Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

До суду\~звернувся позивач [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , у якій просить визнати спільним майном подружжя квартиру [ADDRESS] та нежитлове приміщення № 61 загальною площею 12,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнати за ним, [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] та право власності на 1/2 частку нежитлового приміщення № 61, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Свою позовну заяву обґрунтовує тим, що 29 квітня 1990 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, зареєстрований Відділом запису актів громадянського стану м. Стаханов, про що був складений відповідний актовий запис № 314 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , який згідно рішення Баришівського районного суду Київської області від 18 грудня 2024 року було розірвано. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі за спільні кошти для спільних потреб подружжям було придбано трикімнатну квартиру [ADDRESS] та нежитлове приміщення № 61, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На тій підставі, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить чоловіку та дружині на праві спільної сумісної власності, просить здійснити поділ майна і визнати за ним право власності на 1/2 частку вказаної квартири та 1/2 частку нежитлового приміщення. Позивач до суду не з`явився, однак повідомив суд про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, до суду не з`явилися, від представника відповідача [PERSON] через електронний суд було подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог в частині визнання квартири [ADDRESS] та нежитлового приміщення [ADDRESS] ) спільною сумісною власністю та задовільнити позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] та нежитлового приміщення № 61 (шістдесят один) за адресою: [ADDRESS] у порядку поділу майна. Розглядати справу просить без участі позивачки та її представника. Згідно частини 4\~статті 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 2\~статті 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4)позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.04.1990 року по 18 грудня 2024 року. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі за спільні кошти для спільних потреб позивачем та його дружиною було придбано трикімнатну квартиру [ADDRESS] та нежитлове приміщення № 61 (шістдесят один), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (п`тдесят п`ять). Вказана обставина підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 23.08.2007р. та копією договору купівлі-продажу нежитлового приміщення № 61 від 31.07.2009р., посвідченими приватним нотаріусом Баришівського районного нотаріального округу Маховкою Ю. І., реєстри відповідно № 756, 2512 та Витягами з Державного реєстру правочинів. Право власності на нерухоме майно за згодою сторін зареєстровано за [PERSON] . Посилаючись на те, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить чоловіку та дружині на праві спільної сумісної власності, позивач [PERSON] просить здійснити поділ майна і визнати за ним право власності на 1/2 частку вказаної квартири та 1/2 частку нежитлового приміщення. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та\~статтею 8 Конституції України\~гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно частини 1\~статті 2 ЦПК України\~слід, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~статті 4 ЦК України\~слід, що кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~статті 13 ЦК України\~слід, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За частиною 1статті 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно частин 1\~статті 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до частини 1\~статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з приписами частини 3\~статті 368 Цивільного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу майно є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами частини 2 статті 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Отже, як було встановлено судом, що сторони знаходячись у шлюбі набули квартиру та нежитлове приміщення. Квартира та нежитлове приміщення були оформлені на відповідача однак використовувались сумісно. Оскільки нерухоме майно було набуте за час знаходження у шлюбі сторін, воно належить як дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). З наведеного слід вважати, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Щодо заперечень представника відповідача в частині задоволення позовних вимог щодо визнання квартири [ADDRESS] та нежитлового приміщення № 61 за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю суд відхиляє дані заперечення з огляду на наступне. У постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі № 462/518/18, суд дійшов наступного висновку: «факт реєстрації спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі. Майно в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту його придбання». В силу прямої норми закону передбачено, що частки [PERSON] та [PERSON] є рівними, а поділ спільної сумісної власності подружжя має відбуватись шляхом поділу вищезазначеної квартири порівну за кожним. Таким чином, аналізуючи зібрані докази, та враховуючи інтереси сторін, з метою недопущення порушення прав власника спірного майна, суд вважає, що спірний об`єкт, який набутий сторонами за час шлюбу є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про їх поділ між сторонами, виходячи із правил рівності часток подружжя в спільному майні, у порядку, визначеному позивачем. З урахуванням встановлених обставин, надавши оцінку заявленим позовним вимогам, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Позивачем вимога щодо стягнення з відповідача судового збору не заявлялася, тому суд дане питання не розглядає. Згідно положень ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved