Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

Позивач, через свого представника, звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №39683, вчинений 22.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованість у загальному розмірі 3\~438,00 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 4\~000,00 грн та судовий збір за забезпечення позову у розмірі 484,48 грн. Позовні вимоги\~обґрунтовані тим,\~що 22.12.2021\~приватним нотаріусом\~Київського міського\~нотаріального округу\~Солонець Т.М.\~було вчинено\~виконавчий напис,\~зареєстрований за\~№39683,\~згідно якого\~приватний нотаріус\~пропонує задовольнити\~вимоги ТОВ\~«Фінансова компанія\~управління активами»,\~стягнути з\~ [PERSON] \~за період\~з 18.11.2021\~по 22.12.2021\~включно суму\~у розмірі:\~1\~000,00\~грн.\~ заборгованість\~за тілом\~кредиту;\~2\~388,00\~грн.\~ заборгованість\~за нарахованими\~та несплаченими\~процентами;\~50,00\~грн.\~ плата\~за вчинення\~виконавчого напису,\~що становить\~загальну суму\~3\~438,00\~грн.\~Постановою начальника\~Карлівського відділу\~ДВС у\~Полтавському районі\~Полтавської області\~Північно \~Східного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Суми)\~Рецем М.В.\~від 01.06.2022\~відкрито виконавче\~провадження з\~примусового виконання\~вказаного виконавчого\~напису.\~01.06.2022\~винесено постанову\~про арешт\~майна боржника\~та 25.10.2023\~винесено постанову\~про арешт\~коштів боржника.\~Позивач не\~визнає оспорюваний\~виконавчий напис,\~заперечує заборгованість\~перед стягувачем.\~Зазначає,\~що не\~підписувала жодного\~нотаріально посвідченого\~кредитного договору\~з ТОВ\~«1Безпечне\~агентство необхідних\~кредитів» чи\~з ТОВ\~«Фінансова компанія\~управління активами».\~Звертає увагу\~на те,\~що згідно\~виконавчого напису\~№39683,\~адреса проживання\~(реєстрації)\~ [PERSON] \~зазначена як\~ [ADDRESS] ,\~однак згідно\~з відомостей\~Єдиного демографічного\~реєстру позивач\~з 10.10.2018\~року зареєстрована\~за адресою:\~ [ADDRESS] . [PERSON] не отримувала від стягувача жодних документів про прострочення боргу та вимогою його погашення. Позивачка вважає, що вказаний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом порушено процедуру його вчинення, не перевірено безспірність заборгованості, надані відповідачем документи не відповідають закону (на момент вчинення приватним нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису, 22.12.2021, договір, який не був нотаріально посвідчений, не входив до Переліку документів) та не підтверджують безспірність заявленої до стягнення суми боргу. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 10 грудня 2024 року цивільну справу за позовом [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Процай В.М., до ТОВ «Фінансова компанія управління активами», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Карлівський відділ державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, передано за територіальною підсудністю на розгляд до Карлівського районного суду Полтавської області. 08 січня 2025 року цивільна справа надійшла до Карлівського районного суду Полтавської області. Ухвалою судді від 14.01.2025 відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Від ТОВ «Фінансова компанія управління активами» надійшла заява про визнання позовних вимог, у якій просили задовольнити позовні вимоги позивача в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, вирішити питання щодо судових витрат таким чином: стягнути з відповідача судового збору за подання позовної заяви в розмірі 606 грн. та у разі подання заяви про забезпечення позову в розмірі 302,80 грн. Представником відповідача також було подано клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, в якому зазначено, що витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню з 4000 грн. до 3000 грн., одночасно заявляючи, що витрати в розмірі 4000,00 грн взагалі не підлягають компенсації, в зв`язку з чим, просять відмовити позивачу в компенсації витрат на правничу допомогу. Окрім цього, надійшло клопотання про врегулювання спору за участю судді. Клопотання про врегулювання спору за участю судді не підлягає задоволенню, оскільки таке врегулювання спору, відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦПК України, проводиться за згодою сторін та за участю всіх сторін. Сторона позивача такої згоди не виявила, тому застосування такої процедури вирішення спору, як врегулювання спору за участю судді, є неможливим. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, докази окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Встановлено, що 22.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №39683, щодо стягнення невиплачених в строк грошових коштів на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», якому ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» на підставі договору факторингу №1911 від 19.11.2021 відступлено право вимоги за кредитним договором №75811191 від 09.07.2021, укладеного між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] . Стягнення проводиться за період з 18.11.2021 по 22.12.2021. Сума заборгованості складає: 1000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2 388,00 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами, 50,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису нотаріуса. Загальна сума, що підлягає стягненню 3 438,00 грн. Постановою начальника Карлівського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Рецем М.В. 01.06.2021 року відкрито виконавче провадження №69136540 з примусового виконання виконавчого напису №39683 від 22.12.2021 року. 01.06.2022\~начальником Карлівського\~відділу державної\~виконавчої служби\~у Полтавському\~районі Полтавської\~області Північно-Східного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Суми)\~Рецем М.В.\~винесено постанову\~про арешт\~майна боржника при примусовому виконанні виконавчого напису №39683 від 22.12.2021 року. 25.10.2023 начальником Карлівського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Рецем М.В. при примусовому виконанні виконавчого напису №39683 від 22.12.2021 року винесено постанову про арешт коштів боржника. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Звертаючись до суду з вищевказаним позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, позивачка зазначає, що у приватного нотаріуса Солонець Т.М. не було правових підстав для його вчинення, оскільки вчинений з порушенням порядку вчинення виконавчих написів а надані відповідачем документи не відповідають закону та не підтверджують безспірність вимог відповідача. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання банком письмової вимоги боржнику про усунення порушень. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, ст. 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Крім цього, із матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій, зазначені у написі, є безспірними. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Окрім того, щодо нотаріального посвідчення кредитного договору, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Перелік доповнений пунктом 2, який передбачає отримання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема: пункту 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Відтак, вказана норма «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та на яку посилається у нотаріальному напис приватний нотаріус, застосуванню не підлягає, оскільки була визнана незаконною та нечинною. Оскаржуваний виконавчий напис вчинено нотаріусом 22.12.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14. З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, яким передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29.01.2019 року у справі №910/13233/17. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17. Згідно з правовим висновком, викладеним в Постанові Велика Палата Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17, провадження № 12-5гс21, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Таким чином, приватний нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника та з порушенням вимог законодавства щодо порядку вчинення виконавчого напису. Згідно із ч. 1-2, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З урахуванням зазначеного вище, суд вбачає достатньо підстав для задоволення позову. Тому, визнання позову відповідачем слід прийняти. Виконавчий напис нотаріуса №39683 від 22.12.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., щодо стягнення з позивача заборгованості на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» у загальному розмірі 3 438,00 грн. слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Згідно з ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно з положеннями ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, а позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до положень частини 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір за подання вказаного позову підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Поряд із цим, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути на користь держави з відповідача 50 відсотків судового збору у сумі 605 грн 60 коп. У задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача судового збору за забезпечення позову у сумі 484,48 грн. відмовити, оскільки в матеріалах справи відсутні як відомості про понесення позивачкою витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору за подання заяви про забезпечення позову, так і сама заява про забезпечення позову. Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає, що відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 3 статті 141 ЦПК закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Суд звертає увагу, що позивачем подано до суду позовну заяву, підготовка якої не вимагала значних витрат та часу на її складення, адже категорія цієї справи не є складною, а відповідач позов визнав. Крім того, справу було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачем направлено до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов висновку, що заявлені до відшкодування витрати на правничу допомогу у розмірі 4\~000,00 грн є неспівмірними з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), не відповідають критеріям реальності. З урахуванням клопотання відповідача про зменшення витрат, враховуючи критерії розумності розміру витрат на правову допомогу адвоката у цій справі, беручи до уваги її складність,

Outcome: approved