Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

В провадженні Центрально-міського райсуду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позивач просить суд постановити рішення, яким визнати спільною сумісною власністю [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце реєстрації та проживання: [ADDRESS] ) та [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] ) двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Здійснити поділ спільного майна виділивши позивачу [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце реєстрації та проживання: [ADDRESS] ) та [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] ) у власність по 1 / 2 частині двокімнатної квартири, розташованої на першому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку, загальною площею 47,6 кв.м., житловою площею 29,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Судові витрати понесені позивачем стягнути з відповідача [PERSON] . Провадження у справі було відкрито 14.05.2024 року. Окрім того, ухвалою суду від 14.05.2025 року було задоволено клопотання позивачки про забезпечення позову, Було накладено арешт на майно - спірну квартиру [ADDRESS] , шляхом заборони вчинення будь-яких дій, спрямованих на відчуження даної квартири, до набрання законної сили рішенням суду про задоволення чи відмову у задоволенні позову (повністю чи частково) або про залишення позову без розгляду чи закриття провадження у справі. Зустрічне забезпечення не застосовувалося. Згідно розпорядження заступника керівника апарату Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Інни Подгородньої № 448/24 від 19.12.2024 року, у зв`язку з Рішенням Вищої ради правосуддя від 03.12.2024 року № 3509/0/15-24, яким суддю [PERSON] звільнено з посади судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, канцелярії суду здійснити повторний автоматизований перерозподіл даної цивільної справи відповідно до вимог чинного законодавства України. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2024 року, справу передано для розгляду судді Гайтко Л.А., та ухвалою суду від 19.12.2024 року прийнято до свого провадження. Розгляд справи призначено проводити в порядку загального позовного провадження. Розгляд справи призначався судом на 19.02.2025 року, 26.03.2025 року, 06.05.2025 року. Представник позивача [PERSON] - адвокат Перепелиця Л.Л. подала до суду заяву про розгляд підготовчого судового засідання за її відсутності, про призначення справи до судового розгляду та розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд задовольнити їх, не проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судові засідання 19.02.2025 року, 26.03.2025 року, 06.05.2025 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що є письмові підтвердження, окрім того додатково повідомлявся за допомогою оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України», причини неявки відповідач не повідомив, будь-яких клопотань та заяв не подав, відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходив, інформації щодо іншої адреси для листування в порушення вимог ст. 131 ЦПК України суду не надано. На думку суду, така поведінка відповідача свідчить про недобросовісне користування правами сторони у цивільному процесі, у зв`язку з чим суд визнає неповажною неявку відповідача та вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, а представник позивача не проти винесення заочного рішення, що відповідає положенням ст. ст. 280-282 ЦПК України. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 21.08.2010 року [PERSON] уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , про що Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції міста Кривого Рогу зроблено актовий запис №474 та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . У шлюбі сторони проживали до 2023 року, подружнє життя не склалося, тому [PERSON] був поданий позов до [PERSON] про розірвання шлюбу до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу. Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.06.2024 року по справі № 213/667/24, шлюб сторін було розірвано. Під час шлюбу, а саме 03.04.2018 року, за спільні кошти було придбано двокімнатну квартиру, розташовану на першому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку, загальною площею 47,6 кв.м., житловою площею 29,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу квартири 03.04.2018 року посвідчений державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Ситнік О.О. та зареєстрованого у реєстрі за №1-405. Договір купівлі-продажу квартири було оформлено на відповідача. Після розірвання шлюбу, сторони не дійшли згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема, квартири. Відповідно до вимог ч. 3 ст.368ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року №11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Враховуючи, що спірна квартира набута сторонами за час шлюбу, то така є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, суд приходить до висновку про її поділ між сторонами. Таким чином, позов обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 3028,58 грн., та заяви про забезпечення позову в розмірі 605,60 грн., що дорівнює сумі 3633,60 грн. Також із матеріалів справи вбачається, що 14.05.2025 року ухвалою суду вжито заходів забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, якою було накладено арешт на майно - спірну квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи. При ухваленні рішення суд вирішує: чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (ст. 264 ЦПК України). Для належного виконання рішення суду, суд вважає за необхідне, скасувати вищезазначені заходи забезпечення позову з дня набрання рішення суду законної сили.

Outcome: approved