Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

21.02.2025 до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» (далі - ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС», позивач) до [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.05.2020 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 491025701, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 26 427,51 грн на строк 36 місяців на споживчі потреби, відсоткова ставка за кредитом 39,90%. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем в електронній форму згідно з Законом України «Про електронну комерцію» і він має таку ж юридичну силу як і договір укладений в письмовій формі. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав та надав відповідачу кредит у розмірі 26 427,51 грн., проте відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у результаті чого станом 20.09.2021 наявна заборгованість у розмірі 37 363,46 грн. 20.09.2021 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого Банк відступивФактору (ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС») право вимоги до боржників за договорами, у тому числі за договором про надання кредиту № 491025701 від 22.05.2020, що укладений між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем. Позивач ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС», до якого перейшло право вимоги за договором про надання кредиту, звернувся з цим позовом до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за договором в сумі 37 363,46 грн., судові витрати по справі: судовий збір у сумі 3 028,00 грн; витрати на правову допомогу у сумі 9 200,00грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте 21.03.2025 через систему «Електронний суд» до суду від представника позивача надійшла заява, в якій викладено прохання проводити розгляд справи без його участі. Також поінформовано суд, про те, що сторона позивача суду довіряє, відводів не заявляє, позовну заяву підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про час та місце слухання справи у встановленому процесуальним законом порядку, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Будь-яких заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило. Відзив на заявлені вимоги відповідач не направив. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав для відкладення судового засідання судом не вбачається. З урахуванням положень ст.280 ЦПК України, заяви сторони позивача про розгляд справи без участі представника, відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, про що зазначено у заяві до суду, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Згідно з ч.1 та ч.3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст.76 ЦПК України). Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Статтею 202 цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Тобто, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 №127/33824/19. За визначенням п.п. 5, 7 ч.1. ст.3 Законом України «Про електронну комерцію» електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; а електронний правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. (ч.7 ст.11 Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ст. 12 вказаного Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями ст.526, 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ЦК України). Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). Як встановлено судом, у матеріалах справи міститься оферта на укладення угоди про надання кредиту №491025701 від 22.05.2020, акцепт пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 491025701 від 22.05.2020, додаток до угоди з графіком платежів та сукупною вартістю споживчого кредиту і реальною процентною ставкою з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, з якими відповідач ознайомився перед підписанням договору та отриманням кредиту. 22.05.2020 АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] уклали угоду про надання кредиту № 491025701, відповідно до умов якої банк надав відповідачу кредит на загальну суму 26 427,51 грн; тип кредиту - «Кредит готівкою»; процентна ставка - фіксована, 39,90%; строк кредиту - 36 місяців. Кредит надається позичальнику для повернення заборгованості за кредитним договором №630878855 від 16.03.2018 у розмірі 26 427,51 грн. Мета кредиту - споживчі цілі, форма надання - безготівково, загальні витрати за кредитом - 19 288,13грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача - 45 715,64 грн, реальна річна процентна ставка - 47,96%, графік платежів до 25 числа кожного місяця з дати надання кредиту по до повного погашення кредиту по 1269,90 грн. У додатку №1 до угоди також вказано графік платежів, сукупну вартість споживчого кредиту і реальну процентну ставку з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Угода про надання кредиту №491025701 укладена з відповідачем у електронній формі відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», містить підпис відповідача та має силу договору, укладеного в письмовій формі, підписаного сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачу кредит у розмірі 26 427,51 грн., що підтверджується меморіальним ордером №3213570 від 25.05.2020 грн. (платник [PERSON] , банк платника - АТ «Сенс Банк», отримувач [PERSON] , банк отримувача АТ «Сенс Банк», призначення платежу - надання кредиту за кредитним договором №491025701 від 22.05.2020), проте відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, грошові кошти згідно умов договору не повернув, у результаті чого станом на 20.09.2021 утворилася заборгованість у розмірі 37 363,48 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом 25 601,43 грн., - заборгованості за відсотками 11 762,03 грн. Відповідач в судове засідання не з`явився, не надав доказів що заборгованість відсутня чи є в меншому розмірі. 20.09.2021 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу №3, відповідно до умов якого Банк (Клієнт) відступив ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» (Фактор) право вимоги до боржників, в тому числі за кредитним договором №491025701 від 22.05.2020, що укладений між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем. На підтвердження даних обставин у матеріалах справи міститься копія договору факторингу, акту приймання-передачі реєстру боржників від 20.09.2021, платіжне доручення від 20.09.2021 з призначенням платежу: «за право вимоги згідно договору факторингу №3 від 20.09.2021 без ПДВ», виписка з додатку до договору факторингу «Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами (вказано дані про П.І.П. відповідача, його податковий код, номер кредитного договору - №491025701, дату договору - 22.05.2020, загальний залишок заборгованості - 37 363,48 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом 25 601,43 грн., - заборгованості за відсотками 11 762,03 грн. На підтвердження суми заборгованості за кредитом станом на 20.09.2021 до позову долучено виписки по особовим рахункам відповідача [PERSON] в АТ «Сенс Банк» за період з 22.05.2020 по 20.09.2021, сформовані станом на 03.01.2025. Відповідно до положень п. 1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. (ст.513 ЦК України). В силу вимог ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. (ст.517 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).(ст.1078 ЦК України). Таким чином, право вимоги за угодою про надання кредиту №491025701 від 22.05.2020, укладеною між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем, перейшло до ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС», що підтверджується Договором факторингу №3 від 20.09.2021, а позивач є новим кредитором боржника - відповідача. Судом встановлено, що відповідач, порушив умови договору, свої зобов`язання в частині погашення заборгованості за кредитом належним чином не виконав. Сума заборгованості за угодою про надання кредиту №491025701 від 22.05.2020 становить 37 363,46 грн. та не спростована відповідачем. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивача кредитну заборгованість в розмірі 37 363,46 грн грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. У позовній заяві представник позивача просить суд стягнути із відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 9200,00 грн. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст.133 ЦПК України). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.137 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. При цьому вищевказана норма права конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним. Ураховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. Верховний Суд ураховує, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Аналогічні правові висновки викладено у пунктах 136-147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до позовної заяви долучено копії: договору № 03-07/24 про надання правничої допомоги від 03.07.2024 між ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» та адвокатом Литвиненко Оксаною Ігорівною, відповідно до якого остання бере на себе обов`язки надати послуги по захисту прав та інтересів клієнта під час розгляду судом будь-якої інстанції справ, у яких клієнт є учасником; Акту приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024, в якому вказано перелік наданих послуг та їх вартість; платіжної інструкції від 01.10.2024 про перерахування позивачем адвокату Литвиненко О.І. грошових коштів у розмірі 9 200,00 грн, з призначенням платежу «оплата згідно договору №03-07/24 про надання правничої допомоги від 03.07.2024 без ПДВ». При цьому у Акті приймання-передачі наданих послуг прямо вказано найменування таких послуг як надання первинної консультації, правовий аналіз наявних у замовника документів та правих висновків, зокрема Верховного Суду, підготовка та подання позовної заяви з кількістю витраченого адвокатом часу на їх виконання та вартості кожної послуги і всіх послуг у сукупності (4,6 годин). Змістом вказаних вище документів підтверджується, що вартість наданих адвокатом послуг становить 9 200,00 грн. Клопотання про зменшення витрат від сторони відповідача в порядку ч.5,ч.6 ст.137 ЦПК України до суду не надходило. У п.п. 113-117 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України» (Заява № 4494/07) від 07.11.2013, остаточне 07.02.2014 ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями. З урахуванням складностісправи, наданих адвокатом послуг, витраченого адвокатом часу на надання послуг, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також Акту приймання-передачі послуг, проведеної позивачем оплати послуг адвоката, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 9200,00 грн., що на думку суду є обґрунтованим, та відповідає принципу розумності. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 3 028,00 грн. Відповідно до статей 15, 16, 509, 525, 536, 610, 615, 626, 629, 634, 639, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статей 8, 12 Закону України «Про споживче кредитування» та

Outcome: approved