Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому посилається на те, що з 07 листопада 2008 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 23 жовтня 2024 року рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області шлюб було розірвано. Ще до прийняття рішення щодо розірвання шлюбу вона була змушена переїхати від відповідача, діти проживають із нею та всі витрати на їх утримання вона несе самостійно. Відповідач коштів на утримання дітей не надає. Тому для вирішення даного питання в добровільному порядку вона була змушена звернутися до суду з даним позовом. На утримання дітей державної допомоги вона не отримує, самостійного доходу немає, так як ще не влаштувалася на роботу, на сьогоднішній день їй допомагає її мати яка працює в Італії та пересилає їй кошти на утримання дітей. Діти відвідують гуртки, про що позивачка мала надати докази в суді. Відповідач не зареєстрований як ПП, але здійснює дану діяльність, має постійний дохід, також у власності має автомобіль, спецтехніку (трактора), докази мала подати в судовому засіданні. Необхідний та достатній рівень утримання дітей вона одна не може забезпечити, тому вважає, що відповідач як здоровий та працездатний, має постійний дохід, на утриманні інших дітей не має, тому може сплачувати аліменти по 8\~000 грн. на кожну дитину. Просить суд стягнути з відповідача на утримання їхніх двох доньок на кожну в сумі 8\~000 грн. В судове засідання позивачка не з`явилася, але подала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі та просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з`явився, але подав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, просив задовольнити вимоги заяви частково, так як він є опікуном його брата [PERSON] , який є інвалідом з дитинства, на його утриманні перебуває батько інвалід загального захворювання [PERSON] та мати пенсіонерка [PERSON] . Згідно ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Так, аналізуючи та оцінюючи докази по справі в їх сукупності, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 23 жовтня 2024 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьком яких записано [PERSON] відповідач по справі. Також судом встановлено, що згідно довідок ОЗ Горбівського ліцею Острицької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області № 14 від 29.01.2025 року та № 13 від 29.01.2025 року діти навчаються в даному навчальному закладі та харчуються за рахунок матері. Також судом встановлено з доказів доданих відповідачем по справі, що він згідно рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 07 жовтня 2024 року є опікуном недієздатного [PERSON] , [INFO] . На його утриманні перебуває його мати пенсіонерка [PERSON] , [INFO] та батько інвалід загального захворювання [PERSON] , [INFO] . Згідно ч.ч.1-3 ст.89\~ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Відповідно до ч.1 ст.81\~ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ст.51\~Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом статті 180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в судовому порядку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України). Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до ч.1 ст.184 СК України, та роз`яснень, викладених в п.17 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183, 184 СК України. Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 3 ст.183СК України-частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст.51\~Конституції України та у відповідності до положень ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Пунктом 17 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15.05.2006\~року №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~Кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином відповідач, проживаючи окремо від сім`ї, зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, нарівні із матір`ю, що він не здійснює і що свідчить про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача, який не приймає участі в утриманні дитини, аліментів на її утримання. При цьому, суд виходить з того, що згідно з ч.3 ст.181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина. Статтею 182\~СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Законом України\~«Про охорону\~дитинства» від\~26\~квітня 2001\~року визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік`т встановлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Діти відповідача перебувають саме в такому віці, а відповідно має право на матеріальне забезпечення, хоча б в мінімальному гарантованому розмірі аліментів, яке їм зобов`язані, надати, згідно вимог ст.180 СК України, її батьки. Тобто, обов`язок забезпечення дитини встановленим законом розміром прожиткового мінімуму, лежить в рівній мірі як на батькові так і на матері дитини, виходячи з чого, суд знаходить запрошений позивачем розмір аліментів не можливим до стягнення із відповідача, оскільки він є вищим за мінімальний гарантований розмір визначений законом. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач визначила розмір аліментів у твердій грошовій сумі, але не надала доказів отримання відповідачем заробітку (доходу), що виключає застосування мінімального рекомендованого або більшого розміру аліментів. Визначений розмір аліментів на утримання дитини, суд стягує з часу звернення позивача до суду, тобто з 03 лютого 2024 року, що відповідає положенням ст.191\~СК України та згідно вимог п.1 ч.1 ст.267 ЦПК України, допускає негайне виконання судового рішення в цій частині в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати суд, у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, покладає на відповідача, у зв`язку з тим, що діти сторін проживають з матір`ю, яка до суду зверталась для захисту інтересів неповнолітніх дітей, а будь-які інші грошові, а також аліментні обов`язки у відповідача відсутні.

Outcome: partial