Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 5561607 від 18.02.2022 року. В обґрунтування позову посилається на те, що 18.02.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний договір № 5561607 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» затверджених наказом № 19-ОД від 05.01.2022 року та розміщених їх сайті: https://creditplus.ua/ru/documents. Згідно умов кредитного договору сума кредиту складає 14000 грн, строк кредиту 360 днів, дата останнього платежу по кредиту 13.02.2023 року. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 14000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Пунктами 1.5.1 та 1.5.2 кредитного договору передбачено нарахування процентів за користування кредитними коштами. 20.03.2022 року відповідач не здійснив оплату процентів згідно графіку платежу та не повернув тіло кредиту. У зв`язку з введенням воєнного стану та з метою врегулювання кредитних правовідносин з клієнтами , а також зменшення їх фінансового навантаження, ТОВ «Авентус Україна» було призупинено нарахування процентів та надання кредитних канікул за користування кредитними коштами в період з 25.02.2022 року по 30.04.2022 року. У період з 01.05.2022 року по 17.11.2022 року було здійснено нарахування за стандартною процентною ставкою. 07.07.2022 року відповідач здійснив частковий платіж оплати процентів на рахунок кредитора в розмірі 50,00 грн. Проте, 12.02.2022 року за ініціативою ТОВ «Авентус Україна» в індивідуальному порядку було здійснено списання всіх нарахованих відсотків у сумі 21262,90 грн та надання можливості виконання боргових зобов`язань споживачем [PERSON] , який наданою можливістю не скористався. Позивачем було нараховано відсотки за 60 календарних днів в межах строку дії договору в розмірі 16716,00 грн. Вказав, що ТОВ «Авентус Україна» закінчило нарахування, а позивач почав здійснювати нарахування з наступного дня. Тобто нарахування здійснено другим кредитором за інший період, проте в рамках погодженого сторонами строку договору. 29.05.2023 року між ТОВ "Авентус Україна", як клієнтом, та ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" як фактором, було укладено договір факторингу № 29.05/23 - Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Всупереч умов договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Таким чином, ТОВ «ФК» «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» відповідно до укладеного Договору факторингу № 29.05/23-Ф перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 5561607 у розмірі 49660,80 грн, яка складається з суми кредиту 14000 грн, суми процентів за користування кредитом 35660,80 грн. Посилаючись на наведене, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суму заборгованості у розмірі в розмірі 49660,80 грн, нараховані відсотки за 60 календарних днів в розмірі 16716,00 грн, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому останній вважає позов необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню оскільки, кредитний договір відповідачем не укладався та не підписувався. Кошти за кредитним договором відповідачеві не нараховувалися, докази позивача про нарахування коштів за кредитним договором на рахунок відповідача є неналежними та недопустимими з наступних підстав: не надано доказів електронного підпису довідки АТ «ПУМБ» про перерахування коштів № КНО-20.4/73 від 31.03.2023 року; незважаючи на те, що довідка не підписана, вона не підтверджує факт зарахування коштів на рахунок відповідача. Позивачем не надано належних та допустимих доказів факту підписування відповідачем кредитного договору, кредитний договір немає належного підпису банку. На думку представника відповідача, вищевикладене свідчить, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 49660,80 грн, нараховані відсотки за 60 календарних днів 16716,00 грн є незаконними та не підлягають задоволенню. У додаткових поясненнях у справі, представник позивача вказав, що кредитний договір укладений між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем повністю відповідає вимогам чинного законодавства України, нормативно-правове регулювання укладання електронного Кредитного договору та процедура укладання електронного кредитного договору детально описана Позивачем в позовній заяві. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України Про електронну комерцію електронний \~ \~ \~ \~ договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідач, оформлюючи кредитний договір заходить на веб-сайт ТОВ «Авентус Україна» https://www.creditplus.ua, реєструється та створює електронний кабінет, в якому йому надходить текст Кредитного договору та де він має змогу ознайомитись з Правилами, Паспортом споживчого кредиту, інформацією передбаченою ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією, фінансовим звітом тощо. Таким чином, Відповідач має примірник оригіналу кредитного договору та паспорту споживчого кредиту. Доступ до особистого кабінету клієнта має тільки Відповідач. Тому жодних сумнівів в тому, що 18.02.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було досягнуто згоди \~ \~ \~ \~ щодо всіх суттєвих вимог та укладено електронний Договір № 5561607 про надання споживчого кредиту не виникає. Зазначив, що кредитні кошти Відповідачу перераховувалися за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб обумовлений умовами кредитного договору на банківську картку № [NUMBER] . Вказав, що нарахування процентів за користування кредитним коштами, виданими в рамках Кредитного договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов Кредитного договору. У \~ \~ \~ \~ даному випадку сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування, а нарахування здійснено \~ \~ \~ \~ відповідно до погодженого строку, нараховані відсотки не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Проценти відповідачу нараховано правомірно у межах погодженого строку надання кредиту, у межах нового погодженого строку та у межах періоду авто пролонгації відповідно до поденного розрахунку, що наданий до позовної заяви. Таким чином, вважає факт укладення Кредитного договору та наявності права грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором беззаперечно доведено належними та допустимими доказами. Представник відповідача, у додаткових поясненнях у справі, зазначив, що позивач не довів факту ознайомлення та згоди відповідача з умовами публічної пропозиції ТОВ «Авентус Україна» від 24.01.2024 року на укладання договору про використання аналогу власноручного підпису. Публічна пропозиція є одностороннім документом, не містить реквізитів відповідача. Підписана скан-копією підпису/печатки, яка не має юридичної сили без попередньої письмової угоди, що підтверджує допущення такого підпису. Напис на кредитному договорі «Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором М515601, 18.02.2022 року/ [PERSON] /» не є юридичним доказом використання електронного підпису, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та положення НБУ № 113. Наданий представником протокол підписання, показує підпис від 10.04.2025 року, що підтверджує факт створення документа заднім числом та не є доказом його укладення 18.02.2022 року. Позивачем не було дотримано обов`язкові вимоги до електронного договору відповідно до Постанови Правління НБУ № 113 від 03.11.2021 року. Крім того, позивачем недоведено передачу коштів відповідачу. Позивачем не доведено, що кредитний договір був укладений саме 18.02.2022 року. Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 16.02.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. Ухвалами Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 06.06.2024 року та 11.12.2024 року витребувано докази. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29.04.2025 року задоволено заяву представника позивача про зміну найменування позивача з ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву, зареєстровану судом 08.05.2025 року за вх. № 4611, відповідно якій просив судове засідання проводити без його участі, позовні вимоги з урахуванням поданих заяв та клопотань підтримує в повному обсязі, проти винесення рішення (заочного) не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від представника відповідача адвоката Браверман В.О. надійшли заяви, зареєстровані судом 11.12.2024 року за вх. № 12854 та 15.01.2025 року за вх. № 434/25, в яких зазначає, що докази позивача про нарахування коштів за кредитним договором на рахунок відповідача є неналежними та недопустимими з наступних підстав: не надано доказів електронного підпису довідки АТ «ПУМБ» про перерахування коштів № КНО-20.4/73 від 31.03.2023 року; незважаючи на те, що довідка не підписана, вона не підтверджує факт зарахування коштів на рахунок відповідача. Згідно інформації Приватбанку, яка надана на увалу суду, також не встановлено, що позивач перерахував відповідачу кошти. При цьому, представник відповідача, вважає зазначену інформацію неналежним та недопустимим доказом, оскільки клопотання представника позивача про витребування доказів було заявлено 29.08.2024 року, а провадження в справі було відкрито 16.02.2024 року. Поважності причин пропуску позивачем в клопотанні не зазначалося, як і не зазначалося клопотання про поновлення строків на подання та витребування доказів. Також позивач не надав належні та допустимі докази факту підписування відповідачем кредитного договору, обставини, які позивачем зазначаються, як доказ підписування договору в електронному варіанті не обґрунтовані. Позивач мав довести, що: 1) відповідач отримував комбінацію цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом; 2) має бути можливість перевірити чи дійсно здійснювалося накладення цифрового підпису (шляхом зазначення одноразового ідентифікатора) на договір, але це не неможливо здійснити, шляхом використання доказів наданих позивачем, будь-який спосіб такої перевірки позивачем не надано та не зазначено; 3) якщо мало місце накладення ЦП, то на який саме договір він накладався, позивач не довів, що на договір, який є предметом спору накладався цифровий підпис; 4) надання позивачем комбінації цифр і букв не може бути належним доказом накладення відповідачем ЦП. Крім того, кредитний договір не має належного підпису банку, електронного чи фізичного, у той час як в реквізитах договору є відповідна графа для фізичного підпису банком. Просив розглянути справу без участі відповідача та його представника. Під час винесення рішення просив врахувати позицію відповідача щодо не визнання позовних вимог з підстав зазначених у відзиві на позов та поданих заявах. Не заперечує проти прийняття рішення по справі. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно ст. ст.12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.Одним із основоположних принципів цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Судом встановлено, що у ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року, який набрав чинності 30.09.2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст. 64 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 36 Господарського процесуального кодексу України та ст. 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом ст. 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, для підписання (укладення) електронного договору сторони можуть використовувати будь-який з вищезазначених підписів, з урахуванням вимог законодавства щодо порядку їх використання. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Кредитний договір зі сторони позивача було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором, про що зазначено в розділі кредитного договору «реквізити та підписи сторін» - «підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором M515601, 18.02.2022 16:45:23 / [PERSON] /». Враховуючи можливість, надану законодавством, використовувати будь-який з вищезазначених підписів при підписанні електронних кредитних договорів, Позивач та Відповідач згідно п. 9.6 Кредитного договору, визначили «Порядок укладення Договору та створення електронних підписів Сторін», зокрема: що Кредитний договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі Сторони Товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами копіювання, в Особистий кабінет Споживача для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Споживача, що відтворений шляхом використання Споживачем одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється Споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення Споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору. Твердження Позивача, що між ним та Товариством не було укладено Договір про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів, не відповідає дійсності з огляду на нижченаведене. Як вбачається із матеріалів справи Кредитний договір зі сторони Клієнта було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а зі сторони Товариства Аналогом власноручного підпису уповноваженої особи та відбитка печатки Товариства, а також з урахуванням вимог Положення №113 на примірник Кредитного договору було накладено кваліфіковану електронну печатку з кваліфікованою позначкою часу, Директора Товариства Довгаля В.В. В свою чергу, стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає порядок підписання електронного правочину, відповідно до якого, моментом підписання електронного правочину є використанням аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, враховуючи вимоги ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" сторони узгодили зразки аналогу власноручного підпису Директора Товариства та відбитки печатки Товариства у Договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів шляхом прийняття Позивачем умов Публічної пропозиції на укладення Договору. Так, згідно Публічної пропозиції ТОВ «Авентус Україна» на укладення договору про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів - відповідно до статті 633 Цивільного Кодексу України, Закону України «Про електронну комерцію» Товариство звернулось на Веб-сайті Товариства https://creditplus.ua до фізичних осіб, які здійснюють через Веб-сайт Товариства https://creditplus.ua (Мобільний додаток) процес реєстрації в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства, з Публічною пропозицію (офертою) на укладання Договору про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів, що передбачає отримання споживчих та/або фінансових кредитів від Товариства та/або внесення будь-яких змін до таких правочинів та/або підписання інших документів (далі - Договір), які оформлюються в електронному вигляді та підписуються аналогами власноручних підписів сторін в Особистому кабінеті. Статтею 640 ЦК України, передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Крім того, згідно із ст.11 Закону України «Про електрону комерцію» Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. З моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції електронний договір вважається укладеним. При цьому, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Отже, враховуючи вимоги ст. 640 Цивільного Кодексу України та ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» прийняття (акцептування) Споживачем вказаної Публічної пропозиції (офертою) на укладання Договору про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів здійснюється шляхом прийняття позичальником/споживачем умов Публічної пропозиції на укладення Договору. Прийняття (акцептування) споживачем Публічної пропозиції на укладення Договору здійснюється шляхом вчинення позичальником/споживачем наступних дій: - проставляння Споживачем на Веб-сайті в розділі «Реєстрація» відмітки в чек-боксі напроти гіперпосилання «Я ознайомлений зі змістом Правил, Публічною пропозицію, приймаю їх в повному обсязі та надаю Згоду на обробку персональних даних та доступ до моєї кредитної історії» та натискання клавіши «Далі». Так, під час першого етапу реєстрації в ІКС Товариства шляхом вчинення відповідних дій, а саме: проставляння відповідної відмітки в чек-боксі та натискання клавіши, яка виражає згоду клієнта продовжувати дії в ІКС Товариства, Позичальник підтвердив, що ознайомлений зі змістом Правил, Публічної пропозиції на використання аналогів підписів (додається до цього відзиву), приймає їх в повному обсязі та надає згоду на обробку персональних даних та доступ до своє кредитної історії і цим самим прийняв (акцептував) вказану Публічну пропозицію. Приймаючи публічну пропозицію на використання аналогів підписів, позичальник підтвердив використання з боку товариства аналога власноручного підпису уповноваженої особи та відбитка печатки товариства, відтворених засобами копіювання, та використання зі сторони позичальника електронного підпису одноразовим ідентифікатором як аналога власноручного підпису позичальника з метою підписання кредитного договору. Як зазначалось вище, згідно п. 9.6. Кредитного договору сторони погодили, що Кредитний договір укладається шляхом направлення його тексту, підписаного зі Сторони Товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами копіювання, в Особистий кабінет Споживача для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Споживача, що відтворений шляхом використання Споживачем одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється Споживачу на номер мобільного телефону, повідомлений останнім Товариству в ІКС Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення Споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору. З огляду на вищевикладене, з позивачем було узгоджено - зразки аналогу власноручного підпису Директора Товариства та відбитки печатки Товариства, у Договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів шляхом прийняття Позивачем умов Публічної пропозиції на укладення Договору. Отже, твердження позичальника, що кредитний договір між товариством та позичальником не було підписано - не відповідає дійсності та спростовуються вищевикладеним, оскільки: - зі сторони Відповідача - Кредитний договір було підписано аналогом власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки товариства та накладено кваліфіковану електронну печатку кредитодавця з кваліфікованою електронною позначкою часу; - зі сторони Позивача - Кредитний договір було підписано електронним підписом споживача, що відтворений шляхом використання Позивачем одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону . Крім того, укладений Кредитний договір, в повній мірі відповідає вимогам, визначеним пунктом 15 Постанови № 113 Національного Банку України щодо укладення (накладення електронних підписів сторін) договору з обов`язковим накладенням КЕП Товариства. Для підтвердження факту, що на договір про надання споживчого кредиту № 5561607 від 18.02.2022 року було накладено електронний підпис/печатку ТОВ «Авентус Україна», представником позивача було надано електронний договір про надання споживчого кредиту, що містить кваліфіковану електронну печатку з кваліфікованою позначкою часу, накладену директором товариства [PERSON] (кредитний договір «loan_ agreement_sign_5561607»). Згідно із наданим представником позивача протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису на договорі про надання споживчого кредиту № 5561607 від 18.02.2022 року («loan_ agreement_sign_5561607.verifield_Validation_Report»), 10.04.2025 року перевірено файл з підписом «loan_ agreement_sign_5561607.pdf». Результат перевірки підпису: підпис створено та перевірено успішно. Цілісність даних підтверджено. Електронна печатка: ТОВ «Авентус Україна», час підпису: 16:45:28 18.02.2022 року. При цьому суд звертає увагу представника позивача, що дата 10.04.2025 року є датою проведення перевірки кваліфікованого електронного підпису файла з підписом «loan_ agreement_sign_5561607.pdf» (електронного договору № 5561607 про надання споживчого кредиту від 18.02.2022 року), водночас часом підпису вказаного файлу є 16:45:28 18.02.2022 року. Таким чином, зазначеним спростовується твердження представника відповідача про відсутність належного підпису ТОВ «Авентус Україна» на договорі про надання споживчого кредиту № 5561607 від 18.02.2022 року. Як встановлено із матеріалів справи, 18.02.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 5561607 про надання споживчого кредиту, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Згідно п.п. 1.3, 1.4 вказаного договору сума кредиту складає 14000,00 грн., строк кредиту 360 днів. Відповідно до п. 1.5.1 Кредитного договору Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору. Паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем 18.02.2022 року виступає способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту, що повністю узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 23.05.2022 року в справі № 393/126/20). Паспорт споживчого кредиту, є тією інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), викладений у формі відповідно до Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування». Судом також враховується, що зазначена в паспорті споживчого кредиту інформація, зберігає чинність та є актуальною до 19.02.2022 року. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. При цьому, відповідно до п. 15 Розділу 3 Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затвердженого постановою Правління\~НБУ №\~113\~від 03.11.2021 року, договір, що укладається у вигляді електронного документа, підписується сторонами в порядку, визначеному законодавством України. Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та [PERSON] підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21). Отже, суд вважає доведеним факт укладення між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» електронного договору та підписання такого у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором М515601), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Водночас суд звертає увагу, що матеріалами справи підтверджується здійснення 07.07.2022 року [PERSON] часткової оплати процентів на рахунок кредитора в розмірі 50,00 грн, що свідчить про те, що відповідачу було відомо про наявність у нього кредитних відносин з ТОВ «Авентус Україна». Відтак, твердження сторони відповідача щодо не укладення [PERSON] договору про надання споживчого кредиту № 5561607 від 18.02.2022 року не знайшли свого підтвердження. Згідно із підтвердженням керівника Процесингового центру АТ «ПУМБ» № КНО-20.4/73 від 31.05.2023 року [PERSON] , повідомлено, що АТ «ПУМБ», в рамках співпраці з ТОВ «Авентус Україна» за договором про організацію взаємодії при прийманні платежів № 01-19 від 15.08.2019 року, підтверджує зарахування коштів клієнтам згідно наведеного переліку операцій у Додатку 1, в тому числі 18.02.2022 року в сумі 14000,00 грн на картку № [NUMBER] . Крім того, відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7-241223/4591-БТ від 26.12.2024 року, повідомлено, що на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] в банку емітовано картку № [NUMBER] ІBAN [NUMBER] , на яку 18.02.2022 року здійснено переказ коштів на суму 14000,00 грн. Позивач зазначав, що ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за Договором виконало повністю та надало грошові кошти в обумовленому Договором розмірі шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, що дійсно підтверджується матеріалами справи, та свідчить про помилковість твердження представника відповідача щодо відсутності доказів, які підтверджують факт нарахування коштів на рахунок [PERSON] . Судом встановлено, що відповідно до наданого позивачем детального поденного розрахунку заборгованості за кредитним договором № 5561607 від 18.02.2022 року, заборгованість [PERSON] станом на 28.05.2023 року становить 49660,80 грн, яка складається з: 14000 грн основний борг, 35710,80 грн проценти. Як вбачається з даного розрахунку ТОВ «Авентус Україна», було прийнято рішення про призупинення нарахованих процентів та надання кредитних канікул за користування кредитними коштами в період з 25.02.2022 року по 30.04.2022 року; у період з 1.05.2022 року по 17.11.2022 року було здійснено нарахування за стандартною процентною ставкою; 07.07.2022 року [PERSON] здійснив платіж оплати процентів на рахунок кредитора в розмірі 50 грн. 12.07.2022 року за ініціативою ТОВ «Авентус Україна» в індивідуальному порядку було здійснено списання всіх нарахованих відсотків. Надалі відповідач оплати за договором про надання споживчого кредиту не здійснював. Зазначеними доказами спростовується твердження представника відповідача про відсутність доказів, які підтверджують факт зарахування коштів на рахунок [PERSON] . Згідно умов кредитного договору передбачено, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача (п. 4.1). Відповідно до ст. 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 752/8842/14-ц. Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 29.05.2023 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено договір факторингу № 29.05/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Відповідно до п. 1.1. Договору Факторингу за цим договором позивач (фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» (клієнта) (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п. 1.2. Договору Факторингу перехід від клієнта (ТОВ «Авентус Україна») до фактора (позивача) вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор (позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора (позивача) права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до витягу Реєстру боржників від 29.05.2023 року до Договору факторингу № 29-05/23-Ф, ТОВ «ФК\~«Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 49660,80 грн, з яких: 14000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 35660,80 грн - сума заборгованості за процентами. Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів виконання [PERSON] зобов`язань за кредитними договорами ні первісному кредитору ТОВ «Авентус Україна», ні новому кредитору ТОВ «ФК «Фінтраст Україна». Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтями 1046-1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Згідно п. 1.4 договору про надання споживчого кредиту № 5561607 від 18.02.2022 року передбачено, що строк кредиту складає 360 днів. Згідно п. 1.5.1 договору, стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору. Відповідно до п. 2.1 договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Пунктом 9.8 договору передбачено, що підписуючи цей Договір, Споживач підтверджує, зокрема, що: - перед укладенням цього Договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування; б) вказана в ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Веб-сайті; - він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», (далі - Правила), що розміщені на веб-сайті та затверджені наказом №53-ОД від 16.01.2020 року, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Позивачем було нараховані відсотки за 60 календарних днів (18.11.2022 року -16.01.2023 року) в межах строку дії договору (14000 грн*1,99%=278,60 грн*60 календарних днів) в сумі 16716,00 грн, які він просив суд стягнути з відповідача. Суд зазначає, що кожна кредитна справа має свої ознаки та характеристики, які її відрізняють. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 910/1238/17 касаційний суд, формуючи практику, дійшов такого висновку: «проценти за користування кредитом - проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами - проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування». Велика Палата Верховного Суду дійшла до вказаного висновку з тих мотивів, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною, тобто виключається одночасне застосування ст. 1048 та ст. 625 ЦК України. Підписуючи договір, позичальник погоджується на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. У даному випадку сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку Отже, в даному випадку нараховані відсотки не носять штрафного характеру - не є пенею чи неустойкою, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Таким чином, в порушення умов кредитних договорів, а також вимог ст. 509, 526, 1048, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаними вище договором не виконав. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи встановлені у справі обставини, вимоги чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позивачем доведена обставина порушення відповідачем передбаченого договорами обов`язку погашення заборгованості, внаслідок чого у позивача виникло право вимагати повернення заборгованості. Верховний Суд у постанові від 25.01.2023 року у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами ураховується стандарт доказування «більшої вірогідності». У даній справі належить констатувати, що стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений позивачем до стягнення та не доведено, що спірний договір не був укладений між сторонами, а тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідачем не виконано умови договору про надання споживчого кредиту № 5561607 від 18.02.2022 року, тобто не погашено заборгованість, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивачем та стягнення з відповідача заборгованості у розмірі в розмірі 49660,80 грн, нараховані відсотки за 60 календарних днів в розмірі 16716,00 грн. Вирішуючи питання про судові витрати, суд звертає увагу на те, що ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач просив суд стягнути з відповідача, понесені ним витрати в сумі 10000 грн на професійну правничу (правову) допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом даної справи, підтверджуються наданими копіями: договору про надання правничої (правової) допомоги від 10.07.2023 року №10/07-2023; ордеру на надання правничої допомоги серії АІ № 1423361 від 02.02.2024 року; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 9422/10; звіт про надання правової допомоги згідно договору № 10/07-2023 від 02.02.2024 року в якому\~зазначені види\~правової допомоги\~кількість витрачених\~годин та\~їх вартість; рахунок на оплату по замовленню № 576/02/02 від 02.02.2024 року на суму 10000,00 грн; платіжну інструкцію ПуАТ КБ «Акордбанк» від 05.02.2024 року № 3176 про оплату послуг з надання правової допомоги у розмірі 10000,00 грн (призначення платежу: сплата за послугу з аналізу, складання та подання позовної заяви [PERSON] згідно р/ф № 576/02/02 від 02.02.2024 року). Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною першою ст. 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 та 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України). Відповідач не скористався даним правом та з клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу до суду не звертався. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності. Разом з тим, суд приймає до уваги положення ч. 3 ст. 141 ЦПК України, має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру та приймати до уваги конкретні обставини справи. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02.12.2020 року у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі № 753/1203/18. Таким чином, суд приходить до висновку, що надані стороною позивача документи є належними та достатніми доказами на підтвердження витрат, які позивач поніс на оплату професійної правничої допомоги у цій справі. Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, у рішеннях від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц. Верховний Суд у постанові від 25.07.2023 року у справі № 340/4492/22 прийшов до висновку, що наявність або відсутність заперечень процесуального опонента проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення лише для розв`язання питання про співмірність судових витрат на правову допомогу, заявлених до відшкодування. Водночас, це не впливає на обов`язок перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим критеріям. Визначаючи співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, оцінюючи характер правової допомоги (послуги) у цій справі щодо змісту виконаних робіт, витраченому адвокатом часу, обсягу наданих послуг та значенню справ та

Outcome: approved