Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

Позивач ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва [PERSON] від 17.03.2015 року було відкрито провадження у справі (т.1, а.с.53). В судовому засіданні 18.06.2015 року протокольної ухвалою судді [PERSON] було об`єднано первісний позов ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договоромз зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" про визнання кредитного договору недійсним в одне провадження (т.1, а.с.109-110). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 8.12.2015 року дану цивільну справу було передано для подальшого розгляду судді Колеснику О.М. у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] (т.1, а.с.161). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10.05.2018 року було здійснено заміну позивача ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" на його правонаступника ПАТ „Комерційний індустріальний Банк" на підставі договору відступлення права вимоги від 24.11.2017 року (т.4, а.с.63-64) у первісному позові ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та залучено ПАТ „Комерційний індустріальний Банк" в якості співвідповідача за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" про визнання кредитного договору недійсним (т.4, а.с.68-69). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21.11.2018 року було здійснено заміну позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ПАТ „Комерційний індустріальний Банк" на його правонаступника [PERSON] на підставі договорів відступлення права вимоги від 24.11.2017 року (т.4, а.с.94-96) та від 1.12.2017 року (т.4, а.с.99-100) (т.4, а.с.106-107). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.10.2023 року було здійснено заміну позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] на його правонаступника ТОВ „Фінансова компанія „Гровінг Стейт"(т.6, а.с.158-159). Постановою Київського апеляційного суду від 31.01.2024 року ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 17.10.2023 року було скасовано і ухвалено нове рішення: в задоволенні клопотання представника [PERSON] та представника ТОВ „Фінансова компанія „Гровінг Стейт" про заміну сторони [PERSON] на правонаступника ТОВ „Фінансова компанія „Гровінг Стейт" відмовити(т.7, а.с.18-19). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25.03.2024 року було зупинено цивільне провадження до розгляду Верховним Судом касаційної скарги представника ТОВ „Фінансова компанія „Гровінг Стейт" на Постанову Київського апеляційного суду від 31.01.2024 року (т.7, а.с.88-89). Постановою Верховного Суду від 27.11.2024 року Постанову Київського апеляційного суду від 31.01.2024 року було скасовано і залишено в силі ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 17.10.2023 року (т.7, а.с.238-241). Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Колесника О.М. від 7.01.2025 року було відновлено провадження у даній справі (т.7, а.с.245-246). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 4.02.2025 року було закрито підготовче провадження, а розгляд справи по суті було призначено на 24 березня 2025 року на 14-00 годин (т.8, а.с.25-28). В судовому засіданні представник позивача ТОВ „Фінансова компанія „Гровінг Стейт" Пата С.П. позовні вимоги первісного позову підтримала, просила їх задовольнити, зустрічний позов не визнала, пояснивши, що 20.07.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком „Аваль", назву якого було змінено на ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/1179/74/782. Відповідно до п.п.1.1-1.2 вказаного кредитного договору кредитор на положенях та умовах цього договору надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 144 903 долари США. Кредит надається на 144 місяці з 20.07.2006 року по 20.07.2018 року. Процентна ставка за користування кредитом складає 13,25% річних (п.1.4 кредитного договору). Факт надання кредитних коштів позичальнику підтверджується заявою на видачу готівки №ІРТ/1255-18 від 20.07.2006 року. Таким чином, банк в повному обсязі виконав свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договром №014/1179/74/782 від 20.07.2006 року. Згідно п.5.1 кредитного договору позичальник зобов`язується виконати умови кредитного договору, здійснюючи безготівковим платежем або готівкою в касу кредитора: щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту та остаточне погашення отриманого кредиту до 20.07.2018 року (включно); щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту сплату процентів за фактичне використання кредитних коштів. За змістом п.6.5 кредитного договору кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договору застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Таке стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав позичальника, включаючи забезпечення за цим договором. За умови попереднього повідомлення на 30 днів позичальника рекомендованим листом. За п.9.1 кредитного договору за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями даного договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, починаючи з першого дня закінчення строку виконання зобов`язання, зазначеного в цьому договорі. Згідно п.10.4 кредитного договору до правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням умов цього договору застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. 14.10.2009 року з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України кредитор і позичальник досягли згоди щодо зміни умов погашення (реструктуризації) кредиту, уклавши додаткову угоду №1 до кредитного договору. За його змістом строк кредиту збільшено на 13 місяців, у зв`язку з чим п.1.2 кредитного договору викладено у вигляді: дата остаточного погашення кредиту 20.08.2019 року, строк користування кредитом складає 157 місяців. Тимчасово на період з 14.10.2009 року до 14.10.2010 року сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру, визначеного у графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, що є додатком до додаткової угоди. 11.10.2010 року між позивачем і відповідачем було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору, за яким строк кредиту було збільшено на 13 місяців, а п.1.2 кредитного договору викладено наступним чином: кредит надається на 170 місяців з 20.07.2006 року по 20.09.2020 року. Тимчасово на період з 15.10.2010 року до 14.10.2011 року сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру, визначеного у графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, що є додатком до додаткової угоди. 11.11.2011 року з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України кредитор і позичальник досягли згоди щодо зміни умов погашення (реструктуризації) кредиту, уклавши додаткову угоду №3 до кредитного договору. Тимчасово на період з 15.11.2011 року до 14.11.2012 року сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру, визначеного у графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, що є додатком до додаткової угоди. 23.09.2014 року відповідачу була надіслана вимога про дострокове виконання грошових зобов`язань, якою було зобов`язано достроково повернути всю суму заборгованості. Проте в установлений строк заборгованість за кредитом повернута не була. Загальна сума заборгованості відповідача станом на 19.09.2014 року за кредитним договором №014/1179/74/782 від 20.07.2006 року складає 165 414,99 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 2 222 206 грн. 98 коп., яку просить стягнути з [PERSON] на користь позивача ТОВ „Фінансова компанія „Гровінг Стейт" в судовому порядку. Вважає, що оскаржуваний кредитний договір був укладений згідно діючого законодавства без будь-яких порушень, і підстав для задоволення зустрічного позову немає. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав, вимоги зустрічного позову підтримав, просив його задовольнити, пояснивши, що після укладення спірного договору 20.07.2006 року ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" та ПАТ „Комерційний індустріальний Банк" уклали між собою договір про відступлення права вимоги від 24.11.2017 року з передачею прав вимоги останньому за даним кредитним договором. Того ж 24.11.2017 року ПАТ „Комерційний індустріальний Банк" та ТОВ „Фінансова компанія „Гровінг Стейт" уклали між собою договір про відступлення права вимоги, за яким вказане товариство отримало право вимоги до [PERSON] за спірним кредитним договором. 1.12.2017 року між ТОВ „Фінансова компанія „Гровінг Стейт" та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги №01/12-17-1 за кредитним договором та договором іпотеки, укладеними між ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 10.02.2021 року було визнано недійсними з моменту укладення договір відступлення права вимоги №01/12-17-1 від 1.12.2017 року, укладений між ТОВ „Фінансова компанія „Гровінг Стейт" та [PERSON] , а також договір відступлення права вимоги за договором іпотеки від 1.12.2017 року, укладений між ТОВ „Фінансова компанія „Гровінг Стейт" та [PERSON] . Постановою Київського апеляційного суду від 20.10.2021 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 10.02.2021 року було залишено без змін. Однак позивач за первісним позовом ТОВ „Фінансова компанія „Гровінг Стейт" не набув прав на вимогу до [PERSON] за даним кредитним договором, оскільки згідно правової позиції Верховного Суду правонаступник за договором уступки права вимоги набуває повноважень тільки після оплати за договором. За клопотанням представника відповідача [PERSON] та на вимогу суду представник позивача за первісним позовом так і не надала доказів оплати за договорами між ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" та ПАТ „Комерційний індустріальний Банк", між ПАТ „Комерційний індустріальний Банк" та ТОВ „Фінансова компанія „Гровінг Стейт", тому фінансова компанія не набула права вимоги до [PERSON] за вказаними кредитним договором та договором іпотеки, що є підставою для відмови у задоволенні первісного позову. Також рішенням №21/782-пк від 2.04.2021 року Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг Національного Банку України було анульовано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серія та номер свідоцтва ФК №747 від 19.05.2016 року, видане ТОВ „Фінансова компанія „Гровінг Стейт", а також виключено ТОВ „Фінансова компанія „Гровінг Стейт" з Державного реєстру фінансових установ. Крім того, позивачі, які приймали участь в даній справі, не надали доказів на право представляти інтереси АППБ „Аваль" своєму підрозділові „Іпотечний центр" КРД АППБ „Аваль", який не є юридичною особою, при укладанні кредитного договору 20.07.2006 року з [PERSON] , а також підписувати кредитний договір начальнику „Іпотечний центр" КРД АППБ „Аваль" Висоцькому В.В. Також позивачі не довели судові про наявність розпорядження [PERSON] та меморіального ордеру про зарахування кредитних коштів в розмірі 144 903 доларів США з підписом [PERSON] на її поточний рахунок № [NUMBER] , які зберігаються 5 років після погашення кредиту, не надано довідки про рух коштів по поточному валютному рахунку з інформацією про зняття о 14-38 годин 20.07.2006 року готівки в розмірі 144 903 долари США, наявність документів фінансового моніторингу про походження коштів від [PERSON] у розмірі 728 137 грн. 57 коп., що були перераховані на рахунок ТОВ „Інвестиційно-будівельна компанія „СТОЛИЦЯ", банком не ідентифіковано клієнта [PERSON] , яка отримувала кредит в сумі понад 150 000 грн., тому що АППБ „Аваль" не було необхідності проводити фінансовий моніторинг, так як кошти в сумі 728 137 грн. 57 коп. на рахунок забудовника ТОВ „ІБК „СТОЛИЦЯ" банк переказав зі свого внутрішнього рахунку, а не з поточного рахунку № [NUMBER] згідно розпорядження [PERSON] , що є беззаперечним доказом надання кредиту в національній валюті - гривні, а не в доларах США, квитанції №69 від 20.07.2006 року з часом здійснення операції 14-32 годин з призначенням платежу 728 137 грн. 57 коп. за облігації від [PERSON] . Відповідач [PERSON] не надавала банку 20.07.2006 року розпоряджень про зарахування 144 903 доларів США на свій поточний рахунок № [NUMBER] , а тому не могла знімати їх зі свого поточного рахунку № [NUMBER] та отримувати готівку в касі банку. Первісний позивач здійснив удаваний правочин про надання [PERSON] кредита в іноземній валюті, так як не вчинив жодної дії з передбачених п.3.2 кредитного договору від 20.07.2006 року. Таким чином, оскільки іноземна валюта не була зарахована на поточний рахунок відповідача, тому право власності на 144 903 долари США не перейшло від банку до [PERSON] , а перейшло право власності тільки на 728 527 грн., що є порушенням п.2; 3; 5; 6, ст.203 ЦК України. Тобто у бухгалтерському обліку борг повинен відображатись лише у гривні відповідно до факту проведення фінансово-господарської операції банком. Вищевказане свідчить про те, що спірний кредитний договір є удаваним, оскільки вчинений у відповідній частині для приховування укладення кредитного договору з наданням кредиту саме в національній валюті - гривні, а тому згідно висновків Верховного Суду, установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховування іншого правочину, суд на підставі ст.235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Крім того, посилання позивача на наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором як на підставу задоволення позовних вимог є необгрунтованою, оскільки сам розрахунок, виписка по рахунку та довідки про відкриття кредитного рахунку та умови кредитування є внутрішніми документами банку та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, видавалась кредитна картка, на який строк, правильність нарахування відсотків банком, а також за відсутності оригіналу самого договору, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач у позові, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, тому не є належним доказом наявності заборгованості, оскільки створений самим позивачем, а наявна інформація в ньому не підтверджена первинними бухгалтерськими документами. З даного розрахунку неможливо встановити ні періоди виникнення основної заборгованості, простроченого боргу, розміру та періоду застосування відсоткової ставки та залишку заборгованості за комісією (винагородою), із зазначенням проплат відповідача та поясненням куди такі проплати були зараховані. Надана позивачем виписка по рахунку № [NUMBER] не відповідає вимогам первинних документів, так як не містить підпису та прізвища уповноваженої особи банку, яка її сформувала, а тому не може свідчити про здійснення бухгалтерських операцій щодо готівкових коштів. Також банк не міг зарахувати іноземну валюту о 3 годині 52 хвилини 20.07.2006 року, тобто до укладення кредитного договору і договору про відкриття рахунку, так як на сторінці 16 експертного висновку судово-економічної експертизи зазначено, що для видачі (надання) кредиту в іноземній валюті є обов`язкове відкриття банківського рахунку, при цьому кредитний договір і договір про відкриття рахунку укладено 20.07.2006 року в період робочого часу, тобто з 9-00 годин 20.07.2006 року коли [PERSON] прийшла до відділення банку до 14-32 годин дня. Також в судовому засіданні було призначено судово-економічну експертизу, висновок якої здійснено з порушенням діючого законодавства, а саме: експерти поза межами судового засідання спілкувались з представниками ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" і такі пояснення були покладені в основу висновку експертизи, що є порушенням Закону України „Про судову експертизу", при цьому експерти не спілкувались з іншими учасниками справи, чим виявили певну упередженість. Крім того, експерти не врахували докази по сплаті [PERSON] 1 309 319 грн. 60 коп. кредитної заборгованості, яка в повній мірі підтверджує виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором в розмірі 728 137 грн. 57 коп., не зазначили, які нормативно-правові акти дали експертам право замінити первинні документи поясненнями банку при наданні відповідей на питання експертизи. Також з вище описаних підстав просить задовольнити зустрічний позов і визнати кредитний договір №014/1179/74/782 від 20.07.2006 року, укладений між [PERSON] та ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" недійсним. В задоволенні первісного позову просить відмовити у зв`язку з повною оплатою кредиту та відсотків ще в 2013 році та за описаних вище обставин. Представник відповідача за зустрічним позовом ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" Майтапова В.Ю. зустрічний позов не визнала, пояснивши, що спірний кредитний договір укладений без будь-яких порушень згідно діючого законодавства, відповідає волевиявленню сторін. При цьому [PERSON] , звертаючись до суду 18.06.2015 року з зустрічним договором про визнання даного кредитного договору від 20.07.2006 року недійсним, пропустила трирічний строк позовної давності без поважних підстав звернення до суду з даним позовом. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що вимоги первісного позову не підлягають задоволенню, а зустрічний позов необхідно задовольнити з наступних підстав. Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як зазначає ч.1 та ч.3, ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. У відповідності до ч.1, ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ч.1, ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як регламентує ч.1-2, ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Як встановлено судом, 20.07.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком „Аваль", назву якого було змінено на ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/1179/74/782 (т.1, а.с.10-12). Відповідно до п.п.1.1-1.2 вказаного кредитного договору кредитор на положеннях та умовах цього договору надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 144 903 долари США. Кредит надається на 144 місяці з 20.07.2006 року по 20.07.2018 року. Процентна ставка за користування кредитом складає 13,25% річних за п.1.4 кредитного договору.Згідно п.5.1 кредитного договору позичальник зобов`язується виконати умови кредитного договору, здійснюючи безготівковим платежем або готівкою в касу кредитора: щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту та остаточне погашення отриманого кредиту до 20.07.2018 року (включно); щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту сплату процентів за фактичне використання кредитних коштів. За змістом п.6.5 кредитного договору кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договору застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Таке стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав позичальника, включаючи забезпечення за цим договором. За умови попереднього повідомлення на 30 днів позичальника рекомендованим листом. За п.9.1 кредитного договору за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями даного договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, починаючи з першого дня закінчення строку виконання зобов`язання, зазначеного в цьому договорі. За змістом п.10.4 даного кредитного договору, до правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього договору, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст.257; 259 ЦК України). 14.10.2009 року з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України кредитор і позичальник досягли згоди щодо зміни умов погашення (реструктуризації) кредиту, уклавши додаткову угоду №1 до кредитного договору. За його змістом строк кредиту збільшено на 13 місяців, у зв`язку з чим п.1.2 кредитного договору викладено у вигляді: дата остаточного погашення кредиту 20.08.2019 року, строк користування кредитом складає 157 місяців (т.1, а.с.17-19). Тимчасово на період з 14.10.2009 року до 14.10.2010 року сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру, визначеного у графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, що є додатком до додаткової угоди (т.1, а.с.20-23). 11.10.2010 року між ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору, за яким строк кредиту було збільшено на 13 місяців, а п.1.2 кредитного договору викладено наступним чином: кредит надається на 170 місяців з 20.07.2006 року по 20.09.2020 року (т.1, а.с.26-28). Тимчасово на період з 15.10.2010 року до 14.10.2011 року сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру, визначеного у графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, що є додатком до додаткової угоди (т.1, а.с.29-30). 11.11.2011 року з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України кредитор і позичальник досягли згоди щодо зміни умов погашення (реструктуризації) кредиту, уклавши додаткову угоду №3 до кредитного договору (т.1, а.с.33-36). Тимчасово на період з 15.11.2011 року до 14.11.2012 року сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру, визначеного у графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, що є додатком до додаткової угоди (т.1, а.с.37-38). За змістом п.81 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 04.12.2019 року у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 року у справі № 910/6091/19, від 16.10.2020 року у справі №910/12787/17, де зазначено, що „…встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові". Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 у справі №911/3411/14 (пункти 6.19-6.22, 6.28) зазначено, що „…питання процесуального правонаступництва у всіх випадках вирішується судом, який при вирішенні цього питання повинен дослідити по суті обставини правонаступництва та не може обмежитися встановленням формальних умов застосування відповідного припису". Верховний Суд у постановах від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 (пункт 29); від 19.10.2021 у справі №908/3929/14; від 21.10.2021 у справі №15/60 (пункт 7.7) зазначив, що „…процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника". Верховний Суд у постанові від 18.10.2023 року у справі №905/306/17 (пункт 37 абз. 8-9) вказав, що „для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані: договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором". Аналогічні правові висновки містяться в постановах Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012. Також у Постанові Верховного Суду від 03.11.2021 року у справі №301/2368/14 зазначено: „Крім того, суд апеляційної інстанції вказав лише те, що судом не встановлено, що договори відступлення прав вимоги оспорюються або визнані у встановленому порядку недійсними і на відповідні обставини не посилаються учасники справи та заявник. Тобто діє презумпця правомірності правочину (стаття 204 ЦК України). Проте, Верховний Суд не може погодитися з таким висновком, оскільки суди не звернули уваги на доводи касаційної скарги і такі доводи заявлялися в апеляційній скарзі (а. с. 63-76) про те, що в матеріалах справи взагалі відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за кожним договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором. Згідно з кожним договором відступлення прав вимоги передбачено, що новий кредитор набуває права кредитора з моменту здійснення оплати за вказаним договором". В судовому засіданні суд неодноразово витребовував у представників ПАТ „Райффайзен Банк Аваль", [PERSON], ТОВ „Фінансова компанія „Гровінг Стейт" документи про здійснення оплати за описаними вище договорами про відступлення права вимоги, які і передбачали таку оплату, але вказані документи судові по жодному договору відступлення надані не були. Крім того, суд оглянув у судовому засіданні оригінали документів кредитної справи, в якій також були відсутні документи про здійснення оплати за договорами. За таких обставин суд приходить до висновку, що ТОВ „Фінансова компанія „Гровінг Стейт" не набуло права нового кредитора від ПАТ „Комерційний індустріальний банк", а останній не набув права від первісного кредитора ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" за відсутності описаних вище платіжних документів, тому не набув права вимоги до відповідача за первісним позовом [PERSON] за кредитним договором від 20.07.2006 року №014/1179/74/782, не довів суду наявність порушеного цивільного права (інтересу) позивача ТОВ „Фінансова компанія „Гровінг Стейт" відповідачем [PERSON] при виконанні умов кредитного договору №014/1179/74/782, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні первісного позову. Також Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг) від 30.08.2018 року №1517 було анульовано ліцензії ТОВ „Фінансова компанія „Гровінг Стейт", видані розпорядженням Нацкомфінпослуг від 16.05.2017 року №1676 на провадження господарської діяльності, а саме на надання послуг факторингу та на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (т.5, а.с.118). Це розпорядження набирає чинності через 30 календарних днів з дня його прийняття, а саме з 30.09.2018 року (п.2 резолютивної частини). Крім того, рішенням №21/782-пк від 2.04.2021 року Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг Національного Банку України було анульовано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серія та номер свідоцтва ФК №747 від 19.05.2016 року, видане ТОВ „Фінансова компанія „Гровінг Стейт", а також виключено ТОВ „Фінансова компанія „Гровінг Стейт" з Державного реєстру фінансових установ (т.5, а.с.119-120; т.7, а.с.142-143). В даному рішенні було зазначено про відсутність у ТОВ „Фінансова компанія „Гровінг Стейт" всіх ліцензій на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) (т.5, а.с.119, зворот. бік; т.7, а.с.142, зворот. бік). Згідно ч.4, ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.09.2022 року у справі №826/15883/18 в задоволенні позову ТОВ „Фінансова компанія „Гровінг Стейт" до Національного Банку України, Державної регуляторної служби України про погодження на позапланову перевірку незаконною, визнання протиправним та скасування розпорядження Нацкомфінпослуг від 30.08.2018 року №1517 „Про анулювання ліцензії на проведення господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) ТОВ „Фінансова компанія „Гровінг Стейт" було відмовлено (т.7, а.с.141-149). Згідно ч.1, ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як передбачає ч.1, ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч.1, ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За приписами ч.1, ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Як зазначено в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] обгрунтовує недійсність оскаржуваного кредитного договору тим, що Банк, на той час Акціонерний поштово-пенсійний банк „Аваль", не ознайомив її з орієнтовною сукупною вартістю кредиту перед укладанням кредитного договору №014/1179/74/782 від 20.07.2006 року і не зазначив у вказаному кредитному договорі детального розпису загальної вартості кредиту (т.1, а.с.88). Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 до спорів, які виникли з кредитних правовідносин в судовій практиці застосовуються положення Закону України „Про захист прав споживачів". Відповідно до п.д), ч.2, ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів" (в редакції від 1.12.2005 року, який діяв на момент підписання спірного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо). Тобто, вказана норма права зобов`язує кредитора, в даному випадку Акціонерний поштово-пенсійний банк „Аваль", повідомити споживача, в даному випадку [PERSON] про орієнтовну сукупну вартість кредиту перед укладенням договору, в даному випадку до 20.07.2006 року (перед його підписанням сторонами) про його надання. Крім того, відповідно до п.3 Постанови Правління Національного банку України №168 від 10.05.2007 року „Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобов`язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Банки зобов`язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором. Однак перед укладенням кредитного договору №014/1179/74/782 від 20.07.2006 року Акціонерний поштово-пенсійний банк „Аваль" не ознайомив [PERSON] з орієнтовною сукупною вартістю кредиту перед укладанням вказаного кредитного договору №014/1179/74/782 від 20.07.2006 року і не зазначив у ньому детального розпису загальної вартості кредиту, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні. Згідно ч.2, ст.19 Закону „Про захист прав споживачів" (в редакції від 1.12.2005 року, який діяв на момент підписання спірного договору) (в редакції від 1.12.2005 року, який діяв на момент підписання спірного договору) підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. За таких умов, неповідомлення банком інформації про сукупну вартість наданого кредиту перед укладенням договору є приховування від споживача необхідної йому інформації, що вводить споживача в оману стосовно умов договору. Дана обставина є самостійною підставою для визнання оскаржуваного кредитного договору недійсним. І тільки 14.09.2009 року, тобто у термін понад три роки, при укладанні додаткової угоди №1 до кредитного договору №014/1179/74/782 від 20.07.2006 року, [PERSON] була ознайомлена з сукупною вартістю кредиту, поставивши свій власноручний підпис 14.10.2009 року в додатку №2 (т.1, а.с.24-25; т.3, а.с.24-25). Аналогічні дії були здійснені і 11.10.2010 року при укладанні додаткової угоди №2 до кредитного договору №014/1179/74/782 від 20.07.2006 року (т.1, а.с.31-32; т.3, а.с.29). Крім того, як вказувалось вище, за п.1.1 кредитного договору №014/1179/74/782 від 20.07.2006 року кредитор надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 144 903 доларів США. Під терміном „невідновлювальна кредитна лінія" розуміється кредитна лінія, при якій при отриманні позичальником повної суми кредитних коштів і досягненні ліміту кредитування подальша видача кредитних коштів позичальнику припиняється незалежно від фактичної суми заборгованості за кредитом на протязі дії кредитного договору (т.1, а.с.93). Того ж дня, 20.07.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком „Аваль" та [PERSON] був укладений договір №014/1179/74/782 на відкриття та ведення поточного рахунку (т.1, а.с.101). За умовами даного договору банк відкриває поточний рахунок та виконує операції за ним згідно з розпорядженням клієнта щодо руху коштів у відповідності з чинним законодавством. Рахунок відкривається в доларах США. Для обліку суми банк має право відкрити рахунок № [NUMBER] та на вимогу клієнта надавати виписку, що підтверджує рух грошових коштів по рахунку; здійснювати перерахування коштів з рахунку клієнта; видавати готівкові кошти з рахунку клієнта крім випадків, передбачених п.3.1.3. За змістом квитанції №69 20.07.2006 року о 14-32 годин Акціонерним поштово-пенсійним банком „Аваль" від імені [PERSON] було перераховано 728 137 грн. 57 коп. на рахунок ТОВ„Інвестиційно-будівельна компанія „Столиця", а в графі „призначення платежу" вказано: [PERSON] : за облігації згідно договору №7-05/703; 1329-10/0561-1 від 17 (т.1, а.с.103; 168). У зазначеному документі грошові кошти в розмірі 728 137 грн. 57 коп. містяться як у графі „сума", так і у графі „еквівалент у гривнях". На неодноразову вимогу суду надати оригінал даної квитанції представники позивачів не відреагували. Як вбачається з квитанції №31 про здійснення валютно-обмінної операції або купівлі-продажу банківського металу 20.07.2006 року о 14-35 годин клієнт [PERSON] здійснила покупку валюти у Акціонерного поштово-пенсійного банку „Аваль" в розмірі 144 903 доларів США по курсу 502,500/100 і до видачі отримала 728 137 грн. 57 коп. (т.1, а.с.104; 169). В даній квитанції міститься підпис [PERSON] , який не заперечувався її представником [PERSON] . Також згідно заяви на видачу готівки №І РТ/1255-18 20.07.2006 року о 14-38 годин [PERSON] зняла з рахунку фізичної особи Акціонерного поштово-пенсійного банку „Аваль" 144 903 доларів США, що еквівалентно 731 760 грн. 15 коп., поставивши свій підпис у даній заяві (т.1, а.с.102; 170). Представник позивача стверджувала, що Акціонерний поштово-пенсійний банк „Аваль" 20.07.2006 року на виконання умов кредитного договору №014/1179/74/782 видав [PERSON] валютний кредит в сумі 144 903 доларів США, здійснивши його обмін до національної валюти в розмірі 731 760 грн. 15 коп., з яких переказав 728 137 грн. 57 коп. на банківський рахунок ТОВ„Інвестиційно-будівельна компанія „Столиця" для виконання [PERSON] умов договору №7-05/703; 1329-10/0561-1 щодо погашення облігацій. Також стверджувала, що безпосередньо грошові кошти в руки [PERSON] не отримувала. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні наполягав, що [PERSON] хоч і укладала кредитний договір про надання їй валютного кредиту в розмірі 144 903 доларів США, однак банк надав їй кредит не у валюті США, а в національній валюті - гривні в розмірі 728 137 грн. 57 коп., переказавши їх на банківський рахунок ТОВ„Інвестиційно-будівельна компанія „Столиця" для виконання [PERSON] умов договору №7-05/703; 1329-10/0561-1 щодо погашення облігацій для будівництва нерухомого майна. Безпосередньо грошових коштів ні в доларах США, ні у гривнях [PERSON] не отримувала. Виходячи зі змісту квитанції №69, квитанції №31 про здійснення валютно-обмінної операції або купівлі-продажу банківського металу та заяви на видачу готівки №І РТ/1255-18 за своєю хронологією 20.07.2006 року о 14-32 годин АППБ „Аваль" від імені [PERSON] перерахував 728 137 грн. 57 коп. ТОВ„Інвестиційно-будівельна компанія „Столиця" на виконання умов договору №7-05/703; 1329-10/0561-1 відповідачем по оплаті облігацій, потім через три хвилини, тобто о 14-35 годин клієнт [PERSON] здійснила покупку валюти у Акціонерного поштово-пенсійного банку „Аваль" в розмірі 144 903 доларів США по курсу 502,500/100 і до видачі отримала 728 137 грн. 57 коп., а ще через три хвилини - о 14-38 годин [PERSON] зняла з рахунку фізичної особи Акціонерного поштово-пенсійного банку „Аваль" 144 903 доларів США, що еквівалентно 731 760 грн. 15 коп. Відповідно до вимог Закону України „Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" №361-ІХ суб`єктами первинного фінансового моніторингу є, зокрема банки. Згідно ч.4-6, 8-9, статті 64 Закону України „Про банки і банківську діяльність" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, банк зобов`язаний ідентифікувати відповідно до законодавства України: клієнтів, що відкривають рахунки в банку; клієнтів, які здійснюють операції, що підлягають фінансовому моніторингу на суму, що дорівнює або перевищує 150 000 гривень. Таким чином, АППБ „АВАЛЬ" не виконав вимог вказаних Законів України, не провів фінансовий моніторинг тому, що кошти в сумі 728 137,57 грн. на рахунок забудовника ТОВ ІБК „Столиця" Банк переказав зі свого внутрішнього рахунку, а не з поточного рахунку № [NUMBER] , який було відкрито на ім`я [PERSON] , що є доказом того, що кредит був наданий у національній валюті - гривні - 728 137,57 грн, а не в доларах США - 144903 дол США. Відповідно до п.1.1 договору №014/1179/74/782 від 20.07.2006 року на відкриття та ведення поточного валютного рахунку № [NUMBER] всі операції по рахунку здійснюються згідно розпорядження [PERSON] . Однак відповідач [PERSON] не надавала АППБ „АВАЛЬ" «Розпоряджень» на зарахування 144 903,00 долларів США на свій поточний рахунок № [NUMBER] , а тому не могла їх знімати зі свого поточного рахунку № [NUMBER] та отримувати готівку в касі Банку. Таким чином, оскільки іноземна валюта (дол. США) на поточний валютний рахунок № [NUMBER] [PERSON] не була зарахована, тому право власності на 144 903, 00 долларів США не перейшло від Банку до [PERSON] , в свою чергу право власності від Банку до [PERSON] перейшло на 728 527 грн., тобто АППБ „АВАЛЬ" ввів [PERSON] в оману, уклавши кредитний договір у валюті США, зобов`язавшись видати 144 903 доларів США кредиту, а фактично 20.07.2006 року видав [PERSON] кредит в національній валюті гривні, переказавши 728 137 грн. 57 коп. на розрахунковий рахунок забудовника ТОВ ІБК „Столиця". Вказана обставина є підставою для визнання кредитного договору недійсним. Також, за змістом наданих представником відповідача [PERSON] копій квитанцій, які датовані з 2006 року по червень 2013 року включно, позичальник [PERSON] виплатила ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" отриману суму кредиту в розмірі 728 527 грн., а також розмір відсотків передбачений кредитним договором, а всього 1 309 319 грн. 60 коп. (т.2, а.с.217-250; т.4, а.с.1-13; т.7, а.с.164-208). Крім того, як вбачається з тексту кредитного договору №014/1179/74/782 від 20.07.2006 року від імені кредитора АППБ „АВАЛЬ" виступав начальник відділення „Іпотечний центр" Київської регіональної дирекції (філії) Акціонерного поштово-пенсійного банку „АВАЛЬ" Висоцький Віктор Васильович, який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 10.02.2006 року за реєстраційним №383 (т.1, а.с.10; 60). Згідно відповідей Міністерства юстиції України від 15.02.2017 року №5268/ПІ-К-287/19 та від 10.07.2018 року №ПІ-К-9-13/155 згідно з даними Єдиного реєстру нотаріусів відомості про [PERSON] відсутні, приватна нотаріальна діяльність нотаріуса по Київському міському нотаріальному округу з 2006 року по теперішній час зареєстрована не була, реєстраційне посвідчення не видавалось (т.6, а.с.5-6). Таким чином, спірний кредитний договір був підписаний особою, яка згідно вказаної довіреності не мала права представляти інтереси кредитора. Позиція представника ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" про те, що Висоцький В.В. представляв інтереси АППБ „АВАЛЬ" на підставі Положення про відділення „Іпотечний центр" Київської регіональної дирекції (філії) Акціонерного поштово-пенсійного банку „АВАЛЬ" в редакції 2005 року (т.2, а.с.139-146) та Положення про Київську регіональну дирекцію (філію) Акціонерного поштово-пенсійного банку „АВАЛЬ" в редакції 2004 року (т.2, а.с.149-166), суд не може покласти в основу рішення, оскільки за текстом кредитного договору чітко вказано документ, який надає йому право представляти інтереси кредитора - довіреність посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 10.02.2006 року за реєстраційним №383. Згідно ч.1, 3; ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 3. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд також не може покласти в основу рішення показання представника відповідача [PERSON] [PERSON] про те, що оскаржуваний кредитний договір є удаваним правочином і порушує вимоги ст.235 ЦК України, оскільки в зустрічному позові [PERSON] виключно просила визнати кредитний договір недійсним на підставі ст.230 ЦК України і в подальшому його не змінювала і не доповнювала. В ході розгляду справи судом була призначена комісійна судово-економічна експертиза. 8.12.2017 року до суду надійшов висновок експертів за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи від 30.11.2017 року №10623/21636/17-45 (т.4, а.с.23-40). Однак суд не може покласти його зміст в основу рішення, оскільки він є неповним за своєю сутністю, а також недопустимим та неналежним доказом. За результатами проведення вказаної експертизи було встановлено, що експерти спілкувалися з представниками ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» поза межами судового засідання, в порушення вимог ст.53 ЦПК України та п.2.3 наказу Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.11.1998 року за №705/3145. Експертний висновок від 30.11.2017 року №10623/21636/17-45 містить усну інформацію, яка отримана експертами від представників ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» поза межами судового засідання, та яку експерти використали при наданні відповідей на питання експертизи, що є порушенням Закону України «Про судову експертизу». Ні експертами, ні представниками ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не спростовано факту спілкування між ними поза межами судового засідання, оскільки в матеріалах справи не має письмових клопотань експертів, ухвали суду про задоволення клопотань про надання пояснень та самих письмових пояснень ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». При цьому експерти не цікавились думкою інших учасників судової справи щоб мати інформацію від двох джерел. Також експерти провели судово-економічну експертизу без врахування наявних у матеріалах справи №753/4445/15 доказів, які підтверджуть сплату [PERSON] банку 1 млн. 309 тис. 319 грн. 60 коп., що в повній мірі підтверджує виконання нею зобов`язань. Експертами також не зазначено, які нормативно-правові акти дали експертам право замінити первинні документи поясненнями представників Банку при наданні відповідей на питання експертизи. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ч.3, ст.12; ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що в задоволенні первісного позову необхідно відмовити, а зустрічний позов підлягає задоволенню. За приписами ч.1, ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частина 1, ст.257 ЦК України зазначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1, ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.4, ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представники відповідачів за зустрічним позовом просили застосувати строк позовної давності до зустрічного позову, оскільки за змістом п.10.4 оскаржуваного кредитного договору №014/1179/74/782 від 20.07.2006 року, який підписала і особисто [PERSON] ,до правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього договору, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки, а [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним тільки 18.06.2015 року, тобто майже через 9 років, пропустивши вказаний строк без поважних підстав, для поновлення якого у суду немає підстав (т.1, а.с.124-127; т.4, а.с.117). Однак суд не може покласти в основу рішення такі твердження, оскільки 11.10.2010 року між ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору №014/1179/74/782 від 20.07.2006 року, в п.6 якої зазначено: „сторони домовились, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням Кредитного договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у 70 років" (т.1, а.с.28), тобто строк позовної давності при зверненні [PERSON] з зустрічним позовом до суду не був пропущений. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд відмовляє у задоволенні первісного позову в повному обсязі, тому не підлягає і задоволенню вимога позивача за первісним позовом про стягнення з [PERSON] на користь позивача 3 654 грн. судового збору.

Outcome: approved