Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

У листопаді 2024 року позивач [PERSON] через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив суд стягнути з відповідача 3% річних у сумі 630,80 грн та інфляційні втрати - 1 767,86 грн, також просить стягнути судовий збір у розмірі 968,96 грн, витрати на правову допомогу - 3 000,00 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що 22 січня 2021 року в м. Києві по вул. Заболотного сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Сitroen», державний номерний знак (далі - д.н.з.) [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «Honda», д.н.з. [NUMBER] , під керування водія [PERSON] . Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно з постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 16 березня 2021 року водія транспортного засобу «Сitroen», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] визнано винним. 13 травня 2021 року між ПрАТ «СК» «ВУСО» та ФОП [PERSON] укладено договір № 13/05/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до додатку № 1 до договору позивачем отримано право вимоги відшкодування в порядку регресу у виді виплаченого страхового відшкодування за полісом № 201107660 від 01 вересня 2020 року. Голосіївським районним судом міста Києва 31 серпня 2023 року ухвалено рішення, яким задоволено позов Фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно отриманих коштів у розмірі 14 447,08 грн, 908,00 грн судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн. Судове рішення було фактично виконано боржником [PERSON] 02 жовтня 2024 року. Позивач зазначає, що має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат від простроченої суми заборгованості та 3% річних, починаючи з 01 вересня 2023 року - наступного дня після ухвалення судового рішення і до дня фактичного виконання рішення суду - 01 жовтня 2024 року. Посилаючись на викладене, просить задовольнити позов. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва суду від 14 листопада 2024 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання (а.с. 22, 23). За відповіддю № 904664 від 14 листопада 2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідач зареєстрований в [ADDRESS] . За вказаною позивачем у позові адресою відповідача у місті Києві, що також є адресою із наданого позивачем рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 серпня 2023 року у справі № 760/22354/21, суд направляв відповідачу ухвалу про відкриття провадження, поштові відправлення повернулись до суду без вручення з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання». Суд також на офіційному веб-сайті Судової влади України 02 грудня 2024 року розмістив оголошення про розгляд справи (а.с.27). Відповідач не скористався правом подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального Кодексу ( далі ЦПК) України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що за рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 31 серпня 2023 року (справа № 760/22354/21) стягнуто з [PERSON] на користь Фізичної особи-підприємця [PERSON] завдані збитки в порядку регресу в розмірі 14 447,08 грн, судовий збір - 908,00 грн, витрати на правову допомогу - 4 000,00 грн. Загальна сума, що підлягала стягненню з [PERSON] за судовим рішенням, складає 19 355,08 грн (а.с. 7,8). У вказаному рішенні Голосіївського районного суду міста Києва від 31 серпня 2023 року у справі № 760/22354/21 встановлено наступні обставини: - «Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.03.2021 року у справі № 752/3706/21, провадження № 752/3706/21, [PERSON] визнано винним скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 гривень»; - «01.09.2020 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 201107660. У відповідності до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ «СК «ВУСО» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Citroen C4», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. Страховик пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Honda Civic», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », ПрАТ «СК «УНІКА» звернувся до Страховика - ПрАТ «СК «ВУСО» - з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу за Полісом №201107660 від 01.09.2020 року. ПрАТ «СК «ВУСО» визнало вказану подію страховим випадком, відповідно до чого виплатило власнику автомобіля «Honda Civic», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », страхове відшкодування в розмірі 14 447 грн. 08 коп., що підтверджується страховим актом №2094571-1 від 26.03.2020 року та платіжним доручення №11273 від 26 березня 2021 року»; - «13.05.2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та Фізичною особою підприємцем [PERSON] укладено Договір №13/05/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №201107660 від 01.09.2020 року». Відповідно до ч.ч. 4,5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Враховуючи вимоги ст. 82 ЦПК України вказані вище обставини встановлені рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 31 серпня 2021 року у справі № 760/22354/21, яке набрало законної сили повторному встановленню не підлягають. Відповідно до інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження від 08 листопада 2024 року приватним виконавцем Яцишиним А.