Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

У березні 2025 року до суду надійшла позовна заява представника позивача [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в якому просив суд ухвалити рішення на підставі якого, стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення в розмірі 29 145,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 грудня 2024 року у справі №639/4439/24, провадження №1-кп/639/404/24 визнано винуватим [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст. 190, ч.1 ст.361 КК України та призначено йому покарання: за ч.4 ст.185 КК України - у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі; за ч.2 ст. 190 КК України у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі; за ч.1 ст.361 КК України- у вигляді 1 (одного) року пробаційного нагляду. Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 грудня 2024 року у справі №639/4439/24, провадження №1-кп/639/404/24набрав законної сили 23 січня 2025 року. Цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди під час кримінального провадження потерпілим [PERSON] не подавався, про що зазначено на останньому аркуші вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 грудня 2024 року у справі №639/4439/24. Позивач зазначив, що оскільки цивільний позов ним про відшкодування матеріальної шкоди не пред`являвся в кримінальному проваджені, даний цивільний позов підлягає вирішенню судом в порядку цивільного судочинства. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з вищезазначеною позовною заявою. Ухвалою Жовтневого\~районного суду\~м.\~Харкова від\~11\~квітня 2025\~рокуприйнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач по справі в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Згідно до частини шостої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом було встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 грудня 2024 року [PERSON] \~визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст. 190, ч.1 ст.361 КК України та призначити йому покарання: -за ч.4 ст.185 КК України- у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі; -за ч.2 ст. 190 КК України у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі; -за ч.1 ст.361 КК України\~-\~у вигляді 1 (одного) року пробаційного нагляду. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити [PERSON] остаточне покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі. До набрання вироком суду законної сили обрати стосовно [PERSON] запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», взявши його під варту в залі суду негайно. Строк відбування покарання [PERSON] рахувати з дня ухвалення вироку - з 23.12.2024 року. Скасувати арешт з майна, накладеного ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.10.2024 року, яке було вилучено\~30.09.2024 під час проведення огляду місця події за адресою: [ADDRESS] . Після набрання вироком законної сили речові докази по кримінальному провадженню, а саме: -\~велосипед марки «МсКenzie» сріблястого кольору, який переданий потерпілому [PERSON] під збережувальну розписку\~ залишити останньому як законному власнику (к/п том №2 а.с. 56); - DVD диск, який зберігається в матеріалах кримінального провадження залишити зберігати там же (к/п том №2 а.с. 80). Процесуальні витрати в сумі 320 (триста двадцять) грн. 00 коп. за проведення судово-товарознавчої експертизи стягнути з [PERSON] на користь\~приватного експерта [PERSON] , які перерахувати на р/р [NUMBER] \~(к/п том №2 а.с. 61) (а.с. 7-9). Як вбачається з вищевказаного вироку суду, [PERSON] ,\~у період воєнного стану, поширеного на території України відповідно до Указу Президента України №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022, який неодноразово продовжувався,\~25.06.2024 о 00 годині 10 хвилин перебував за адресою: м. Харків, вул. Селянська, буд. 36, де на лавочці розпивав алкогольні напої з малознайомим [PERSON] . В ході бесіди [PERSON] попрохав у [PERSON] дати свій мобільний телефон марки «Motorolla G54» для нібито прослуховування музики. Саме в той час у [PERSON] виник корисливий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, яке належало [PERSON] . Реалізуючи свій злочинний умисел, [PERSON] , оцінивши ситуацію що склалася, а саме скориставшись тим, що [PERSON] знаходиться у стані алкогольного сп`яніння, використовуючи ту обставину, що за його діями ніхто не спостерігає та не може завадити доведенню його злочинного умислу до кінця, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, попрохав потерпілого [PERSON] розблокувати його мобільний телефон великим пальцем правої руки, при цьому відволікаючи увагу потерпілого розмовами, перерахував грошові кошти у розмірі 29 145 гривень на власну банківську картку АТ «Універсал Банк» № [NUMBER] . Після цього [PERSON] , звернувши на свою користь викрадене майно, з місця скоєння злочину зник та в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд, в результаті чого завдав потерпілому [PERSON] \~матеріальної шкоди на суму 29 145 гривень. \~Крім того,\~ [PERSON] 25.06.2024 о 00 годині 10 хвилин,\~перебуваючи за адресою: [ADDRESS] ,\~маючи вільний доступ до мобільного телефону марки «Motorolla G54», належного [PERSON] , побачив, що у мобільному застосунку АТ КБ «ПриватБанк» «Приват24», який встановлений на вказаному пристрої, мається кредитний ліміт на суму 150 000 гривень. Саме в той час у [PERSON] виник протиправний умисел, спрямований на несанкціоноване втручання в роботу інформаційної (автоматизованої) системи. Реалізуючи свій протиправний умисел, переслідуючи корисливий мотив, [PERSON] ,\~розуміючи, що не має законних підстав для втручання в роботу інформаційних (автоматизованих), електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж, в порушення вимог ст.ст. 2, 5, 14 Закону України «Про захист персональних даних», ст.ст. 11,20, 21 Закону України «Про інформацію» та ст. 31 Конституції України, маючи у своєму розпорядженні авторизаційні дані для входу в особистий кабінет застосунку\~АТ КБ «ПриватБанк» «Приват24», які належать [PERSON] та які у свою чергу відповідно ст. 21 Закону України «Про Інформацію» відносяться до інформації з обмеженим доступом, діючи умисно, таємно, використовуючи належний [PERSON] мобільний телефон\~« [NUMBER] »,\~з використанням всесвітньої інформаційної системи загального доступу Інтернет,\~використовуючи ту обставину, що потерпілий перебуває у алкогольному сп`янінні, без дозволу та відома власника, з корисливих мотивів, здійснив вхід до особистого кабінету інтернет банкінгу АТ КБ «ПриватБанк» «Приват24» [PERSON] ,\~де\~видавши себе за останнього, не маючи права доступу, здійснив несанкціоноване втручання в роботу інформаційної (автоматизованої) системи АТ КБ «ПриватБанк» «Приват24» з банківською карткою [NUMBER] , зареєстрованою та належною [PERSON] , отримавши при цьому можливість розпоряджатись грошовими коштами та функціями вищезазначеного банківського рахунку, всупереч волі власника. Згідно описової частини вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 грудня 2024 року у справі №639/4439/24 допитаний в судовому засіданні обвинувачений [PERSON] свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.4 ст.185, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 361 КК України визнав у повному обсязі, повністю підтверджує фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень, надав пояснення щодо місця, часу, способу їх вчинення так, як вони встановлені судом. Крім того, Жовтневим районним судом м. Харкова враховано, що обвинувачений з червня 2024 року не відшкодував потерпілому [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 29 145,00 гривень. Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 грудня 2024 року набрав законної сили 23.01.2025. Таким чином, Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 грудня 2024 року у справі №639/4439/24, провадження №1-кп/639/404/24 встановлено доведеність вини обвинуваченого [PERSON] в обсязі пред`явленого обвинувачення. Дії [PERSON] судом кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, за ч.2 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно та за ч.1 ст. 361 КК України, тобто несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем. Судом встановлено, що цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди під час кримінального провадження потерпілим [PERSON] не подавався. Так, статтями\~127,\~128 КПК України\~передбачено право особи на відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, шляхом її стягнення за судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Відповідно до\~ч.\~5\~ст.\~128 КПК\~ України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми\~Цивільного процесуального кодексу України\~за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Згідно з п. 3 ч.\~1\~ст.\~91 КПК\~ України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Вказані обставини можуть бути елементами складу відповідних злочинів, а також впливати на визначення міри відповідальності винної особи. Як передбачено у ч. 1 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Водночас, відповідно до ч.\~2\~ст.\~22 ЦК України, до складу реальних збитків як одного з елементів майнової шкоди входять втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. При цьому, згідно зі ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.12.2024 вбачається, що [PERSON] свою вину у вчиненні злочину, що йому інкримінується, визнав повністю, фактичних обставин справи та розмір завданого збитку не оспорював, що свідчить про обґрунтованість вимоги позивача відносно стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення в розмірі 29 145,00 гривень. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved