Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

02.05.2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду через свого представника-адвоката Бут О.В. з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання права власності в порядку спадкування та стягнення суми пенсії, що належала пенсіонерові і залишилась недоотриманою у зв`язку зі смертю спадкодавця та внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до якого просить визнати право власності в порядку спадкування за законом за [PERSON] на невиплачену суму пенсії [PERSON] у місті Донецьк Донецької області, з моменту припинення її виплати по 24.11.2018 року; стягнути на користь [PERSON] з Головного УПФ України в Київській області невиплачену суму пенсії [PERSON] у місті Донецьк Донецької області, з моменту припинення її виплати по 24.11.2018 року; внести зміни до Свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 07.12.2021 року приватним нотаріусом Швецом Р.О. на ім`я [PERSON] , а саме після слів: «Спадщина, на яку видано це свідоцтво складає з» слова: недоотриманої пенсії у розмірі 47504,83 грн викласти в новій редакції: «Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з частини суми недоотриманої пенсії за період з 24.11.2018 по 30.04.2021 року у розмірі 47504,83 грн. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10.05.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. На електронну пошту суду 20.05.2024 року надійшло клопотання представника позивача про проведення судового засідання у справі в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20.05.2024 року клопотання представника позивача задоволено та забезпечено представнику позивача брати участь у справі в режимі відео конференції з використанням системи ВКЗ. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.07.2024 року витребувано з Головного управління\~Пенсійного фонду\~України в\~Київській областіінформацію щодо суми невиплаченої суми пенсії [PERSON] , [INFO] у місті Донецьк Донецької області (РНОКПП [NUMBER] ), з моменту припинення її виплати по 24.11.2018 року; інформацію щодо підстав припинення виплати пенсії [PERSON] , [INFO] у місті Донецьк Донецької області (РНОКПП [NUMBER] ), за життя, з наданням відповідних копій документів та зазначенням дати такого припинення. Встановлено термін виконання до 07.08.2024 року. 20.09.2024 року надійшло клопотання (1000-0904-7/147172 від 02.09.2024) Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про долучення доказів, а саме Службової записки. 25.09.2024 року Попереджено начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про застосування заходів процесуального примусу у вигляді штрафу за невиконання ухвали суду від 17.07.2024 року та повторно витребувано інформацію. 05.11.2024 року від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутність. 18.11.2024 року Ухвалою Фастівського міськрайонного суду застосовано заходи процесуального примусу та стягнуто з начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області грошові кошти (штраф) у розмірі 0,3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становило 908,40 грн. \~ \~ \~ \~13.12.2024 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшла заява про долучення доказів Службову записку в якій зазначили, що пенсійну справу [PERSON] , [INFO] , взято на облік в управління в листопаді 2021 року для оформлення допомоги на поховання. Оскільки, нарахування та виплата пенсії на день смерті пенсіонера не здійснювалась, нарахування пенсії [PERSON] відновлено на підставі заяви [PERSON] , яка є спадкоємцем, згідно свідоцтва про право на спадщину. 22.12.2021 [PERSON] звернулася із заявою та необхідними документами для виплати недоотриманої пенсії [PERSON] відповідно до поданої заяви нарахована недоотримана пенсія [PERSON] за період з 21.12.2018 по 30.04.2021 в сумі 46204,19 грн. 26.12.2024 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про тимчасове вилучення документів пенсійну справу [PERSON] . Виконання ухвали доручити Фастівському відділу ДВС. 26.12.2024 року ухвалою Фастівського міськрайонного суду за клопотанням представника позивача тимчасово вилучено у Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області матеріали особистої пенсійної справи [PERSON] 30.01.2025 року на адресу суду надійшов Лист № 1000-0309-7/7203 від 15.01.2025 року від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому зазначено про неможливість надання пенсійної справи [PERSON] так як в управлінні вона відсутня. 31.01.2025 року на адресу Фастівського міськрайонного суду ві Фастівського відділу ДВС, надійшло повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання від 30.01.2025 року (порушено підвідомчість). 05.01.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про тимчасове вилучення документів пенсійну справу [PERSON] . Виконання ухвали доручити Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 06.02.2025 року ухвалою Фастівського міськрайонного суду за клопотанням представника позивача тимчасово вилучено у Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області матеріали особистої пенсійної справи [PERSON] 18.02.2025 року надійшло Повідомлення Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання. 18.03.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову в якій просив змінити предмет позову у спосіб доповнення позовних вимог, а саме визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо зупинення нарахування та виплати пенсії [PERSON] [INFO] незаконним. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області провести розрахунок невиплаченої та недоотриманої пенсії [PERSON] з моменту припинення її виплати по 24 листопада 2018 рік. 24.03.2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області надало Лист № 1000-0309-7/7203 про неможливість надання особової пенсійної справи [PERSON] , а також надано Розпорядження № 1877 від 17.11.2021 про призначення пенсії [PERSON] . 02.04.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про відмову від заяви про зміну предмету позову від 18.03.2025 року та зміну предмету позову шляхом внесення уточнення до позовних вимог первісної редакції. 03.04.2025 року Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги з доповненням підтримав та просив визнати право власності в порядку спадкування за законом за [PERSON] на невиплачену суму пенсії [PERSON] в розмірі 59008 грн за період з 01 липня 2014 року по 01 листопада 2018 року; стягнути на користь [PERSON] з Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області невиплачену суму пенсії [PERSON] в розмірі 59008 грн за період з 01 липня 2014 року по 01 листопада 2018 року; внести зміни до Свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 07 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецом Р.О. на ім`я [PERSON] зареєстровано в реєстрі за № 4142; стягнути на користь позивача судові витрати. В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував та зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду в Київській області не нараховувало [PERSON] пенсії та остання не була у них на обліку. Розрахунок наданий представником позивача здійснено ним без належного обґрунтування. Заслухавши учасників позовного провадження, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). При розгляді судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] виданого Макарівським відділом ДРАЦС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) 11.08.2021 року, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в м. Донецьк у віці 64 років. 07 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу видане свідоцтво про право на спадщину за законом. Зареєстровано в реєстрі за № 4142, за змістом якого спадкоємцем майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] є її донька [PERSON] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з недоотриманої пенсії у розмірі 47504,83 грн, наявність недоотриманої пенсії померлої підтверджено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 25.11.2021 року № 1000-0502-8/120447. [PERSON] звернулася до Головного управління Пенсійного Фонду України у Київській області про виплату недоотриманої пенсії [PERSON] , яка за період з 21.12.2018 по 30.04.2021 становить 46204,19 грн, кошти обліковуються в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та виплачуються на банківський рахунок [PERSON] (Лист Головного Управління Пенсійного фонду України у Київській області від 14.03.2023 направлений на адресу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслану). Сума недоотриманої пенсії [PERSON] була розрахована з урахуванням частини 1 статті 46 Закону №1058, тобто за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, яка увійшла до складу спадщини. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини, як це передбачено статтею 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України). Відповідно до ст. 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що: - цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; - право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати. Відповідно до ст. 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. За змістом цієї норми, можна дійти висновку, що законодавцем встановлено альтернативний механізм набуття права власності на недоотриману пенсію померлого пенсіонера, а саме пріоритет наданий членам сім`ї спадкодавця, які проживали з ним на момент смерті, та непрацездатним членам сім`ї, які перебували на його утриманні. Зазначені особи мають звернутися за виплатою цих грошових коштів протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. Якщо такі особи відсутні або не звернулися у встановлений строк із заявами, недоотримана пенсія входить до складу спадщини і успадковується спадкоємцями померлого на загальних підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 цього Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст.16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, зазначеним у п. 5 ч. 2 цієї статті, може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Як зазначається представником позивача за змістом позовної заяви спадкодавець [PERSON] була пенсіонером та отримувала пенсію у органі ПФУ Донецької області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої і увійшла недоотримана пенсія. На запит приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслану Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області надало Лист від 25.11.2021 № 1000-0502-8/120447 в якому зазначено, що розмір недоотриманої пенсії визначається за період, початок якого рахується до дня звернення за неотриманою пенсією з урахуванням норм ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто за три роки перед зверненням за пенсією, але не більше, ніж по місяць смерті пенсіонера включно. Станом на 25.11.2021 залишилася недоотримана пенсія [PERSON] в сумі 47504,83 грн. Дана сума недоотриманої пенсії була включена до складу спадщини та позивачу, як спадкоємцю було видано свідоцтво про право на спадщину 07.12.2021 року. Звертаючись до суду з даним позовом позивачем зазначено, що нотаріусом не було включено до Свідоцтва про право на спадщину всю суму недоотриманої пенсії, що стало підставою для звернення до суду. Разом з тим, позивачем не зазначено в позові та не надано Рішення стосовно припинення виплати пенсії [PERSON] з якого часу відбулося припинення виплат. Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії. Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України. Однак, відповідно до статті 92 Конституції України (норми якої є нормами прямої дії та водночас мають найвищу юридичну силу) виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6). Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи наведено у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20.10.2014 №1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб". Так, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Як зазначено в статті 2 цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції. Відповідно до ст. 2 Закону України від 18.01.2018 № 2268-VІІІ "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" визначено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України. Жодним законом України не визначено такої підстави для припинення пенсії, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної особи, не підтвердження місця фактичного проживання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 243/3505/16-ц, постанові Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 243/5697/16-ц, постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 227/2802/16-ц та у постанові Верховного Суду від 18.05.2022 у справі № 638/8368/19 зазначено про те, що, підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України. Таким чином, посилання відповідача, що спадкодавець за життя не виявив бажання поновити йому виплату пенсії та не звертався з відповідною заявою до відповідача, тому пенсія не отримана з вини пенсіонера, не заслуговують на увагу з огляду на вищенаведене. Однак, на запит нотаріуса, відповідач надав відомості лише про наявність недоотриманої пенсії за період з 24.11.2018 по 30.04.2021 у сумі 47504,83 грн, обмежившись трирічним періодом згідно ст.46 Закону України № 1058, на підставі яких видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Суд зазначає, що ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Як визначено статтею 2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Принцип верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, є одним з головних завдань цивільного судочинства. Положенням ст.10 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі "Броньовський проти Польщі" зазначив, що принцип верховенства права, на якому будується Конвенція, та принцип законності, про який ідеться в статті 1 Першого протоколу, вимагає від держав не лише поважати і застосовувати, у передбачуваний і узгоджуваний спосіб, запроваджені ними закони, а ще й - що безпосередньо випливає з цього обов`язку - забезпечувати правові та практичні умови для втілення їх в життя. У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Щокін проти України" від 14.10.2010 зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50). Отже, оскільки за життя матір позивачки недоотримала пенсію також за період з моменту припинення її виплати по 24 листопада 2018 року, яка увійшла до складу спадщини, а позивачка є її спадкоємицею та у встановленому законом порядку прийняла спадщину, тому суд приходить до переконання, що позивачка як спадкоємиця набула право на отримання невиплаченої пенсії, при цьому, як було зазначено вище, спадкоємець має право на отримання всієї нарахованої та невиплаченої за життя пенсії спадкодавця, без обмеження будь-яким часом. З огляду на викладене, суд критично оцінює доводи відповідача про виплату позивачу недоотриманих сум пенсії згідно Порядку 1165, адже наведене свідчить про невиконання державою взятих на себе позитивних зобов`язань. Окрім того, відповідачем не визнається за позивачем право власності на недоотриману пенсію спадкодавця [PERSON] за період, який не охоплюється свідоцтвом про право на спадщину (з моменту припинення її виплати по 24 листопада 2018 рік). На вказану суму недоотриманої пенсії [PERSON] відповідачем відомостей нотаріусу не надано, без чого нотаріус був позбавлений можливості видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки відповідно до п. 4.14. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє, крім іншого, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. Дані відомості і не були надані на вимогу суду при розгляді даної справи. Таким чином, оскільки за життя мати позивачки недоотримала пенсію також за період з моменту припинення її виплати по 24 листопада 2018 рік, яка увійшла до складу спадщини, а позивачка є її спадкоємицею та у встановленому законом порядку прийняла спадщину, тому суд приходить до переконання, що позивачка як спадкоємиця набула право на отримання невиплаченої пенсії, при цьому, як було зазначено вище, спадкоємець має право на отримання всієї нарахованої та невиплаченої за життя пенсії спадкодавця, без обмеження будь-яким часом. Разом з тим, як вбачається з Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.10.2023 року приватного нотаріуса Павловій Світлані Олександрівні, позивачу по справі, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію за період з моменту припинення її виплати по 24 листопада 2018 року після смерті її матері [PERSON] . В обґрунтування відмови нотаріусом зазначено, що з метою перевірки складу спадкового майна, нотаріусом було направлено запит від 13.10.2021 року № 572/02-14 до Пенсійного фонду України, який був направлений за належністю до Головного управління пенсійного фонду України у Київській області. Зі змісту отриманої відповіді було встановлено, що [PERSON] 1956 року народження, померла [INFO] , останнім місце проживання якої є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а саме: [ADDRESS] . Розмір невиплаченої пенсії становить 47\~504,83 грн, яка належить до сплати за період з 24.11.2018 року по 30.04.2021 року на яку позивачу було видано 07.12.2021 року Свідоцтво про право на спадщину за законом. Інформації щодо розміру пенсії за період з моменту припинення її виплати по 24 листопада 2018 року Пенсійним фондом не надана. Таким чином, позивачем не надано суду належних доказів про час припинення нарахування належної спадкодавцю пенсії (період), що унеможливлює суд визначити суму недоотриманої пенсії спадкодавця. Суд не бере до уваги посилання представника позивача на Розпорядження 1877 від 17.11.2021 року Ірпінського об`єднаного УПФ (м. Ірпінь) так, як даний доказ не містить належної інформації про припинення нарахування пенсії, період і т.д. Щодо позовної\~вимоги про\~внесення змін\~до Свідоцтва\~про право\~на спадщину,\~суд зазначає,\~що спадкове право характеризується цілою низкою спеціальних способів захисту прав та інтересів судом. Серед таких способів захисту у ст. 1301 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) виокремлено визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Так, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Свідоцтво про право на спадщину - це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав. Як зазначено у ст. 1296 ЦК, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняли кілька спадкоємців, то свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Водночас відсутність такого свідоцтва не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 2 ст. 1300 ЦК на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. Зміни до свідоцтва про право на спадщину вносяться без визнання попереднього свідоцтва про право на спадщину недійсним. У такому випадку нотаріус повинен вилучити у спадкоємців раніше видані свідоцтва та замість них видати нові, з актуальною інформацією. При цьому слід враховувати правову позицію Верховного Суду, який в постанові від 13.11.2019 р. (судова справа № 758/5329/15, провадження № 61-18376св18) відзначив, що передбачений ст. 1300 ЦК порядок внесення змін до свідоцтва про право на спадщину є самостійним способом захисту прав спадкоємців. У разі настання підстав для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину законом не обумовлюється, що зміни до нього повинні вноситись внаслідок визнання попереднього свідоцтва недійсним. Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину в судовому порядку може мати місце у разі, коли відсутня згода спадкоємців на внесення змін до свідоцтва, а також існують інші обставини, що позбавляють можливості внести такі зміни в нотаріальному порядку. Згідно відповіді на звернення [PERSON] з заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. про внесення технічної помилки, зазначено, що відповідно до п.6.16 «Правил ведення нотаріального діловодства» затвердженого Наказом Мінюсту України від 22.12.2010 № 3253/5 «у разі виявлення нотаріусом у тексті нотаріального документа, який створений ним у результаті вчинення нотаріальної технічної помилки, яка не змінює змісту документа та не впливає на права особи щодо якої було вчинено нотаріальну дію (описка, друкарська або граматична помилка) нотаріус може виправити таку помилку. Виправлення помилки повинно відповідати відомостям, що містяться в документах і були подані нотаріусу для вчинення нотаріальної дії, або отримані безпосередньо з єдиних державних ресурсів. Також, зазначено про надання позивачем оригіналу Свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 грудня 2021 року. Отже, враховуючи вищенаведене суд вважає, дана вимога є передчасною, а тому задоволенню не підлягає. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме за позивачкою слід визнати право власності у порядку спадкування на недоотриману пенсію за період з моменту припинення її виплати по 24 листопада 2018 рік. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 цієї статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Outcome: partial