М. 14 серпня 2024 року відкрито виконавче провадження № 75805481, у якому стягувачем вказано: [PERSON] , боржник - [PERSON] ; стан виконавчого провадження - завершено (а.с. 6). За наданим стороною позивача скриншотом із банківського застосунку вбачається, що 02 жовтня 2024 року здійснено поповнення картки на суму 19 331,69 грн із призначенням платежу: «ВД № 760/22354/21; 27.07.2024; [PERSON] ; ВП № 75805481; кошти за ВД, стягнуті на користь стягувача» (а.с. 9). За змістом положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що мало місце прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем, розмір якої визначений рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 31 серпня 2023 року у справі № 760/22354/21, а саме: завдані збитки в порядку регресу в розмірі 14 447,08 грн, судовий збір - 908,00 грн, витрати на правову допомогу - 4 000,00 грн, а всього - 19 355,08 грн. Разом з тим, нарахування 3 % річних та інфляційних втрат проведено позивачем на суму заборгованості відповідача у розмірі 19 331,69 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), в постанові від 08 листопада 2019 року по справі № 127/15672/16-ц. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми (див. постанови Великої Палати Верховного Суду: від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц /провадження № 14-241цс19/, від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3013/18 /провадження № 12-116гс19/, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 /провадження № 12-105гс19/). За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 роук у справі №904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками. Доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач (див. постанову Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 913/618/21). Так, матеріали справи не містять та відповідачем не надано будь-які докази сплати заборгованості за судовим рішенням до вказаної позивачем дати - 02 жовтня 2024 року, як і взагалі докази виконання судового рішення від 31 серпня 2023 року. На підтвердження розміру позовних вимог, позивачем надано розрахунок 3 % річних від простроченої суми заборгованості та інфляційних втрат, нарахованих за період з 01 вересня 2023 року по 01 жовтня 2024 року. Разом з тим, відповідно до норм цивільного процесуального законодавства, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України). Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 серпня 2023 року (справа № 760/22354/21), набрало законної сили 02 жовтня 2023 року, що було встановлено судом відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень. Як зазначено, позивач здійснив нарахування інфляційних втрат та 3% річних з 01 вересня 2023 року, що вбачається з наданого позивачем розрахунку, виходячи із суми заборгованості за судовим рішенням у розмірі 19 331,69 грн (а.с.10). Тобто, за період, коли судове рішення не набрало законної сили. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача інфляційної складової на суму боргу та 3 % річних за період з 02 жовтня 2023 року по 01 жовтня 2024 року. Так, розрахунок 3% річних проводиться за формулою: сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Відтак сума 3 % річних за період з 02 жовтня 2023 року по 01 жовтня 2024 року становить: 19 331,69 x 3 % x 367 : 365 : 100 = 583,13 грн. Сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: ІІс = (ІІ1 / 100) х (ІІ2 / 100) х (ІІ3 / 100) х ... (ІІZ / 100), де ІІ1 індекс інфляції за перший місяць прострочення; ІІ2 індекс інфляції за другий місяць прострочення; ІІ3 індекс інфляції за третій місяць прострочення. Сукупний індекс інфляції за весь період: IIc = (100.8 : 100) x (100.5 : 100) x (100.7 : 100) x (100.4 : 100) x (100.3 : 100) x (100.5 : 100) x (100.2 : 100) x (100.6 : 100) x (102.2 : 100) x (100.0 : 100) x (100.6 : 100) x (101.5 : 100) = 1.086019. Інфляційне нарахування: 19331,69 грн (сума боргу) x 1.086019 (сукупний індекс інфляції) - 19331,69 грн (сума боргу) = 1 662,89 грн. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних від суми боргу в сумі 583,13 грн та інфляційні втрати - 1 662,89 грн, а всього - 2 246,02 грн. Крім того, позивач також просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн. Відповідно до довіреності від 03 лютого 2022 року інтереси відповідача представляє [PERSON] , який має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльності (а.с.15, 16). Суду надано договір про надання правової допомоги № 01/11/22 від 01 листопада 2022 року, укладений між адвокатом Самойленком П.М. та [PERSON] ; додаткову угоду № 52 від 08 листопада 2024 року до договору, в якій визначено найменування та вартість послуг; акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) до договору правової допомоги № 01/11/22 від 01 листопада 2022 року; платіжну інструкцію від 08 листопада 2024 року про переказ коштів в сумі 3 000,00 грн згідно договору № 01/11/22 (а.с.11-14). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що відповідачем зроблено не було. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial