як військовослужбовець, перебувають у зоні постійної дислокації та виконують завдання у зоні бойових дій, тобто вказана копія витягу із наказу не є безумовною підставою для зупинення провадження згідно з п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України, при цьому принцип змагальності не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона, таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (п.81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження №14-400цс19). Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову-на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із врахуванням задоволення позову частково на 30,83 % (10500/34062*100=30,82) та сплати позивачем в порядку ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» 2422 грн 40 коп судового збору, судовий збір у розмірі 746 грн 82 коп (2422,40*30,83/100=746,82) підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Outcome: partial