Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

У листопаді 2024 року [PERSON] звернувся до Подільського районного суду міста Києва із вказаним вище позовом до [PERSON] , зазначивши, що у провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа №758/11393/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В межах вказаної справи позивачем подавався зустрічний позов про встановлення факту перебування дитини на утриманні та стягнення додаткових витрат на дитину. Проте у прийнятті такого зустрічного позову судом було відмовлено, про що судом винесена відповідна протокольна ухвала від 15.10.2024. У подальшому у вказаній справі судом ухвалено рішення, копія якого позивачем ще не отримана. Попри це, позивач вважає за можливе подати окрему позовну заяву про встановлення факту перебування дитини на утриманні та стягнення додаткових витрат на дитину до відповідачки, із наступним обґрунтуванням. 11.09.2020 позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою у Подільському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №1304. Від шлюбу у сторін є син [PERSON] , [INFO] . Починаючи з квітня-травня 2023 року сімейне життя сторін поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин в липні 2023 року. З того часу вони фактично припинили шлюбні відносини, однією сім`єю не проживають, спільне господарство не ведуть. У подальшому шлюб сторін було розірвано згідно з рішенням Подільського районного суду міста Києва від 20.03.2024. Водночас, 24.08.2023 між сторонами, як батьками, було укладено договір про визначення місця проживання дитини, порядок здійснення батьківських прав та утримання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коберником А.М., зареєстрований в реєстрі за №1515. Договір укладено стосовно місця проживання та утримання спільної неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] - разом із матір?ю, на повному утриманні батька. Адресою проживання матері разом із дитиною є місце реєстрації матері: [ADDRESS] (приватний будинок). Таким чином, договір про визначення місця проживання дитини було укладено, в першу чергу, враховуючи безпеку дитини, її потреби та інтереси, однак із певними важливими для позивача умовами стосовно виховання сина, яких відповідачка, як матір дитини та сторона договору, не дотримувалася, грубо порушуючи його приписи. Окрім того, матір дитини цілком та повністю позбавила можливість батька спілкуватися із своїм малолітнім сином, що слугувало підставою для звернення до суду з метою встановлення місця проживання дитини разом із батьком. 25.06.2024 Подільським районним судом міста Києва ухвалено рішення по справі 758/12723/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, про розірвання договору, визначення місця проживання дитини з батьком та відібрання дитини, яким позов задоволено частково, та: - ??розірвано договір про визначення місця проживання дитини, порядок здійснення батьківських прав та утримання дитини від 24.08.2023, укладений між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коберником А.М. за реєстром №1515; - ??визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] , [INFO] , - до досягнення дитиною 14-річного віку; - в іншій частині позову відмовлено. Вказане рішення суду набрало законної сили 25.07.2024. Отже, враховуючи що судом було розірвано укладений між сторонами договір про визначення місця проживання дитини, порядок здійснення батьківських прав та утримання дитини від 24.08.2023, позивач з моменту набрання рішенням суду законної сили (з 25.07.2024) більше не має обов`язку виконувати умови вищевказаного договору та сплачувати будь-які кошти на користь матері дитини. Крім того, позивач вважає, що оскільки рішенням суду також було визначене місце проживання дитини разом із ним, як із батьком, у нього відсутній обов`язок сплачувати аліментні платежі на користь [PERSON] . Натомість, остання повинна була виконати рішення суду про визначення місця проживання дитини із батьком, яке вступило в силу, та передати йому дитину, для проживання із батьком, а також для того щоб він міг повністю самостійно виховувати сина та утримувати його. Попри це, з моменту винесення судом рішення про визначення місця проживання дитини й набрання ним законної сили, матір дитини [PERSON] не виконувала таке рішення та продовжила ігнорувати законні вимоги позивача стосовно передачі дитини для проживання разом із ним. При цьому вона певний час ховала сина, переїжджала з ним в інше, невідоме позивачу житло, вимикала телефони, блокувала дзвінки позивача та не відкривала двері позивачу, коли він приїздив до неї. У подальшому [PERSON] подала до суду позов про стягнення аліментів з позивача. Така поведінка відповідачки обурила позивача, а тому він, скориставшись відсутністю матері, зміг домовитись з її родичами та 18.09.2024 забрав дитину до себе для спільного проживання, як це передбачено приписами відповідного рішення суду. З того часу й по теперішній час малолітній син сторін проживає разом із позивачем у його квартирі за адресою: [ADDRESS] , та повністю перебуває на його утриманні. У вказаній квартирі передбачені та створені всі належні умови для проживання малої дитини. Крім того, дитина відвідує приватний дитячий садочок «Ньютон кідз» за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 103, де отримує належний догляд, розвиток, гідне харчування й цілковитий захист. Позивач повністю займається всіма питаннями життя сина [PERSON] , забезпечує всі аспекти його життєдіяльності, планує та готовий це робити у подальшому весь час до досягнення ним повноліття. Крім того, майже одразу після того як позивач забрав дитину до себе, він був вимушений звертатися до лікаря, оскільки у дитини боліло вухо. Внаслідок звернення до лікаря 28.09.2024 дитині був встановлений діагноз «гострий лівосторонній середній гнійний отит», що з?явився у дитини ще до того, як позивач забрав її до себе, та який у подальшому було успішно вилікувано. Таким чином, позивач стверджує, що на даний час дитина проживає разом із ним та перебуває на його повному та одноособовому утриманні. Окрім позивача ніхто більше не бере участі в такому утриманні, у позивача немає необхідності просити будь-якої сторонньої допомоги або отримувати аліменти від матері або її родичів, особливо зважаючи на її поведінку, з якою він стикнувся при вирішенні питання щодо дитини протягом останнього року. Попри це, враховуючи те, що відповідачкою було заявлено позов про стягнення з позивача аліментів, та з огляду на таку її принципову позицію, позивач виявив намір стягнути з відповідачки додаткові витрати на дитину, які він поніс та понесе у зв?язку із відвідуванням дитиною приватного дитячого навчального закладу. Так, згідно з п. 5.1 договору про надання послуг у сфері дошкільної освіти №СД 03-05, укладеного позивачем з ТОВ «Приватний заклад дошкільної освіти «Ньютон кідз»19.09.2024, замовник здійснює такі платежі: - 5.1.1 вступний (річний) внесок, що використовується на організацію освітнього процесу в закладі дошкільної освіти у розмірі 10 000 гривень; 5.1.2 щомісячну абонентську плату за надання послуг у розмірі 15 800 гривень. Крім того, відповідно до п. 4.1 вказаного договору загальна вартість послуг з організації харчування дитині в навчальному закладі складає 6 400 гривень на місяць. Позивач вказує, що починаючи з вересня 2024 року ним було фактично сплачено 33 059 гривень, із яких: 13 167 гривень - послуги дитячого садочка за вересень 2024 року; 6 065 гривень - харчування в дитячому садочку за вересень 2024 року; 10 000 гривень - вступний щорічний внесок в дитячому садочку; 2 400 гривень - послуги логопеда для дитини; 14 427 гривень - послуги дитячого садочка за жовтень 2024 року. Окрім того, очікувана вартість послуг, пов`язаних із відвідуванням дитиною дитячого садочка щонайменше до січня 2025 року, складатиме в загальному 63 600 грн, із яких: 14 800 грн. - відвідування; 6 400 грн. - харчування за 3 місяці. Таким чином, загальна сума вже витрачених позивачем коштів та запланованих додаткових витрат на дитину з вересня 2024 року складає 96 659 гривень, половину з яких - у розмірі 48 329 грн позивач просить стягнути з відповідачки. На підставі викладеного позивач звернувся із даним позовом до суду та просить: - встановити факт перебування дитини [PERSON] , [INFO] , на повному і одноособовому утриманні батька [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 48 329 грн, в якості додаткових витрат на дитину, пов`язаних із необхідністю її соціалізації та розвитку. Ухвалою суду від 02.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 30.12.2024 позивачем подано до суду клопотання про долучення додаткових доказів. 04.02.2025 представником відповідача подано відзив на позов, у якому зазначено, що відповідач частково не погоджується з позовними вимогами, викладеними у позовній заяві. Так, відповідач вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, вказуючи на те, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 08.11.2024 по справі №758/11393/24, яке набрало законної сили 09.12.2024, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів залишено без задоволення. У вказаній справі судом було встановлено, що спільна дитина позивача та відповідачки з 18.09 2024 й по теперішній час проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] та повністю перебуває на його утриманні. Даний факт підтверджується тим, що батьком дитини укладалися договори про відвідування дитячого садочка (договір №СД 03-05 від 19.09.2024 із ТОВ «ПЗДО «Ньютон кідз»). Факти проживання дитини з батьком підтверджується також довідкою ОСБ «Комфортний дім» від 23.09.2024, зі змісту якої вбачається, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] разом з позивачем проживає його син [PERSON] , 2021 року народження. Аналіз саме вказаних фактів дав суду підстави виснувати, що відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення аліментів. Відповідно до положень ст. 185 СК України зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину є одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми. Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Відповідачка вважає, що позивач безпідставно вимагає стягнення з неї додаткових витрат на утримання дитини, оскільки ці витрати, виходячи з доводів позивача, відносяться до звичайних витрат, які має нести батько, на єдиному утриманні якого перебуває дитина, який самостійно приймав рішення про понесення таких витрат в інтересах дитини без надання належного обґрунтування, що мають значення для висновку щодо доведеності ознак додатковості таких витрат. Із зазначених підстав відповідачка просить відмовити у задоволенні вимог позивача про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Щодо інших позовних вимог відповідачка просить суд ухвалити законне рішення. Ухвалою суду від 04.02.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання сторони та їхні представники не заявилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. З урахуванням наведеного суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову із наступних підстав. Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частин п`ятої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 08.11.2024 Подільським районним судом міста Києва ухвалено рішення у цивільній справі №758/113939/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, яким вказаний позов залишено без задоволення. Згідно з інформацією, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вказане рішення суду сторонами не оскаржувалося та набрало законної сили 09.12.2024. Зі змісту рішення суду вбачається, що в ході судового розгляду судом було встановлено наступні обставини. 11.09.2020 між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Подільським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що зроблено відповідний актовий запис № 1304. Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20.03.2024 у справі № 758/219/24. Від шлюбу в подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] . Згідно із копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 10.08.2021 Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що зроблено відповідний актовий запис № 3672. Батьком дитини вказано [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . 24.08.2023 між сторонами було укладено Договір про визначення місця проживання дитини, порядок здійснення батьківських прав та утримання дитини. Даним договором були урегульовані питання виховання та утримання дитини, оскільки на час підписання такого договору у сторін існували певні складнощі, що виражалося у різних поглядах на проживання, утримання та виховання спільної дитини. Сторони дійшли згоди, що дитина проживатиме разом із матір`ю, окремо від батька, однак перебуватиме на повному утриманні батька, який забезпечує сина всім необхідним. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25.06.2024 розірвано договір про визначення місця проживання дитини, порядок здійснення батьківських прав та утримання дитини від 24.08.2023, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коберником А.М. за реєстровим номером 1515. Відповідно до вищевказаного рішення, місце проживання малолітнього [PERSON] визначено з батьком - [PERSON] . Також, судом встановлено, що дитина з 18.09.2024 й по теперішній час проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] та повність перебуває на його утриманні. Даний факт підтверджується тим, що батьком дитини укладалися договори про відвідування дитячого садочка (Договір № СД 03-05 від 19.09.2024 із ТОВ «ПЗДО «Ньютон кідз»). Факти проживання дитини з батьком підтверджується також довідкою ОСББ «Комфортний дім» від 23.09.2024, зі змісту якої вбачається, що у кв. [ADDRESS] разом із [PERSON] проживає його син - [PERSON] , 2021 року народження. Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів дав підстави суду зробити висновок про те, що малолітній син сторін з вересня 2024 року фактично проживає разом зі своїм батьком. Зважаючи на те, що з вересня 2024 року дитина фактично проживає разом з батьком у квартирі, яка є фактичним місцем його постійного проживання, дитина знаходиться на утриманні батька, вказані обставини стали підставою для відмови в задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Ураховуючи зміст вказаної вище норми, суд вважає встановленими наведені вище обставини та не вбачає підстав для їх окремого аналізу в межах розгляду даної справи. Разом із цим, суд зазначає наступне. Звернувшись до суду з даним позовом, позивач просить, зокрема, встановити факт перебування дитини [PERSON] , [INFO] , на його повному і одноособовому утриманні як батька. Водночас, такий факт є встановленим у наведеному вище рішенні Подільського районного суду міста Києва від 08.11.2024 у справі №758/113939/24. Необхідність встановлення такого факту окремим судовим рішенням позивачем не обґрунтована. Матеріали справи не містять доказів, що право позивача на виховання на утримання ним його сина порушується, оспорюється чи не визнається відповідачем. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Із урахуванням наведеного, суд вважає позовні вимоги у цій частині необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання, то суд при їх вирішенні виходить з наступного. Згідно з частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Тому, заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність. Отже, в даній справі тягар доказування наявності особливих обставин, за якими у одного з батьків, з ким проживає дитина, виникли додаткові витрати на її утримання, а також розмір самих витрат, покладено на позивача. В той же час в разі заперечення позову, відповідач повинен доказати обставини, що мають істотне значення та можуть бути враховані судом при визначенні розміру його участі у додаткових витратах на дитину. Наведене також узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 20.03.2024 у справі №760/6988/22, у якій Верховний Суд звернув увагу на наступне. Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у пункті 18 звернув увагу судів на те, що до передбаченої статті 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Тлумачення відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. При цьому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Також, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі №183/1679/17, від 12.12.2019 у справі №756/4947/17-ц, від 01.04.2020 у справі №521/16268/18. В обґрунтування позову у цій частині позивач вказує на те, що починаючи з вересня 2024 року ним було фактично сплачено 33 059 гривень, із яких: 13 167 гривень - послуги дитячого садочка за вересень 2024 року; 6 065 гривень - харчування в дитячому садочку за вересень 2024 року; 10 000 гривень - вступний щорічний внесок в дитячому садочку; 2 400 гривень - послуги логопеда для дитини; 14 427 гривень - послуги дитячого садочка за жовтень 2024 року. Окрім того, очікувана вартість послуг, пов`язаних із відвідуванням дитиною дитячого садочка щонайменше до січня 2025 року, складатиме в загальному 63 600 грн, із яких: 14 800 грн. - відвідування; 6 400 грн. - харчування за 3 місяці. Таким чином, загальна сума вже витрачених позивачем коштів та запланованих додаткових витрат на дитину з вересня 2024 року складає 96 659 гривень, половину з яких - у розмірі 48 329 грн позивач просить стягнути з відповідачки. Разом із цим, аналіз наведених вище положень законодавства та висновків Верховного Суду вказує на те, що витрати, пов`язані із відвідуванням дитиною дитячого садочка, а саме, вступний щорічний внесок в дитячому садочку, щомісячна вартість відвідування закладу та вартість харчування, не є додатковими витратами на утримання дитини. Такі витрати викликані загальними фізичними, побутовими та освітніми потребами, яких потребує кожна дитина, та не пов`язані з розвитком певних здібностей дитини чи наявністю у дитини тяжкої хвороби. Водночас, серед переліку витрат позивачем зазначено послуги логопеда для дитини. Суд вважає, що такі послуги можна вважати додатковими витратами на утримання дитини. Разом із цим, позивачем належним чином не підтверджено факт понесення ним вказаних витрат. Так, зі змісту доданих до позовної заяви копій платіжних інструкцій не вбачається, що позивачем оплачувалися послуги саме логопеда, оскільки у графі призначення платежу зазначено «За послуги», а відомості щодо виду діяльності отримувача коштів «ФОП [PERSON] » відсутні. Позивач не надав до суду будь-яких інших доказів на підтвердження понесених ним додаткових витрат на дитину, а надані ним копії платіжних інструкцій не можна вважати належними та допустимими доказами на підтвердження вказаних обставин, оскільки з їх змісту неможливо беззаперечно встановити, що понесені позивачем витрати були пов`язані з особливими потребами дитини чи розвитком її здібностей. Враховуючи наведене, суд вважає, що відсутні підстави вважати вказані витрати додатковими у розумінні ст. 185 СК України, а тому позовні вимоги у цій частині також є необґрунтованими та не підлягаючими задоволенню. За таких обставин, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed