Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 04.10.2019 р. вона взяла шлюб з відповідачем, подружжя є батьками [PERSON] , [INFO] ; поступово сімейні стосунки погіршувались, що в остаточному результаті призвело до їх повного припинення, шлюб припинений на підставі рішення суду. Під час шлюбу подружжя придбало спільне майно: домоволодіння загальною площею 35,6 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , і розташоване на земельній ділянці площею 0,0747\~га,\~кадастровий номер\~якої 1210100000:01:434:0046,\~вартістю 284.851,00 грн., яке було придбано на підставі договору купівлі-продажу від 12.05.2020 р., посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Агеєнко В.О. і зареєстровано за [PERSON] , а також земельну ділянку площею 0,0747 га, кадастровий номер 1210100000:01:434:0046, що розташована за адресою: [ADDRESS] , вартістю 74.700,00 грн., останню було придбано на підставі договору купівлі-продажу від 12.05.2020 р. посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Агеєнко В.О. і зареєстровано за [PERSON] . Як зазначається позивачем при зверненні до суду, зазначене нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; шлюбний договір між сторонами не укладався, сторони не можуть дійти згоди щодо поділу вказаного вище майна, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутись до суду з даними позовом. Позивач та представник позивача позов підтримали повістю. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 280 ЦПК України). Процесуальні дії у справі: -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 25.02.2025 р. позовну заяву залишено без руху; -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 19.03.2025 р. відкрито провадження у цивільній справі; -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 12.05.2025 р. в задоволенні\~клопотання відповідача\~про залишення\~позовної заяви\~ \~ [PERSON] до\~ [PERSON] про\~поділ спільного\~майна без\~руху відмовлено; \~ -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 12.05.2025 р. закрито підготовче провадження\~у цивільній\~справі, призначено справу до розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76 80 ЦПК України, 04.10.2019 р. між сторонами у даній справі було укладено шлюб, що підтверджується відповідною копією свідоцтва, наданою позивачем. Шлюб припинений результаті його розірвання на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.07.2023 р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (справа № 199/3879/23 (2/199/1769/23)). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження. [PERSON] є власником нерухомого майна: домоволодіння загальною площею 35,6 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , і розташоване на земельній ділянці площею 0,0747 га, кадастровий номер 1210100000:01:434:0046, вартістю 284.851,00 грн., яке було придбано на підставі договору купівлі-продажу від 12.05.2020 р., посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Агеєнко В.О. і зареєстровано за [PERSON] , а також земельної ділянки площею 0,0747 га, кадастровий номер 1210100000:01:434:0046, що розташована за адресою: [ADDRESS] , вартістю 74.700,00 грн., земельну ділянку було придбано на підставі договору купівлі-продажу від 12.05.2020 р., посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Агеєнко В.О. і зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується відповідними договорами купівлі-продажу та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Сторони у цій справі не досягли згоди з питання поділу нерухомого майна. Правовідносини між учасниками справи виникли з захисту права власності позивача у праві спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу, та права на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та регулюються ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 69, ч. 1 та ч. 2 ст. 70, 71 СК України. Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом статей\~15\~і\~16 ЦК України\~кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої\~статті 16 цього Кодексу\~способами захисту\~цивільних прав\~та інтересів\~можуть бути:\~визнання права,\~визнання правочину\~недійсним,\~припинення дії,\~яка порушує\~право,\~відновлення становища,\~яке існувало\~до порушення,\~примусове виконання\~обов`язку\~в натурі,\~зміна правовідношення,\~припинення правовідношення,\~відшкодування збитків\~та інші\~способи відшкодування\~майнової шкоди,\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди,\~визнання незаконними\~рішення,\~дій чи\~бездіяльності органу\~державної влади,\~органу влади\~Автономної Республіки\~Крим або\~органу місцевого\~самоврядування,\~їхніх посадових\~і службових\~осіб.\~ Верховний Суд наголошує, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить, як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц. Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.08.2021 у справі № 910/3372/19, предмет і підстави позову визначаються самостійно позивачем і суд не може виходити за межі відповідних вимог. На суд покладено обов`язок вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб. У той же час, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу. Такі правові висновки є усталеними та знаходять втілення, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 908/2637/20, від 29.09.2021 у справі № 910/17079/19, від 16.09.2021 у справі № 922/3059/16, від 26.01.2021 у справі № 923/722/19, від 29.10.2020 у справі № 917/814/16, від 29.01.2020 у справі № 904/5265/18, від 28.01.2020 у справі № 912/653/19, від 06.11.2019 у справі № 909/51/19, від 25.06.2019 у справі № 5023/5836/12, від 19.06.2019 у справі № 910/19581/16, від 05.06.2019 у справі № 909/452/18, від 18.03.2019 у справі № 908/1165/17, від 06.12.2018 у справі № 902/1592/15. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19). Згідно зі\~статтею 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується\~статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у\~статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України). Частинами 1,2\~ст.70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі\~ст. 60 СК України. Як встановлено судом, спірне майно - житловий будинок та земельна ділянка були придбані у період шлюбу, отже, зазначене вище майно відповідно до\~ ст. 60 СК України\~є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Оскільки частки майна дружини та чоловіка є рівними, майно підлягає поділу на дві рівні частки: по частці кожному з подружжя. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 16\~351 (шістнадцять тисяч триста п`ятдесят одна) грн. 20 коп. Оскільки позов задоволено повністю, судові витрати (судовий збір) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved