Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

ГУНП в Київській області звернулося до Оболонського районного суду м. Києва із зазначеною позовною заявою, в якій просило стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП у розмірі 96992,06 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що 18.10.2023 о 16:20 на ділянці 50 км + 200 м автодороги М-05 «Київ-Одеса» в межах Обухівського району Київської області, рухаючись у напрямку м. Одеса, [PERSON] , керуючи автомобілем ЗАЗ моделі ТF698Р, реєстраційний номер [NUMBER] , порушив вимоги пунктів 2.3 та 12.3 Правил дорожнього руху та допустив зіткнення із задньою частиною вантажного автомобіля «Сканія», реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався попереду в крайній правій смузі в напрямку м. Одеса. Автомобіль марки ЗАЗ «Lanos», державний номер [NUMBER] , використовується як резервний для заміни транспортних засобів, що перебувають у ремонті в Головному управлінні. Він закріплений за водієм автотранспортного відділення центру забезпечення Головного управління, [PERSON] . Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11.04.2024 у кримінальному провадженні №12023110000000930, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.10.2023, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Відповідно до висновку експертного дослідження матеріальний збиток, завданий ГУНП в Київській області внаслідок пошкодження службового автомобіля на дату ДТП становить 96 992,06 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі. Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в порядку письмового провадження). Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, було надано строк для подання відзиву на позов. У встановлений строк відповідач відзив на позов не подав. На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними матеріалами без участі відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11.04.2024 у кримінальному провадженні №12023110000000930, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.10.2023, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Як вбачається з вироку, 18.10.2023 о 16:20 на ділянці 50 км + 200 м автодороги М-05 «Київ-Одеса» в межах Обухівського району Київської області, рухаючись у напрямку м. Одеса, [PERSON] , керуючи автомобілем ЗАЗ моделі ТF698Р, реєстраційний номер [NUMBER] , порушив вимоги пунктів 2.3 та 12.3 Правил дорожнього руху та допустив зіткнення із задньою частиною вантажного автомобіля «Сканія», реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався попереду в крайній правій смузі в напрямку м. Одеса. Відповідно до наказу ГУНП у Київській області від 10.01.2019 № 17 о/с, [PERSON] призначено водієм автотранспортних засобів автотранспортного відділення центру забезпечення. Згідно з наказом ГУНП у Київській області від 15.03.2023 № 109 «Про закріплення транспортних засобів за особовим складом ГУНП у Київській області», автомобіль марки ЗАЗ «Lanos», д.н.з. [NUMBER] , який використовується як резервний для підміни транспортних засобів, що перебувають у ремонті, закріплено за водієм автотранспортного відділення центру забезпечення Головного управління [PERSON] . Відповідно до висновку експертного дослідження від 07.05.2024 № ЕД-19/111-24/26913-АВ, матеріальний збиток, завданий ГУНП в Київській області через пошкодження службового автомобіля марки «ЗАЗ Lanos» внаслідок ДТП, станом на дату ДТП становить 96 992,06 грн. За змістом частини першої ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків; 2) нанесення прямої дійсної шкоди; 3) вина в діях або бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною та винною дією чи бездіяльністю працівника та шкодою, яка настала. Згідно зі ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Відповідно до ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Відшкодування шкоди, завданої працівником установі, регулюється нормами КЗпП України, а не нормами ЦК України (постанова Верховного Суду від 21.10.2021 у справі № 760/15085/18). У цій справі позивач просить стягнути із відповідача матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, що вчинене відповідачем під час виконання ним трудових обов`язків, та яку позивач відшкодував потерпілій особі. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Оскільки на час вчинення ДТП відповідач [PERSON] перебував у трудових відносинах із позивачем, а тому на нього покладається обов`язок з відшкодування завданої матеріальної шкоди. Суд встановив, що розмір завданої позивачу шкоди становить 96 992,06 грн, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої хвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved