Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

07 квітня 2025 року на адресу Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшов позов [PERSON] , поданий до акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК», треті особи без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Сидорчук Андрій Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. За змістом заявлених позовних вимог стверджується, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчук перебуває виконавчий напис про стягнення грошових коштів з [PERSON] на користь АТ «ІДЕЯ БАНК» у загальній сумі 60 185,55 гривень. Виконавчий напис вчинений 27 серпня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., зареєстрований в реєстрі № 11083. Зазначений вище виконавчий напис вчинений для стягнення заборгованості за договором кредиту та страхування № Z62.21531.005233752, що був укладеним 08 травня 2019 року між АТ «ІДЕЯ БАНК» та [PERSON] . Згідно тверджень позивачки, зазначений вище виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню з огляду на численні порушення, допущені під час його видачі. Зокрема, позивач стверджує, що виконавчий напис мав бути вчиненим лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, а заборгованість за кредитним договором, укладеним в простій письмовій формі, не є безспірною. В контексті наведеного, позивачка стверджує, що заборгованість за кредитним договором не була безспірною, а отже, були відсутні підстави для вчинення оскаржуваного виконавчого напису. З урахування викладеного, позивачка просить визнати оскаржуваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню і наводить правові позиції ВС, які на її думку є релевантними. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 квітня 2025 року, справу передано на розгляд головуючому судді Самусі В.О. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в цій справі, призначено судове засідання на 08 травня 2025 року та надано строк для надання відзиву, відповіді на відзив, заперечень сторонам спору, а також для надання пояснень третім особам без самостійних вимог на предмет спору. Від відповідача, АТ «ІДЕЯ БАНК», надійшов відзив на позовну заяву від 25 квітня 2025 року, направлений на адресу суду 28 квітня 2025 року та зареєстрований в канцелярії суду 05 травня 2025 року. До відзиву надані докази направлення відзиву на позовну заяву позивачу. У відзиві стверджується про недоведеність заявлених позовних вимог та необхідність відмовити у їх задоволенні. Зокрема, відповідач стверджує, що ним були надані всі необхідні документи для прийняття оскаржуваного виконавчого напису, заборгованість, стягнута за цим написом є безспірною, бо позивачкою не наведено обґрунтованих тверджень з приводу того, в чому полягає спірний характер заборгованості. Далі, представник відповідача стверджує, що чинне на час винесення оскаржуваного виконавчого напису законодавство передбачало можливість прийняття виконавчих написів на підставі кредитних договорів, а втрата чинності відповідних законодавчих положень пов`язана не з датою набрання законної сили Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, а з датою виключення відомостей про цей нормативно-правовий акт з відповідного державного реєстру. До відзиву на позовну заяву долучені докази надіслання відзиву позивачу та детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором. Разом із тим, до відзиву на позовну заяву всупереч вимогам пункту 2 частини 5 статті 178 ЦПК України не надані докази направлення відзиву іншим учасникам справи третім особам без самостійних вимог на предмет спору, також відповідачем не підтверджено виконання вимог частини 9 статті 83 ЦПК України щодо направлення копій доказів, долучених до відзиву на позов, іншим учасникам судового справи, крім позивача. Тому, суд не приймає до розгляду відзив на позов та долучені до нього докази, власне як відзив у розумінні статті 178 ЦПК України, однак зміст відзиву на позов та викладені в ньому аргументи розглядається судом, як письмові пояснення відповідача, подані ним у відповідності до приписів статті 43 ЦПК України. Далі, в судове засідання, призначене на 08 травня 2025 року з`явилась позивачка. Інші учасники справи були повідомлені про час та дату судового засідання, однак для участі у справі не з`явились. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив про необхідність проведення судового засідання без його участі, треті особи без самостійних вимог на предмет спору про причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення судового засідання не подали. З урахуванням приписів частини 1 статті 223 ЦПК України, суд вважає за необхідне провести судовий розгляд цієї справи без участі представника відповідача та третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги та наполягала на їхньому задоволенні. Додатково пояснила, що уклала з відповідачем, як кредитором, кредитний договір та отримала грошові кошти в борг, зобов`язання виконувала частково, в подальшому з об`єктивних причин допустила порушення виконання зобов`язання, внаслідок чого і було винесено оскаржуваний виконавчий напис. Виконавчий напис був звернутим до примусового виконання, під час примусового виконання з заробітної плати позивачки здійснювались вирахування коштів для погашення існуючої заборгованості. В подальшому, 21 березня 2025 року приватним виконавцем було прийнято постанову про опис та арешт майна боржника у виконавчому провадженні № ВП 63112830, після цього позивачка і звернулась до суду з цим позовом. На уточнюючі питання суду позивачка пояснила, що кредитний договір був укладеним у письмовій формі і не посвідчувався нотаріально, зміни до договору не вносились сторонами. В судовому засіданні позивачка просила долучити до матеріалів справи документи, пов`язані з примусовим виконанням оскаржуваного виконавчого напису. Однак, позивачка не навела причин неможливості надання цих письмових доказів разом із позовною заявою, також стверджувала, що попередньо не направляла ці докази іншим учасникам справи. Відтак, у відповідності до приписів частини 8 статті 83 ЦПК України, ці докази не прийняті до розгляду судом. Далі, після надання пояснень позивачкою, з огляду на те, що до матеріалів справи не було долучено копію чи оригінал кредитного договору, у суду виникли сумніви щодо добросовісності здійснення учасниками справи їхніх процесуальних прав, з огляду на вказане, судом на підставі приписів частини 7 статті 81 ЦПК України, було витребувано від позивачки для огляду в судовому засіданні оригінал договору кредиту та страхування від 08 травня 2019 року № Z62.21531.005233752 та копію договору для доручення до матеріалів справи. Для виконання вимог ухвали суду від 08 травня 2025 року щодо надання документів було оголошено технічну перерву в судовому засіданні. Після технічної перерви було продовженим судове засідання, позивачкою було надано оригінал договору кредиту та страхування від 08 травня 2019 року № Z62.21531.005233752 та копію договору для доручення до матеріалів справи. Після з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення, складення та проголошення рішення суду у відповідності до приписів статті 244 ЦПК України відкладено до 14 травня 2025 року до 10.00. Заслухавши пояснення позивачки щодо суті спору, дослідивши письмові матеріли, судом встановлені наступні обставини справи. Так, судом встановлено, що 08 травня 2019 року між акціонерним товариством «ІДЕЯ БАНК» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування № Z62.21531.005233752. Позивачка, як позичальниця отримала грошові кошти в борг у сумі 42 667, 00 гривень. Факт отримання грошових коштів в борг не заперечується позивачкою. Договір від 08 травня 2019 року № Z62.21531.005233752 укладено в письмовій формі, договір не було посвідчено нотаріально. Позивачка визнає обставини щодо часткового невиконання умов кредитного зобов`язання, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість. 27 серпня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ІДЕЯ БАНК» грошових коштів в загальній сумі 60 185,55 гривень. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі № 11083 (а. с. 15). Виконавчий напис звернено до примусового виконання та відкрито виконавче провадження № 63112830. Позивачка заперечує законність винесення виконавчого напису та просить його визнати таким, що не підлягає виконанню. Встановивши вказані вище обставини справи, суд вважає, що спірні правовідносини сторін урегульовані наступними правовими нормами. Так, відповідно до статті 18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат», у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного виконавчого напису, порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~вказаного закону визначено умови вчинення виконавчих написів відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства\~юстиції України\~від 22\~лютого 2012\~року №296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»,\~у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Верховний Суд у постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що: «оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Установлено, що спірний виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 серпня 2020 року, тобто після набрання законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Враховуючи наведене, оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом на документі, не передбаченому в переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При цьому, суд не погоджується з доводами відповідача щодо чинності редакції зазначеного нормативно-правового акту до дати внесення відомостей до реєстру нормативно-правових актів про скасування цього акту чи його частини, так як в силу приписів статті 129-1 Конституції України та частини 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», рішення суду є обов`язковим до виконання і юридичні наслідки прийняття та набрання рішенням суду законної сили не можуть бути поставлені в залежність від своєчасності вчинення дій чи прийняття рішень іншими органами влади чи службовими особами. Отже, в даному випадку правова оцінка можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, не посвідченому нотаріально, визначається з урахуванням дати набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, а не дати вчинення дій щодо подальшого внесення змін до реєстру нормативно-правових актів уповноваженими органами державної влади. За таких обставин, оскаржуваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону. Встановивши порушення норм закону під час прийняття оскаржуваного виконавчого напису, суд, враховуючи суттєвий характер таких порушень, що виключають подальшу можливість примусового виконання цього виконавчого напису, та беручи до уваги висновки, викладені в Рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Проніна проти України», не вбачає за доцільне надавати детальну правову оцінку доводам сторін спору щодо безспірного характеру заборгованості, так як інші встановлені судом обставини поза розумним сумнівом свідчать про необхідність визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. При цьому, аналізуючи можливість застосування вказаного у позовній заяві способу захисту прав, суд вважає, що такий спосіб захисту прав, як визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є ефективним у розумінні приписів статті 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та призведе до поновлення порушених прав позивачки. Далі, враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд,

Outcome: approved