Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

У березні 2025 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 11.07.2008, від якого неповнолітніх дітей не мають. Стверджувала, що відносини з чоловіком не склались, між ними немає взаєморозуміння, мають різні погляди на сімейні відносини, ведення спільного господарства. Шлюбні стосунки припинені, вони проживають окремо. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Спільної згоди для розірвання шлюбу в порядку ст.106 СК України подружжя не досягнуло, тому з позовом про розірвання шлюбу позивач звернулась до суду. Позивач в заяві до суду просила розгляд справи проводити без її участі, підтримала позов. Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечив, просив строк для примирення не надавати, оскільки має намір укласти новий шлюб. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.07.2008. Відомостей щодо наявності у подружжя спільних неповнолітніх дітей матеріали справи не містять. Положеннями СК України передбачено розірвання шлюбу між подружжям, яке не має дітей, органом державної реєстрації актів цивільного стану. Стаття 106 СК стосується подружжя, яке взагалі не має спільних дітей або їхні діти досягли повноліття і, відповідно до ст.6 СК України, втратили правовий статус дитини. Розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу. Подання позивачем даного позову до суду свідчить про відсутність згоди відповідача для розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов`язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, позивач та відповідач не змогли створити міцної сім`ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. У сім`ї немає перспективи возз`єднання. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. Позивач наполягала на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сім`ї неможливим, проти чого відповідач не заперечив. Згідно ч.3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін. Таким чином, позовні вимоги, зважаючи на їх обґрунтованість, підлягають задоволенню. Сплачений судовий збір за подання позовної заяви позивач відмовилась стягувати з відповідача, про що вона зазначила у своєму позові, відтак відшкодування судових витрат у даній справі відсутнє.

Outcome: approved