Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що перебував з відповідачкою [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11.08.2021. Від шлюбу мають двох синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 01.12.2021 місце проживання малолітнього сина [PERSON] визначено разом із батьком. Крім того, вказаним рішенням з відповідачки [PERSON] стягнуто аліменти на користь позивача на утримання синів. Починаючи з червня 2021 року відповідачка своїх батьківських обов`язків щодо виховання, утримання та розвитку неповнолітнього сина [PERSON] не виконує. Не цікавиться його успіхами, розвитком, навчанням та станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини. Мати не проявляє будь-якої зацікавленості у подальшій долі дитини, не проявляє до сина жодних почуттів. Незважаючи на відсутність будь-яких перешкод, відповідачка із сином не спілкується. Крім того, відповідачка не виконує належним чином і свого обов`язку по сплаті аліментів на утримання синів, що призвело до виникнення за нею заборгованості розмір якої за період з 01.09.2021 по 01.03.2024 склав 111362,67 гривень. Позивач вважає, що вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідачка тривалий час свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , відповідатиме інтересам дитини. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Зобов`язано орган опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради надати суду письмовий висновок щодо роз`яснення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 17.05.2024 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради щодо роз`яснення спору про позбавлення батьківських прав. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 18.11.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті, задоволено клопотання представника відповідачки про виклик свідків. Постановлено з`ясувати думку дитини неповнолітнього [PERSON] щодо позбавлення матері батьківських прав у судовому засіданні у присутності психолога. Інші процесуальні дії у справі не проводилися. ІІІ. Позиції сторін у справі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Зазначив, що відповідачка тривалий час належним чином свої обов`язки по вихованню та утриманню неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не виконує, її не цікавить здоров`я дитини, спілкування між ним відсутнє, а тому з метою психічного здоров`я дитини ним прийнято рішення про позбавлення відповідачки батьківських прав. Таке рішення було обговорено з синами і вони його підтримали. Дитина не має бажання спілкуватися з матір`ю. Крім того, зазначив, що відповідачка не виконувала обов`язку зі сплати аліментів на утримання дітей і лише після пред`явлення ним позову про позбавлення батьківських прав почала сплачувати аліменти у розмірі 1600 гривень щомісячно. На даний час заборгованість по аліментах відсутні. Навесні 2023 року звернувшись до відповідачки з прохання надати матеріальну допомогу на придбання дитині одягу, отримав відмову яку відповідачка обґрунтувала тим, що взявши відповідальність на себе він повинен самостійно забезпечувати дитину. Крім того, позивач зазначив, що звернення до суду з позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав не направлено на ухилення від мобілізації, оскільки за місце роботи він має відстрочку від мобілізації (бронь). Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Романова Н.І. заперечила щодо позову посилаючись на те, що задоволення позовних вимог не відповідатиме інтересам неповнолітньої дитини. Зважаючи на те, що після розірвання шлюбу син [PERSON] виявив бажання проживати з батьком, відповідачка, як мати, діючи в інтересах дитини, не заперечувала щодо проживання дитини з батьком. 31.01.2022 відповідачка отримала травму ноги, у зв`язку з чим перебувала на тривалому лікуванні, а тому за станом здоров`я не могла приділяти час та належну увагу вихованню дитини. Крім того, через позицію позивача та сина відповідачка позбавлена можливості у повній мірі виконувати свої батьківські обов`язки, зокрема син уникає спілкування з нею і вплинути на його поведінку вона змоги немає. Щодо виникнення у відповідачки заборгованості зі сплати аліментів, зазначила, що розрахунок боргу проведений державним виконавцем був оскаржений до суду, на даний час заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача органу опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради [PERSON] у судовому засіданні 14.01.2025 пояснила, що органом опіки та піклування 14.05.2024 надано висновок про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] , який вона підтримує. Вказаний висновок підтримано представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача органу опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради [PERSON] у судовому засіданні 01.05.2025. Судом заслухано думку неповнолітнього [PERSON] , який у присутності психолога [PERSON] пояснив, що після розірвання шлюбу між батьками прийняв рішення проживати з батьком, оскільки мати вживала алкоголь, пізно поверталася додому, не готувала їжу, сварила за невиконані домашні завдання, невиконання хатніх обов`язків. Він з матір`ю не спілкувався, не провідував її за місцем проживання, не телефонував їй, не відповідав на її дзвінки, а з весни 2024 року заблокував її як абонента у контактах свого мобільного телефону. Вважає, що мати не приділяла йому належної уваги. Від батька йому відомо, що вона не сплачувала аліменти на його утримання, однак це не впливало на їх матеріальне становище. Зазначив, що у нього відсутнє бажання зустрічатися та спілкуватися з матір`ю. ІV. Фактичні обставини справи встановлені судом. Судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 02.08.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області. Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11.08.2021, яке набрало законної сили 13.09.2021, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 01.12.2021, яке набрало законної сили 04.01.2022, у справі № 679/1103/21, припинено стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, які стягуються на підставі судового наказу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12.07.2021 року в справі № 679/840/21 (провадження 2-н/679/131/2021). Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 01.12.2021, яке набрало законної сили 04.01.2022, у справі № 679/987/21, визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із його батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.09.2021 року та до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості проведеного державним виконавцем Шепетівського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) за період з 01.09.2021 по 01.03.2021 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , складає 111362,67 грн. У судовому засіданні, з пояснень позивача та представника відповідачки встановлено, що на даний час у відповідачки [PERSON] відсутня заборгованість зі слати аліментів на утримання сина. Згідно листа комунального некомерційного підприємства Нетішинської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги» № 510 від 22.03.2024, [PERSON] 06.04.2023 укладено декларацію з лікарем-педіатром [PERSON] , при цьому [PERSON] не зверталася із письмовим запитом щодо стану здоров`я та розвитку свого сина [PERSON] , [INFO] , не цікавилася здоров`ям та розвитком свого сина шляхом телефонного зв`язку, відвідуванням чи особистим спілкуванням у лікаря-педіатра [PERSON] , на прийомі у лікаря дитина була у супроводі батька. Як свідчить лист-відповідь за №02-18/115 від 27.03.2024, надана директором Нетішинської гімназії «Гармонія» на звернення [PERSON] , неповнолітній [PERSON] навчається у 8-А класі. Класний керівник [PERSON] не володіє інформацією щодо відвідування [PERSON] свого малолітнього сина за час навчання останнього у гімназії. За час навчання учня у 5-8 класі мати [PERSON] батьківські збори та заходи, які проводилися у навчальному закладі за участі сина, не відвідувала. Натомість такі заходи та збори відвідував батько [PERSON] . Під час навчання дитини у 5 класі з [PERSON] відбувалось активне спілкування у шкільній групі Viber. 14.05.2024 органом опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради надано висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Допитана як свідок відповідачка [PERSON] дала показання в яких зазначила, що стосунки з дітьми у неї були хорошими. Не заперечує, що інколи була суворою до синів, оскільки бажала виховати їх відповідальними. Після розірвання шлюбу молодший син виявив бажання проживати з батьком і тому, враховуючи інтереси дитини, вона цьому не перечила, старший син на той час був студентом та проживав у гуртожитку. Після того, як у 2024 році позивач отримав повістку як військовозобов`язаний стосунки з дітьми почали погіршуватися, син [PERSON] відмовився спілкуватися з нею аби батька не мобілізували. За час окремого проживання купувала сину і речі і ліки, на день народження у 2023 році подарувала гроші, надавала кошти на потреби класу в якому навчається син. Батьківські збори відвідував чоловік та розповідав їй про досягнення сина, після погіршення відносин між ними про успішність сина дізнається від колишньої свекрухи. У 2024 році вона з`явилася на батьківські збори, однак позивач спровокував конфлікт. Вже більше року спілкування між нею та сином [PERSON] відсутнє, він не відповідає на її телефонні дзвінки, при зустрічні у місці ігнорує, відвідати сина за місцем проживає вона не має можливості через неприязні стосунки з позивачем. До служби у справах дітей з цього приводу не зверталася, оскільки не вважає, що це буде результативно адже син сам обрав собі таку модель поведінки. Про стягнення з неї аліментів на утримання дітей дізналася лише через пів року після ухвалення рішення суду. Оскільки на той період часу вона отримала травму ноги, потребувала лікування, сплачувала аліменти не в повному розмірі. На даний час заборгованість по сплаті аліментів погашена. Свідок [PERSON] дав суду показання в яких зазначив, що він є старшим сином сторін у справі. Коли стосунки між батьками погіршились, мати припинила приділяти належну увагу дітям. Після розірвання шлюбу між батьками брат [PERSON] залишився проживати з батьком, а він з матір`ю, однак у подальшому і він перейшов проживати до батька. При цьому будь-яких перешкод у спілкуванні з матір`ю батько не чинив. Протягом 2023-2024 років вони зустрічалися з матір`ю, однак, на його думку, такі зустрічі з її боку носили формальний характер, та негативно впливали на психічний стан брата [PERSON] . Свідок [PERSON] дала суду показання в яких зазначила, що близько шести років знайома з відповідачкою. Їй відомо, що [PERSON] хвилюється за синів, пригнічена через те, що діти відмовляються з нею спілкуватися, не відповідають на її телефонні дзвінки. До розлучення з позивачем стосунки з дітьми були хорошими, діти завжди були доглянутими та нагодованими. У вересні 2024 року [PERSON] пропонувала сходити з сином [PERSON] на піцу, однак батько відмовився. Свідок [PERSON] показав, що близько десяти років знайомий з позивачем. Останніх три роки він бачить його у місті з сином [PERSON] . [PERSON] розповідав, що батько у нього і за маму і за тата. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача, показала, що [PERSON] з дітьми вона не бачила близько трьох останніх років. З дітьми завжди батько [PERSON] . Їй відомо, що відповідачка спілкується з колишньою свекрухою. Свідок [PERSON] , яка є кумою позивача у справі показала, що відповідачка участі у вихованні дітей не приймає, дітьми займається батько. Їй відомо, що він не чинить матері перешкод у спілкуванні з дітьми. Свідок [PERSON] який є знайомим позивача, показав, що останні кілька років [PERSON] самостійно виховує синів, матері дітей він не бачить. Близько двох місяців тому [PERSON] розповів йому, що бачив у місті матір, однак вона з ним навіть не привіталась. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В силу статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч.2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства»). Частинами 1, 2, 4 статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ч.2 ст.157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, п.2 ч.1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення положень п.2 ч.1 ст.164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважати на те, що позбавлення батьківських прав щодо дитини вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Всупереч наведеним положенням ЦПК України позивач не надав суду доказів на підтвердження наявності підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , не доведено обставин, які б свідчили про те, що [PERSON] не бажає спілкуватися з сином, остаточно і свідомо самоусунулась від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, матеріали справи не містять доказів, що характеризують особливості матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, суд дійшов висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідачки батьківських прав, відсутні. Мати проти позбавлення батьківських прав заперечує, заборгованість по аліментах на час розгляду справи відсутня, матір намагається відновити спілкування з сином, знайти порозуміння. Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. У судовому засіданні було вислухано думку неповнолітнього [PERSON] який вказав, що не бажає спілкуватися з матір`ю. Однак при постановлені рішення у супереч думці дитини враховано, що позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Суд переконаний, що позбавлення відповідачки батьківських прав не сприятиме захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування та не відповідатиме її інтересам. Вирішуючи даний спір, суд також враховує те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] притягувалась до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняла насильство щодо до неї тощо. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. З огляду на вищевикладене, враховуючи необхідність забезпечення якнайкращих інтересів дитини, зокрема в частині її права на збереження зв`язків з матір`ю, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для застосування до відповідачки такого крайнього (виняткового) заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, як і гострої соціальної необхідності в цьому. При цьому, суд вважає за необхідне попередити відповідачку [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання сина [PERSON] , поклавши на орган опіки та піклування Нетішинської міської ради Хмельницької області контроль за виконанням ним батьківських обов`язків протягом одного року. VI. Щодо розподілу судових витрат. У силу ст.141 ЦПК України у разі відмови у позові, судові витрати з відповідачки на користь позивача не стягуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed