Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів та просить визнати, що ПАТ "Київенерго" не мало права нараховувати позивачу борг за квітень 2018р. в сумі 4 077,45 грн. за централізоване постачання гарячої води за місцем проживання позивача за адресою: [ADDRESS] ; визнати, що відповідач не мав права визнавати зазначений борг і вимагати від позивача його сплати; зобов`язати відповідача врахувати відсутність у позивача зазначеного боргу і здійснити коригування плати за послугу з централізованого постачання гарячої води за місцем проживання позивача за адресою: [ADDRESS] , що відобразити в черговому платіжному документі протягом місяця після набрання рішенням суду законної сили. В обгрунтування позову зазначає, що є споживачем послуг з централізованого постачання гарячої води, які надає відповідач за місцем проживання позивача за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до листа Комунального концерну «Центр комунального сервісу» послуги з централізованого постачання гарячої води в місті Києві до 30.04.2018р. надавало ПАТ «Київенерго», а з 01.05.2018р. ці послуги став надавати відповідач. Відповідно до цього листа, на підставі укладеного з ПАТ «Київенерго» договору від 11.10.2018р. №602-18 відповідач отримав право вимоги до споживачів щодо сплати їх заборгованості перед ПАТ «Київенерго». Відповідно до платіжного документу ПАТ «Київенерго» за квітень 2018р. нарахувало позивачу борг у сумі 4 077,45 грн. за споживання гарячої води в обсязі 300,03 куб. м. У примітці до цього платіжного документу зазначено, що розрахунок спожитого обсягу гарячої води здійснено як нарахування мешканцям без квартирного засобу обліку. Відповідно до платіжного документу відповідача за травень 2018р. відповідач вимагає від позивача сплатити зазначений борг у сумі 4 077,45 грн., визнавши його боргом позивача перед ПАТ «Київенерго». Але, як зазначає позивач, у нього є квартирний лічильник гарячої води і ПАТ «Київенерго» про це знало. Так, відповідно до свідоцтва від 13.10.2006р. про прийняття лічильника №6326406 в експлуатацію, лічильник встановлено у квартирі позивача в 2006 році; доказом того, що саме цей лічильник встановлено у квартирі позивача, є акт від 24.06.2022р. про розпломбування лічильника, в якому зазначені його номер (№6326406) та адреса позивача ( [ADDRESS] ); доказом того, що ПАТ «Київенерго» давно знало про встановлений лічильник, є платіжні документи ПАТ «Київенерго» за попередні роки, з яких видно, що позивач задовго до нарахування зазначеного боргу почав надавати ПАТ «Київенерго» показники лічильника, наприклад, це видно із платіжного документу ПАТ «Київенерго» за січень 2016 року. На передній стороні цього платіжного документу вказані поточні (147 куб.м) та попередні (144 куб.м) показники лічильника, а на зворотній стороні - печатка АТ «Ощадбанк», яка підтверджує достовірність цього документу. Відомості про показники лічильника та розмір платежу Банк у відривному корінці до цього платіжного документу передавав до ПАТ «Київенерго», яке таким чином кожний місяць протягом багатьох років отримувало інформацію про наявність у позивача лічильника. Отже, як зазначає позивач, у ПАТ «Київенерго» не було підстав нараховувати йому обсяг спожитої гарячої води без врахування показників квартирного лічильника «як нарахування мешканцям без квартирного засобу обліку», а у відповідача не було підстав визнавати зазначене нарахування боргом позивача перед ПАТ «Київенерго» і вимагати від позивача його сплати. Безпідставним нарахуванням боргу позивачу, його визнанням і вимогою про сплату ПАТ «Київенерго» та відповідач порушили права позивача на належну якість обслуговування, які передбачені пунктом 2 частини 1 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів», бо зазначені дії призвели до штучного завищення вартості їх послуг, що не є належною якістю обслуговування. Також позивач вказує про те, що відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» дії ПАТ «Київенерго» та відповідача, які призвели до штучного завищення ціни за послугу, є безумовним порушенням прав позивача. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 23.01.2025р. відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] , справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач надав письмовий відзив на позовну заяву, за яким просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що відповідно до рішення Київської міської ради від 24.04.2018р. №517/4581 Угоду щодо реалізації проекту та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001р., укладену між Київською міською державною адміністрацією та ПАТ «Київенерго», було припинено з 30.04.2018р. в частині об`єктів теплопостачання. Об`єкти теплопостачання, які перебували у володінні та користуванні ПАТ «Київенерго», закріплено на праві господарського відання за КП «Київтеплоенерго», в експлуатацію якого з 01.05.2018р. перейшли котельні, теплові мережі, теплові пункти та інше допоміжне майно. Відповідач став виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води з 01.05.2018р. Нарахування за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води відповідач також почав проводити саме з 01.05.2018р. 11.10.2018р. між ПАТ «Київенерго», як первісним кредитором, та КП «Київтеплоенерго», як новим кредитором, був укладений Договір про відступлення права вимоги (цесії ) від 11.10.2018 № 602-18. Відповідно до цього Договору відповідач набув право вимоги до споживача [PERSON] , оскільки особовий рахунок відкритий на ім`я [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , в сумі 2 378,38 грн. за спожиті послуги централізованого постачання гарячої води. Дана заборгованість обліковується в борговій базі діяльності ПАТ «Київенерго». Отже, як вказує відповідач, період, у який утворилася заборгованість у розмірі 2 378,38 грн., відноситься до періоду діяльності ПАТ «Київенерго», а відтак відповідач не був виконавцем послуг у спірний період та не здійснював нарахувань позивачу. Відповідач також звертає увагу на те, що він не є ПАТ «Київенерго», яке раніше було виконавцем послуг у зазначеному будинку. З метою забезпечення повноти, всебічності і об`єктивності судового розгляду відповідач наголосив на доцільності врахування при розгляді цієї справи правових висновків Верховного Суду, зроблених останнім у справах при вирішення процесуальних питань правонаступництва щодо заміни ПАТ «Київенерго» на КП «Київтеплоенерго», зокрема, постанови від 20.12.2018р. №910/5082/18; від 18.03.2019р. №910/5244/18; від 20.03.2019р. №910/7715/18; від 28.03.2019р. №910/5095/18; від 18.04.2019р. №910/5105/18; від 22.05.2019р. №910/5096/18; від 23.05.2019р. №910/5085/18; від 23.05.2019р. №910/31608/15. За висновками судів, КП «Київтеплоенерго» стало правонаступником ПАТ «Київенерго» лише в частині зобов`язань з оплати спожитого останнім природного газу, тобто в частині основного боргу. Не може бути задоволена вимога позивача щодо відповідача, як вказує відповідач, про визнання того, що ПАТ «Київенерго» не мало права нараховувати позивачу борг за квітень 2018р. у сумі 4 077,45 грн. за централізоване постачання гарячої води за місцем проживання, враховуючи те, що відповідач не є правонаступником ПАТ «Київенерго». Щодо вимоги здійснити коригування плати за послугу з централізованого постачання гарячої води, то, як вказує відповідач, оскільки відповідач не здійснював нарахувань за спірний період, відповідно і не порушував жодних прав позивача, і питання перерахунку не відноситься до його компетенції. У відповіді на відзив позивач звертає увагу на те, що посилання відповідача на постанови Верховного Суду не стосуються даного спору. При цьому згідно підпункту 3.4.3. пункту 4.3. Договору №602-18 від 11.10.2018р. про відступлення права вимоги (цесії) передбачено право нового кредитора на здійснення коригування розміру основного боргу та додаткового грошового зобов`язання позивача, з чого слідує, що твердження відповідача про відсутність у нього такого права, не відповідає дійсності. Також позивач звертає увагу на те, що з пункту 1.2. Договору випливає, що право вимоги від ПАТ «Київенерго» до відповідача по окремим особовим рахункам, зазначеним у Додаткун№1 та Додатку №2, переходять у момент підписання сторонами Додатку №1 та Додатку№2. Це означає, як вказує позивач, що не підписаний на даний момент Додаток №2, в якому йдеться про борг позивача перед ПАТ «Київенерго», не набрав чинність і, отже, у відповідача немає прав для вимоги до позивача про сплату цього боргу. Отже, позивач зазначає, що всі посилання відповідача на судові рішення не мають стосунку до даного спору, бо стосуються спірних питань, які він не оспорював; обов`язки відповідача перед споживачами випливають із документів, про які відповідач не згадав; всі ці документи спростовуються твердження відповідача про відсутність у нього прав коригувати заборгованість споживачів перед «ПАТ «Київенерго»; у переписці з позивачем відповідач підтвердив, що неврегульовані фінансові зобов`язання з «ПАТ «Київенерго» позивач може вирішувати з відповідачем; правомірність висновків про наявність у відповідача прав коригувати суму боргу споживачів перед «ПАТ «Київенерго» підтверджена рішеннями судів; відповідач пересмикує та ігнорує положення договору; відповідач приховує інформацію про причини виникнення заборгованості в позивача перед «ПАТ «Київенерго»; відповідач не має права вимагати від позивача сплати боргу перед «ПАТ «Київенерго» за Додатком 2. У запереченнях на відповідь на відзив відповідач наголошує на тому, що на нього не може покладатись відповідальність за дії іншого суб`єкта господарювання - ПАТ «Київенерго». Крім того, звертає увагу на те, що позивач, посилаючись на невідповідність розрахованого ПАТ «Київенерго» боргу фактичному стану розрахунків, не надає квитанцій, платіжних інструкцій, тощо на підтвердження відсутності за період до 01.05.2018р. боргу за послугу з централізованого постачання гарячої води. При цьому позивачу неодноразово повідомлялося листами, що для розгляду питання перерахунку відповідної комунальної послуги, йому необхідно надати акт контрольного зняття показань вузла розподільного обліку гарячої води, свідоцтво про повірку та копії всіх квитанцій про сплату комунальних послуг із зазначенням попередніх та поточних показань приладку обліку до 01.05.2018р. 19.02.2025р. через систему «Електронний суд» від позивача надійшли міркування щодо заперечення відповідача на відповідь на відзив. До цих міркувань позивачем додані наступні докази: повідомлення про призначення субсидії на ЖКП до особової справи №12931, квитанція за 04.2018р., квитанція за жовтень 2017р., квитанція за січень 2018р., квитанція за листопад 2017р., квитанція за травень 2018р., квитанція за травень 2018р., квитанція за серпень 2017р., квитанція за грудень 2017р., квитанція за 03.2018р., квитанція за вересень 2017р., квитанція за лютий 2018р., виписка Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», клієнт [PERSON] . Вказані докази не приймаються судом на підставі ч. 8 ст. 83 ЦПК України, оскільки вони не подані у встановлений законом строк, а також позивач не обгрунтував неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від нього. 10.03.2025р. від позивача надійшли додаткові пояснення щодо врахування правової позиції Верховного Суду. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 29.04.2002р., виданого згідно розпорядження від 29.04.2002р. №26447, [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира по [ADDRESS] (в рівних долях). Позивач є споживачем послуг з централізованого постачання гарячої води, які надає відповідач з 01.05.2018р. за адресою: [ADDRESS] . До 01.05.2018р. виконавцем вказаних послуг було ПАТ «Київенерго». Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. У відповідності до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуги з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування. Пунктом 7 частини 1 статті 21 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо ціну продукції визначено неналежним чином Звертаючись до суду з позовом про захист прав споживачів, позивач, у тому числі, просить визнати, що ПАТ «Київенерго» не мало права нараховувати йому борг за квітень 2018р. в сумі 4 077,45 грн. за централізоване постачання гарячої води за місцем його проживання, оскільки не було підстав нараховувати обсяг спожитої гарячої води без врахування показників квартирного лічильника. Так, до матеріалів позову надана квитанція, що виставлена по квартирі [ADDRESS] ПАТ «Київенерго» для сплати за послугу - постачання гарячої води за квітень 2018р. У цій квитанції зафіксована заборгованість за вказану послугу станом на 01.04.2018р. в розмірі 3 622,09 грн., оплата у квітні 2018р.: споживачем - 4,72 грн., субсидія - 378,37 грн. Окрім того, показання лічильника: попередні - 289,63 куб.м., поточні із позначкою * - 300,03 куб.м., різниця - 10,40 куб.м., тариф - 80,62 грн./куб.м. У зв`язку з цим нараховано за квітень 838,46 грн. (10,40 куб.м. х 80,62 грн./куб.м). Слід звернути увагу на те, що за вказаною квитанцією сума 4 077,45 грн. включає в себе борг станом на 01.04.2018р. та нарахування послуги за квітень 2018р. Позначка * згідно квитанції означає, що розрахунок виконано, як нарахування мешканцям без квартирного засобу. Суд відмічає при цьому, що в матеріалах справи наявне свідоцтво про приймання лічильника води за № [NUMBER] , що опломбований 15.12.2006р., та Акт №03214 від 24.06.2022р. зняття пломб/опломбування вузла розподільного обліку гарячої води, в тому числі вузла обліку №1: ГВС, зав. №6326406, по квартирі [ADDRESS] . Названі документи свідчать про те, що у квартирі позивача встановлений лічильник гарячої води, а, отже, нарахування послуги мають здійснюватися за лічильником. Зворотного матеріали справи не містять. Однак слід відмітити, що відповідач не може відповідати за вимогою по п. 1 прохальної частини позовної заяви та є в даному випадку неналежним відповідачем, оскільки не здійснював нарахування боргу за квітень 2018р. за централізоване постачання гарячої води. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обгрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Судом встановлено, що 11.10.2018р. між Публічним акціонерним товариством «Київенерго», як первісним кредитором, та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», як новим кредитором, укладено Договір №602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, кредитор відступає, а новий кредит набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018р. послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання (основний борг, у тому числі той, що є предметом судового розгляду та/або підтверджений судовим рішенням (судовими рішеннями) як такий, що підлягає стягненню із споживача (споживачів) на загальну суму 1 818 662 617,96 грн., станом на 01.08.2018р. з урахуванням оплат, що отримані первісним кредитором за період з 01.08.2018р. до дати укладення цього договору та коригувань платежів. Згідно з п. 1.2. Договору перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається в Додатку №1 та Додатку№2 до цього договору. Всі права вимоги переходять від первісного кредитора до нового кредитора в момент підписання сторонами Додатку №1 та Додатку №2 до цього Договору. У відповідності до підпункту 3.4.3. пункту 3.4. Договору новий кредитор має право на здійснення на підставах, визначених чинним законодавством, за заявою споживача, коригування розміру основного боргу та додаткового грошового зобов`язання такого споживача, право вимоги до якого відступлене за цим Договором. Відповідно до по. 4.6. Договору у разі, якщо новим кредитором шляхом проведення коригування у відповідності до чинного законодавства розміру основного боргу за заявою споживача (право вимоги якого відступлене за цим Договором) буде встановлений факт невідповідності фактичного стану розрахунків споживача із кредитором і сума основного боргу споживача буде меншою, ніж право вимоги якої відступлене за цим Договором та/або буде відсутня повністю, первісний кредитор зобов`язаний сплатити новому кредитору суму, що не відповідає фактичним розрахунками споживача із кредитором. За домовленістю сторін кредитор має право сплатити (компенсувати) новому кредитору таку суму як у грошовій формі так і в будь-якій інший спосіб. У відповідності до вимоги ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно вимог ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Із Додатку №2 до Договору «Перелік споживачів послуги гарячого водопостачання та зобов`язань, право вимоги яких відступається» вбачається, що до відповідача перейшло право вимоги по заборгованості за адресою: [ADDRESS] в розмірі 2 378,38 грн. Як встановлено вище, умовами Договору про відступлення права вимоги (цесії) передбачено право відповідача за заявою споживача здійснити коригування розміру грошового зобов`язання. Щодо розгляду питання перерахунку грошового зобов`язання також звернено увагу в листі Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 18.01.2021р., де зазначено про необхідність у даному випадку звернутись з письмовою заявою та відповідними документами (свідоцтво про повірку лічильника гарячого водопостачання, встановленого в період непорозумінь у нарахуваннях; сплачені квитанції з фактичними показниками лічильника до 01.05.2018р.; за наявності контрольне зняття показників по лічильнику гарячого водопостачання). Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач звертався до відповідача із заявою про коригування плати за послугу із централізованого постачання гарячої води, а відповідач відмовив у здійсненні такого коригування, або ж здійснив коригування заборгованості, з яким позивач не погоджується. До того ж суд зазначає, що з наданих до матеріалів справи доказів неможливо підтвердити або спростувати наявність/відсутність у позивача перед позивачем боргу з названої вище послуги. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed