Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

Заявниця звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з заявою оголошення [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Нікополя, померлим [INFO] , у зв`язку зі збройним конфліктом з російською федерацією та прийняттям участі у бойових діях з травня 2023 року. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що З 17 червня 2023 року вона знаходиться у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та їхній шлюб був зареєстрований у Нікопольському відділі ДРАЦС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за актовим записом № 186. 24.02.2022 року в Україні був оголошений воєнний стан у зв`язку з агресією російської федерації. Указом Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізації» оголошена загальна мобілізація. З 2023 року її чоловік був мобілізований до лав ЗСУ та прибув для проходження військової служби до військової частини [NUMBER] , згідно довідки №1129 від 18.05.2023 року та в подальшому він був зарахований до складу військової частини [NUMBER] наказом командира від 24.09.2023 року за № 267. В травні 2023 року військова частина, де проходив службу її чоловік, була направлена на Куп`янський напрямок Харківської області, де приймала участь у активних бойових діях. Під час виконання бойових завдань в районі н.п. Синьківка Куп`янського району Харківської області внаслідок безпосередніх зіткнень з ворогом, під час бою її чоловік зник безвісті. 15 травня 2024 року матері чоловіка [PERSON] , було направлено сповіщення № 92 про зазначені обставини. Також за місцем його служби було проведено службове розслідування та за повідомленням однополчан, 10.05.2024 року [PERSON] виконував бойове завдання згідно бойового розпорядження командира 2 мб [NUMBER] омбр № 1130/2/600/ксп/дск від [INFO] на позиції поблизу н.п. Синьківка Куп`янского району Харківської області, в результаті чого відбувався інтенсивний артилерійський обстріл та штурмові дії противника по всій лінії оборонних позицій. Для підкріплення бойових позицій було направлено зведену групу військовослужбовців у складі старшого солдата [PERSON] , солдата [PERSON] та солдата [PERSON] . В подальшому старший солдат [PERSON] повідомив, що їх група прийняла бій з противником. Після 18-00 годин 10.05.24 року зв`язок з групою [PERSON] було втрачено, спостережний пункт, який вони боронили, захоплений. При цьому стало відомо, що позиція, де знаходився [PERSON] , зруйновано ймовірно ворог закидав гранатами всередину спостережного пункту. Під час перегляду відеозапису, виявлені тіла військовослужбовців, одягнених у форму ЗСУ, та в засобах індивідуального захисту. Візуально ідентифікувати вдалося тіло старшого солдата [PERSON] . Згідно пояснень молодшого сержанта [PERSON] , [PERSON] ймовірно загинув внаслідок ворожого вогневого впливу позиції ЗСУ, де він знаходився. Крім того, під час проведення службового розслідування зафіксовано, що у зв`язку з просуванням ворожих військ на дільниці, де виконував бойове завдання [PERSON] евакуювати тіло не виявляється можливим. При цьому, заявниця як на підставу звернення до суду з даною заявою вказує, що будь-яких інших відомостей щодо її чоловіка компетентними органами надано не було. Вона, як дружина військовослужбовця, який визнаний зниклим безвісті, отримую грошове забезпечення чоловіка у зв`язку зі зникненням його безвісті, яке виплачується з коштів Міністерство Оборони згідно п.4 Порядку виплат грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісті, затвердженого постановою КМУ від 30 листопада 2016 року за № 884 та оголошення чоловіка померлим необхідно для зміни її правового статусу. Тому, на підставі викладеного вона змушена звернутися до суду та просить оголосити [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Нікополя, померлим [INFO] поблизу населеного пункту Синьківка, Куп`янського району Харківської області, у зв`язку зі збройним конфліктом з російською федерацією та прийняттям участі у бойових діях з травня 2023 року. Заявниця у судове засідання не з`явилася, при цьому, в судове засідання прибув представник [PERSON] , яка викладенні обставини в заяві підтримала та на задоволенні заяви наполягала. Крім цього, доповнила, що, з урахуванням проведеного службового розслідування встановлено, що тіло [PERSON] не можливо евакуювати. При цьому, зазначила, що з приводу заявлених клопотань заінтересованої особи щодо залучення інших зацікавлених осіб, а вданому випадку матері [PERSON] , то остання заперечує, оскільки питання щодо грошового забезпечення не стоїть , а матері психологічно дуже важко визнати свого сина померлим. Заінтересовані особи про розгляд справи були повідомленні належним чином, [INFO] , своїм правом, визначеним цивільно-процесуальним законодавством не скористався, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надали. В той же час, представник Міністерство оборони України, [PERSON] з приводу заявлених вимог зазначив наступне. Відповідно до ст. ст. 16, 16-1 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» призначає одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві. Відповідно до ст. 41 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року №2011-XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Але про інших зацікавлених осіб, які мають право на соціальні виплати, Заявниця не зазначає. Як зазначено в заяві, сповіщення про зниклого безвісті військовослужбовця надійшло матері [PERSON] . Враховуючи зазначене, [PERSON] доцільно залучити до участі у праві як заінтересовану особу, оскільки вона є суб`єктом отримання одноразової грошової допомоги і рішення у даній справі вплине на її права. При цьому, представник просить суд врахувати, що згідно з ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 № 1618-IV (зі змінами) окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Виходячи з цього, для встановлення факту необхідна наявність обов`язкових умов, зокрема, встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення в особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 1, 5 постанови від 31.03.1995 року № 5 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Тобто, справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду в порядку окремого провадження за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою. Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України Про державну реєстрацію актів цивільного стану, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до п. 1 гл. 5 розділу ІІІ вищевказаних Правил підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до ст. 46 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом померлою, якщо у місці її постійного місця проживання немає відомостей про її місце перебування протягом трьох років, або якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців. Нормами чинного законодавства визначено, що рішення про оголошення фізичної особи померлою приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців. Виняток встановлений ч. 2 ст. 46 ЦК України, де зазначено, що фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження. В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення зазначено, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою визначені у статті 48 ЦК України. Так, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Незалежно від часу своєї появи фізична особа, яка була оголошена померлою, має право вимагати від особи, яка володіє її майном, повернення цього майна, якщо воно збереглися та безоплатно перейшло до неї після оголошення фізичної особи померлою, за винятком майна, придбаного за набувальною давністю, а також грошей та цінних паперів на пред`явника. Особа, до якої майно перейшло за відплатним договором, зобов`язана повернути його, якщо буде встановлено, що на момент набуття цього майна вона знала, що фізична особа, яка була оголошена померлою, жива. У разі неможливості повернути майно в натурі особі, яка була оголошена померлою, відшкодовується вартість цього майна. Якщо майно фізичної особи, яка була оголошена померлою і з`явилася, перейшло у власність держави, Автономної Республіки Крим або територіальної громади і було реалізоване ними, цій особі повертається сума, одержана від реалізації цього майна. Аналізуючи норми права, можна дійти висновку, що підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. Таким чином, відповідно ч. 2 ст. 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. Правова позиція Великої Палати Верховного Суду з даного питання викладена в постанові від 11.12.2024 по справі № 755/11021/22. Відповідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у вищезазначеній постанові, джерелом офіційної інформації про територіальну і часову характеристики воєнних дій є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309. У цьому наказі зазначені території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: - території можливих бойових дій; - території активних бойових дій; - території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; - тимчасово окуповані рф території України. 20 березня 2025 року вказаний наказ втратив чинність. На даний час Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією затверджено наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376. Таким чином, враховуючи вищевикладене, представник при ухваленні рішення по даній справі, просить суд врахувати дані пояснення. Суд, розглянувши подані заявником матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного. Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України\~в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а згідно п.8 ч.1\~ст.315 ЦПК України,\~суд розглядає\~справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Судом встановлено, що [PERSON] заявниці доводиться чоловіком, про що свідчить актовий запис №186, складений 17 червня 2023 року Нікопольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с.5). Відповідно до сповіщення №92 від 29 15 травня 2024 року, складеного начальником [INFO] полковником [PERSON] , солдат ВЧ [NUMBER] [PERSON] [INFO] під час виконання бойового завдання в районі н.п.Синьківка Куп`янського району Харківської області загинув внаслідок зіткнення з ворогом (а.с.8). Відповідно до\~ ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Відповідно до п.8 ч.1\~ ст.315 ЦПК України,\~ суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п.13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Судом об`єктивно встановлено, що громадянин України [PERSON] , [INFO] , загинув при виконанні бойового завдання [INFO] . Враховуючи викладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даних випадках є рішення суду про встановлення факту смерті. Оскільки смерть особи є юридичним фактом, який має наслідки припинення, зміни або виникнення багатьох правовідносин, тому має безпосереднє значення для реалізації особою своїх прав, а саме, встановлення факту смерті чоловіка має для заявниці юридичне значення, оскільки це необхідно для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу, а саме: свідоцтва про смерть [PERSON] , згідно вимог чинного законодавства України. За таких обставин, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved