Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

31.12.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - позивач) звернулось до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 16.12.2021 між [PERSON] та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» було укладено кредитний договір № 2395787896. На підставі договору відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, укладеного між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк», первісний кредитор передав новому кредитору права вимоги до позичальників, в тому числі і до відповідача за кредитним договором № 2395787896. 26.06.2024 між АТ «Таскомбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № НІ/11/20-Ф, відповідно до умов якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги за кредитним договором № 2395787896. У зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, позивач просить суд стягнути із [PERSON] заборгованість, що у загальному розмірі складає 23 600,96 грн та понесені судові витрати. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2025 позовну заяву було передано для розгляду судді Мицик Ю.С. Ухвалою від 14.02.2025 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулись з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п. 2 ч. 7 с. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстровано у встановленому законом порядку. Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Отже ураховуючи, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання ним у встановлений судом строк відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами відповідно до положень частини 8 статті 178 ЦПК України. Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до позовної заяви докази, доходить наступного висновку. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. В силу положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Матеріалами справи підтверджено, що 16.12.2021 між [PERSON] та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» було укладено кредитний договір № 2395787896 відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідно до п. 1.2 кредитного договору, сума кредиту становить 21 338,00 грн, строк дії кредиту - 18 місяців; реальна річна процентна ставка - 18,05%. Порядок і умови надання кредиту, безготівковим шляхом, протягом 3-х банківських днів від дня укладення договору, процентна ставка за кредитом фіксована. Пунктом 1.3 договору передбачений графік платежів, відповідно до якого загальна вартість кредиту складає 23 900,31 грн. Відповідно до пункту 2.2 договору позичальник підтверджує, що ТОВ «ФК «ЦФР» у відповідності до умов чинного законодавства, у чіткій та зрозумілій формі ознайомило його з інформацією, вказаною у статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», статтях 6,9 ЗУ « Про споживче кредитування», статтею 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Договір містить анкетні дані та підпис позичальника [PERSON] . Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2395787896 від 16.12.2021 сума заборгованості відповідача станом на 30.11.2024 складає 23 600,96 грн, з яких: 14 638,83 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 0,17 грн - сума заборгованості за відсотками, 8 961,96 грн - сума заборгованості за комісією. На підставі договору відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, укладеного між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк», первісний кредитор передав новому кредитору права вимоги до позичальників, в тому числі і до відповідача за кредитним договором № 2395787896 від 16.12.2021. 26.06.2024 між АТ «Таскомбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № НІ/11/20-Ф, відповідно до якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги за кредитним договором № 2395787896. Відповідно до витягу з реєстру боржників від 26.06.2024 до договору факторингу № НІ/11/20-Ф від 26.06.2024 позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 2395787896 від 16.12.2021 в сумі 23 600,96 грн, з яких: 14 638,83 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 0,17 грн - сума заборгованості за відсотками, 8 961,96 грн - сума заборгованості за комісією. Як вказує позивач, відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув наданий йому кредит у строки передбачені договором, внаслідок чого має заборгованість в сумі 23 600,96 грн, про що свідчить розрахунок заборгованості, який наявний в матеріалах справи. За змістом частин першої - четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В силу частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. За загальним правилом, належними та допустимими доказами на підтвердження обставини видачі кредитних коштів позичальнику є первинні бухгалтерські документи про видачу готівки або перерахування коштів. Водночас у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 654/4006/14-ц (провадження № 61-2247св18), від 30 червня 2020 року в справі № 554/12083/15 (провадження № 61-2049св19) та від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21) суд касаційної інстанції також виходив із того, що виписки із банківських рахунків можуть бути належними і допустимими доказами надання кредитних коштів позичальнику. У вказаній справі, за змістом договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит, безготівковим шляхом, протягом трьох банківських днів від дня укладення договору. Тому позивач як особа, яка вимагає повернення кредитних коштів, повинен був надати докази перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача первісним кредитором. Натомість до позовної заяви кредитор додав наступні документи: - копію кредитного договору, паспорт кредиту, заяву-анкету на отримання послуг в ТОВ «ФК «ЦФР»; - розрахунок заборгованості за кредитним договором; - документи щодо відступлення права вимоги на користь позивача. Вказані документи підтверджують лише умови кредитування та переуступку права вимоги попереднім кредитором за вказаним кредитним договором останньому кредитору ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Але вони не є належними та допустимим доказами щодо виконання первісним кредитором обов`язку з надання кредитних коштів безготівковим шляхом на рахунок [PERSON] . Позивач не надав суду первинних бухгалтерських та платіжних документів, а також виписки по рахунку відповідача, а також доказів щодо наявності у відповідача на момент пред`явлення позову непогашеної (несписаної) заборгованості перед кредитором. Додані до позовної заяви роздруковані розрахунки заборгованості за договорами, не є належними доказами надання відповідачу кредитних коштів, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13.05.2020 року по справі №219/1704/17. Суд наголошує, що позивач, як учасник судового процесу несе ризики, пов`язані з реалізацією або не реалізацією наданих йому процесуальних прав та обов`язків. Позивач розпорядився наданими йому процесуальними правами на власний розсуд шляхом надання тих доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин, які він уважав за потрібне. Тому суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову в цій справі належить відмовити за його недоведеністю.

Outcome: dismissed