Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

І. Виклад позиції сторін. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування завданих збитків, на підставі статті 661 ЦК України та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що 29 липня 2021 року він придбав у [PERSON] за договором купівлі-продажу земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , за кадастровим номером 2124455900:02:003:1401, розміром 0,0134 га, та сплатив за неї ціну, встановлену в цьому договорі. Документом, що підтверджував право власності продавця [PERSON] на відчужувану земельну ділянку, на момент укладення договору, був Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 липня 2021 року. Право власності на вказану земельну ділянку, щодо якої укладався цей договір, було зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 26 липня 2021 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Д.В. Лазар. Згідно підпунктів 2.1. та 2.4. пункту 2 цього договору, за погодженням сторін, продаж земельної ділянки вчиняється за 166058,00 гривень. Відповідно до висновку експертів про ринкову вартість земельної ділянки, виконаного 05 липня 2021 року суб`єктами оціночної діяльності ТОВ "ЕКСПЕРТ", загальна вартість земельної ділянки, що відчужується становить 166058,00 гривень. Загальна сума відповідає волевиявленню сторін, є остаточною і змінам після укладення цього договору не підлягає (пп. 2.1 п. 2 цього договору). Відповідно підпунктів 2.2. та 2.3. пункту 2 договору купівлі-продажу земельної ділянки, за кадастровим номером 2124455900:02:003:1401, вказану в пункті 2.1. цього договору суму, як свідчать сторони, продавець одержав від покупця готівкою перед укладенням та нотаріальним посвідченням цього договору, тобто до 29 липня 2021 року. Підписання цього договору продавцем є підтвердження факту повного розрахунку з покупцем за продану землю та свідчить про відсутність у продавця щодо покупця будь-яких претензій фінансового характеру (цим самим сторони, встановили, що умови договору щодо сплати ціни договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення). В цей же день, 29 липня 2021 року, між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу на ще одну земельну ділянку, за яким він придбав земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , за кадастровим номером 2124455900:02:003:1398, розміром 0,0382 га, та сплатив за неї ціну, встановлену в цьому договорі. Відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу вказана земельна ділянка належала відповідачу на праві приватної власності, що стверджувалося Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 липня 2021 року. Право власності на вказану вище земельну ділянку, щодо якої укладається цей договір, було зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 26 липня 2021 року, державним реєстратором прав на нерухоме майно Д.В.Лазар. Підпунктами 2.1. та 2.4. пункту 2 цього договору за погодженням сторін продаж земельної ділянки вчиняється за 473390,00 гривень. Відповідно до висновку експертів про ринкову вартість земельної ділянки, виконаного 05 липня 2021 року суб`єктами оціночної діяльності ТОВ "ЕКСПЕРТ", загальна вартість земельної ділянки, що відчужується становить 473390,00 гривень. Загальна сума відповідає волевиявленню сторін, є остаточною і змінам після укладення цього договору не підлягає (пп. 2.1 п. 2 цього договору). Відповідно підпунктів 2.2. та 2.3. пункту 2 договору купівлі-продажу земельної ділянки, за кадастровим номером 2124455900:02:003:1398, вказану в пункті 2.1. цього договору суму, як свідчать сторони, продавець одержав від покупця готівкою перед укладенням та нотаріальним посвідченням цього договору, тобто до 29 липня 2021 року. Підписання цього договору продавцем є підтвердження факту повного розрахунку з покупцем за продану землю та свідчить про відсутність у продавця щодо покупця будь-яких претензій фінансового характеру (цим самим сторони, встановили, що умови договору щодо сплати ціни договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення). Таким чином, на момент набуття права власності на земельну ділянку в [ADDRESS] , за кадастровим номером 2124455900:02:003:1401, розміром 0,0134 га, та земельну ділянку в [ADDRESS] , за кадастровим номером 2124455900:02:003:1398, розміром 0,0382 га, у нього не було підстав сумніватися у належності цих земельних ділянок відповідачу, тому він є добросовісним набувачем. Із підпунктів 5.1. та 5.4 пункту 5 договорів купівлі-продажу земельних ділянок, за кадастровим номером 2124455900:02:003:1401, та за кадастровим номером 2124455900:02:003:1398, від 29 липня 2021 року, відомо, що продавець заявляє та гарантує, що предмет цього договору до його укладення нікому іншому не відчужений, в спорі та під заставою, в тому числі податковою, не перебуває, не є предметом договору оренди, спадкового договору та судового спору, правами третіх осіб не обтяжений, не внесений до статутного капіталу господарських товариств, будь-які обмеження щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням (застава, оренда, сервітути тощо) відсутні. Продавець заявляє та гарантує, що поданий ним для укладення договору документ є єдиним документом, що підтверджує його право власності. Вказані договори купівлі-продажу земельних ділянок від 29 липня 2021 року складені нотаріусом, прочитані ним і [PERSON] , схвалені та їх зміст їм був зрозумілий. Керівник Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області звернувся до нього, третя особа на стороні відповідача [PERSON] , про витребування земельних ділянок за кадастровими номерами 2124455900:02:003:1398, площею 0,0398 га, та 2124455900:02:003:1401, площею 0,0134 га, з його незаконного володіння шляхом передачі їх у власність Солотвинській селищній раді через відсутність у відповідача (відчужувача земельних ділянок) [PERSON] жодних правовстановлюючих документів. Рішенням Тячівського районного суду від 23 вересня 2024 року\~\~у справі № 307/3408/24 (номер\~провадження № 2/307/813/24) позов керівника Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області було задоволено та витребувано з його незаконного володіння земельні ділянки з кадастровими номерами 2124455900:02:003:1398, площею 0,0398 га, та 2124455900:02:003:1401, площею 0,0134 га, в комунальну власність Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області. Вказане рішення набрало законної сили 23 жовтня 2024 року. Зазначає, що із вироку Тячівського районного суду від 25 жовтня 2023 року відомо, що [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358\~та ч. 2 ст. 190 КК України, за те, що в нього у невстановлений досудовим розслідуванням дату та час виник умисел на незаконне заволодіння земельними ділянками на території Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області по вул. Озерна та [ADDRESS] . В період часу з 03 вересня 2002 року по 27 травня 2021 року ним внесено завідомо неправдиві відомості до офіційного документу - державного акту на право приватної власності на землю серії IV - ЗК № 039059 від 03 вересня 2002 року, зареєстрованого в книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Солотвинської селищної Ради народних депутатів Тячівського району Закарпатської області за № 117 "А", про те, що на підставі рішення Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області від 08 лютого 2002 року [PERSON] передано у власність чотири земельні ділянки, серед яких, земельні ділянки за кадастровим номером 2124455900:02:003:1398, площею 0,0398 га, та за кадастровим номером 2124455900:02:003:1401, площею 0,0134 га (абзац 2 розділу IV рішення Тячівського районного суду від 23.09.2024, номер справи 307/3408/24, номер провадження 2/307/813/24). Таким чином, він, як добросовісний набувач (покупець), не знав або не міг знати про наявність цих підстав, та дізнавався по них тільки в ході досудового розслідування та судового розгляду. Вироком Тячівського районного суду від 25 жовтня 2023 року, на який у рішенні суду посилається суд, висновками експертів (які містяться, в тому числі у цивільній справі № 307/3408/24) та рішенням Тячівського районного суду від 23 вересня 2024 року встановлено, що [PERSON] на підставі підроблених документів відчужив земельні ділянки всупереч волі власника Солотвинської селищної ради, про що йому, на момент укладення договорів купівлі-продажу з відповідачем, не було відомо, чим самим ввів його в оману. Вказує на те, що він був впевнений та переконаний, що [PERSON] був єдиним власником земельних ділянок і, відповідно, останній мав право її продавати, однак відчужив позивачу земельні ділянки на підставі підроблених документів, що свідчить про його протиправну поведінку. Відповідач при укладенні договорів купівлі-продажу запевнив його, що земельні ділянки є його приватною власністю, на момент укладання договору прав щодо них у третіх осіб немає та внаслідок відчуження земельних ділянок не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб. В результаті дій [PERSON] він зазнав матеріальних збитків на загальну суму 639448 гривень, які виникли через протиправну поведінку відповідача, а тому в даному випадку наявний безпосередній причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та завданими йому збитками, як і наявна вина [PERSON] . Відповідно до пунктів 6 договорів купівлі-продажу земельних ділянок, за кадастровими номерами 2124455900:02:003:1401 та 2124455900:02:003:1398, від 29 липня 2021 року, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством. У випадку, якщо будь-яка гарантія та/чи заява кожної із сторін, зазначена в пункті 5.1.-5.6. цього договору, не відповідатиме дійсності і потягне судовий спір з подальшим визнанням договору недійсним, відповідна сторона повинна відшкодувати іншій стороні у повному обсязі всі збитки, які вона буде мати, включаючи нотаріальне посвідчення цього договору купівлі-продажу. Також зазначає, що в ході проведення досудового розслідування, розгляду кримінального провадження та цивільної справи через неправомірні дій відповідача він перебував у психологічному напруженні, розчаруванні, стражданнях та зазнав вимушених змін у житті. Йому протягом тривалого часу приходилося відновлювати свій психоемоційний стан, він не міг спати та хвилювався через те, що від нього відібрано добросовісно набуте ним нерухоме майно і він став об`єктом обману та неправомірних дій з боку [PERSON] . Це все негативно вплинуло на його здоров`я, тому вважає за доцільне, щоб відповідач відшкодував йому моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень.\~\~ Просить: стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти у розмірі 639 448 (шістсот тридцять дев`ять тисяч чотириста сорок вісім) гривень; стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень; стягнути з [PERSON] на його користь понесені ним судові витрати, що складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, і позовних вимогах відмовити. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 березня 2025 року справу за позовом [PERSON] про відшкодування завданих збитків, на підставі статті 661 ЦК України та моральної шкоди прийнято до розгляду та відкрито провадження у ній. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 березня 2025 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову та накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності [PERSON] , в межах суми позовних вимог, які становлять 689 448 (шістсот вісімдесят дев`ять тисяч чотириста сорок вісім) гривень 00 копійок, до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування завданих збитків, на підставі статті 661 ЦК України. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 квітня 2025 року підготовче провадження по даній справі закрито, і справа призначена для розгляду по суті. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 липня 2021 року, [PERSON] продав [PERSON] земельну ділянку, що розташована на території Солотвинської селищної ради, кадастровий номер 2124455900:02:003:1401, площею 0,0134 га. Згідно підпунктів 2.1. та 2.4. пункту 2 цього договору, за погодженням сторін, продаж земельної ділянки вчиняється за 166058,00 гривень. Відповідно до висновку експертів про ринкову вартість земельної ділянки, виконаного 05 липня 2021 року суб`єктами оціночної діяльності ТОВ "ЕКСПЕРТ", загальна вартість земельної ділянки, що відчужується становить 166058,00 гривень. Загальна сума відповідає волевиявленню сторін, є остаточною і змінам після укладення цього договору не підлягає (пп. 2.1 п. 2 цього договору). Відповідно підпунктів 2.2. та 2.3. пункту 2 договору купівлі-продажу земельної ділянки, за кадастровим номером 2124455900:02:003:1401, вказану в пункті 2.1. цього договору суму, як свідчать сторони, продавець одержав від покупця готівкою перед укладенням та нотаріальним посвідченням цього договору, тобто до 29 липня 2021 року. Підписання цього договору продавцем є підтвердження факту повного розрахунку з покупцем за продану землю та свідчить про відсутність у продавця щодо покупця будь-яких претензій фінансового характеру (цим самим сторони, встановили, що умови договору щодо сплати ціни договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення). Із нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 липня 2021 року відомо, що [PERSON] продав [PERSON] земельну ділянку, що розташована на території Солотвинської селищної ради, кадастровий номер 2124455900:02:003:1398, площею 0,0382 га. Згідно підпунктів 2.1. та 2.4. пункту 2 цього договору, за погодженням сторін, продаж земельної ділянки вчиняється за 473390,00 гривень. Відповідно до висновку експертів про ринкову вартість земельної ділянки, виконаного 05 липня 2021 року суб`єктами оціночної діяльності ТОВ "ЕКСПЕРТ", загальна вартість земельної ділянки, що відчужується становить 473390,00 гривень. Загальна сума відповідає волевиявленню сторін, є остаточною і змінам після укладення цього договору не підлягає (пп. 2.1 п. 2 цього договору). Відповідно підпунктів 2.2. та 2.3. пункту 2 договору купівлі-продажу земельної ділянки, за кадастровим номером 2124455900:02:003:1398, вказану в пункті 2.1. цього договору суму, як свідчать сторони, продавець одержав від покупця готівкою перед укладенням та нотаріальним посвідченням цього договору, тобто до 29 липня 2021 року. Підписання цього договору продавцем є підтвердження факту повного розрахунку з покупцем за продану землю та свідчить про відсутність у продавця щодо покупця будь-яких претензій фінансового характеру (цим самим сторони, встановили, що умови договору щодо сплати ціни договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення). Згідно підпунктів 5.1. та 5.4 пункту 5 договорів купівлі-продажу земельних ділянок, за кадастровим номером 2124455900:02:003:1401, та за кадастровим номером 2124455900:02:003:1398, від 29 липня 2021 року, продавець заявляє та гарантує, що предмет цього договору до його укладення нікому іншому не відчужений, в спорі та під заставою, в тому числі податковою, не перебуває, не є предметом договору оренди, спадкового договору та судового спору, правами третіх осіб не обтяжений, не внесений до статутного капіталу господарських товариств, будь-які обмеження щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням (застава, оренда, сервітути тощо) відсутні. Продавець заявляє та гарантує, що поданий ним для укладення договору документ є єдиним документом, що підтверджує його право власності, а відповідно до пунктів 6 даних договорів купівлі-продажу земельних ділянок, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством. У випадку, якщо будь-яка гарантія та/чи заява кожної із сторін, зазначена в пункті 5.1.-5.6. цього договору, не відповідатиме дійсності і потягне судовий спір з подальшим визнанням договору недійсним, відповідна сторона повинна відшкодувати іншій стороні у повному обсязі всі збитки, які вона буде мати, включаючи нотаріальне посвідчення цього договору купівлі-продажу. Із рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 вересня 2024 року відомо, що витребувано з чужого незаконного володіння [PERSON] земельні ділянки з кадастровими номерами 2124455900:02:003:1398, площею 0,0398 га та 2124455900:02:003:1401, площею 0,0134 га, загальною вартістю 123 979 грн. 00 коп., з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, в комунальну власність Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області. Підставою для прийняття даного рішення стало те, що власник майна Солотвинська селищна рада, а також інший уповноважений на час первинної реєстрації земельної ділянки орган, жодних рішень щодо передачі спірних земельних ділянок у власність [PERSON] не приймали та жодної згоди на це не надавали, а реєстрація права власності на вказані земельні ділянки проведена на підставі підроблених документів,зокрема державного акту на право власності на землю серія IV ЗК №039059, земельні ділянки з кадастровими номерами 2124455900:02:003:1398, площею 0,0398 га та 2124455900:02:003:1401, площею 0,0134 га, які розташовані на території Солотвинської селищної ради. Згідно вимоги про відшкодування завданих збитків від 11 березня 2025 року, [PERSON] звертався до [PERSON] з вимогою повернути йому 639 448 грн. 00 коп., які були отримані шляхом обману. V. Оцінка Суду. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 489/3570/16-ц (провадження № 61-37839св18), суд визначив, що у випадку, якщо покупець не знав і не міг знати про неможливість відчуження майна продавцем законом встановлений спосіб захисту прав покупця шляхом відшкодування заподіяних йому збитків з підстав, передбачених статтею 661 ЦК України. Тобто ЦК України визначений інший правовий механізм захисту порушених прав добросовісного набувача, який у випадку витребування майна за рішенням суду не передбачає можливості визнання недійсним договору купівлі-продажу на підставі статті 230 цього Кодексу. Згідно з пунктом першим частини другої\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша\~статті 626 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначені умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (стаття 657 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин першої-п`ятої\~статті 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно частини другої\~статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Пленум Верховного Суду України у пунктах 19, 20\~постанови від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснив, що відповідно до\~статей 229-233 ЦК України\~правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Відповідно до\~статті 230 ЦК України,\~якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша\~статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Аналіз вказаної правової норми дає підстави для висновку про те, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення; тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман може виражатися: в активних діях недобросовісної сторони правочину (наприклад, повідомлення іншій стороні помилкових відомостей, надання підроблених документів тощо); у пасивних діях недобросовісної сторони правочину, яка утримується від дій, які вона повинна була зробити (зокрема умисне умовчання про обставини, що мають істотне значення тощо) (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 489/3570/16-ц (провадження № 61-37839св18) від 15 квітня 2020 року). Велика Палата Верховного Суду у пункті 122 постанови від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 звернула увагу на те, що в разі повернення земельної ділянки від кінцевого набувача законодавство України надає йому додаткові ефективні засоби юридичного захисту. Кінцевий набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до проміжної набувачки, в якої придбав земельну ділянку, про відшкодування збитків на підставі\~статті 661 ЦК України. Таку саму вимогу може заявити і проміжна набувачка до первинного набувача. Вказане відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 16 грудня 2015 року у справі. Згідно\~статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до частини першої\~статті 661 ЦК України\~у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. У постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 року у справі № 6-1376цс16 викладено правовий висновок про те, що\~статтею 330 ЦК України\~встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на майно, якщо відповідно до\~статті 388 цього Кодексу\~його не можна витребувати в нього; одним із чинників дотримання принципу пропорційності при втручанні у право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації, тому покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі\~статті 661 ЦК України. Беручи до уваги вищенаведене та те, що позов власника про витребування майна з чужого незаконного володіння було задоволено, позивач, як покупець цього майна (земельних ділянок) має право на відшкодування продавцем збитків, завданих вилученням у нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до моменту його продажу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь позивача грошові кошти у розмірі 639 448 (шістсот тридцять дев`ять тисяч чотириста сорок вісім) гривень 00 коп. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, слід зазначити наступне. Згідно статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)\~у приниженні\~честі та\~гідності фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної або\~юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Судом беззаперечно встановлено, що неправомірні дії відповідача нанесли моральних страждань позивачу, що виявились у переживаннях за втрату придбаного майна, необхідності докладати значних зусиль для відновлення свого права і пов`язаними з ним емоціями, переживаннями та хвилюваннями, стресовими ситуаціями. На думку суду, розмір моральної шкоди в сумі 50 000 грн. 00 коп. є обґрунтованим і може хоч якимсь чином компенсувати моральні страждання позивача. Відповідно до частин сьомої та восьмої статті 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України, судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~ Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача понесені ним судові витрати - судовий збір в розмірі 7605 грн. 68 коп. Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги слід зазначити наступне. Положеннями статті 59\~Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною першою статті 15\~ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133\~ЦПК України судові\~витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141\~ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 12 000 грн. На підтвердження надання правничої допомоги та визначеного розміру на її оплату, до матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги від 15 лютого 2025 року, укладений між позивачем та адвокатом Плискою Ю.С. та детальний розрахунок та опис робіт наданих послуг професійної правничої допомоги. Вартість правничої допомоги, згідно договору, становить 12 000 грн. 00 коп. Згідно пункту 1 частини другої статті 137 та частини восьмої\~статті 141 ЦПК України, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у\~постанові від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, Верховним Судом у\~постановах від 02.12.2020 року у справі №317/1209/19, від 03.02.2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі №753/1203/18. Таким чином, суд приходить до висновку, що надані стороною позивача документи є належними та достатніми доказами на підтвердження витрат, які позивач поніс на оплату професійної правничої допомоги у цій справі. Відповідно до частини третьої статті 141\~ЦПК України при\~вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуютьсялишевитрати, якімаютьрозумнийрозмір. Висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у\~постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, додатковій\~постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц. Верховний Суд у постанові від 25 липня 2023 року у справі №340/4492/22\~прийшов до висновку, що наявність або відсутність заперечень процесуального опонента проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення лише для розв`язання питання про співмірність судових витрат на правову допомогу, заявлених до відшкодування. Водночас, це не впливає на обов`язок перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим критеріям. З урахуванням встановлених обставин, на думку суду, у даному випадку розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 12 000 грн., не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову у розумінні приписів пункту 4 частини четвертої\~статті 137 ЦПК України\~та є не співмірним з огляду на те, що предмет спору в цій справі не є складним, та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів також не є значними, та представником позивача було подано клопотання про розгляд справи без його участі, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки позовні вимоги останнього задоволено.

Outcome: approved