Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав відповідачку [PERSON] по відношенню до неповнолітнього сина, встановити факт проживання сина з батьком однією сім`єю, зобов`язати орган опіки та піклування Біляївської ОТГ в особі [PERSON] надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відносно відповідачки. Свої вимоги мотивував тим, що з 08 серпня 2009 року з відповідачкою він перебував у незареєстрованому шлюбі близько 2 років 8 місяців. [INFO] в них народився син [PERSON] . Одного дня відповідачка покинула дитину та поїхала на батьківщину до Якутії РФ. Ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавала і не надає по цей час, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не спілкується з дитиною, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Син не отримує від матері жодного подарунка на день народження, жодної іграшки, жодної матеріальної допомоги. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому був змушений звернутися до суду за захистом свої прав. Ухвалою суду від 02.12.2024 року було відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. 08 квітня 2025 року у підготовчому судовому засіданні [PERSON] зазначив, що мати жодним чином себе не проявляє, вони не спілкуються, він взагалі її не пам`ятає, весь час він живе з батьком, він піклується про нього. 08 квітня 2025 року судом було закрито підготовче провадження та справа була призначена до судового розгляду. Позивач до судового засідання не з`явився, але надав до суду заяву, згідно якої просив судове засідання розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини не явки суд не повідомив, також в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки не подав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Біляївської міської ради до судового засідання не з`явився, але надав до суду заяву, згідно якої просив судове засідання розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував, просив долучити до матеріалів справи висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав затверджений рішенням Виконавчого комітету Біляївської міської ради №75 від 13.03.2025 року. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідно до частин 3, 4, 11 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився без поважних причин, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України. Судом, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до ст. 165 СК України право на звертання до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03 вересня 2009 року (а.с. 7). Факт невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, передбачених ст. 150 СК України підтверджується наступними документами: - довідкою виконавчого комітету Біляївської міської ради №347 від 04.11.2024 року (а.с.11). - довідкою виконавчого комітету Біляївської міської ради №346 від 04.11.2024 року (а.с.12). - актом про проживання сина разом з батьком ( а.с.13). - особистою заявою [PERSON] про згоду на позбавлення батьківських прав (а.с.37). -рішенням Виконавчого комітету Біляївської міської ради Одеського району Одеської області № 75 від 13.03.2025 року «Про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] ; - висновком від 13.03.2025 року органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] , а також показами у судовому засіданні [PERSON] . Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Пленум Верховного Суду України в п. 25 постанови №16 від 12.06.1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснив, що «позбавлення батьківських прав... є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, а тому питання про його застосування може вирішуватися лише після повного, всебічного й об`єктивного з`ясування обставин справи і характеру ставлення батьків і дітей». Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] не виявляє інтересу до сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не спілкується з дитиною, не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, тобто ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Аналізуючи наявні у справі письмові докази, суд вважає доведеним той факт, що відповідачка належним чином не виконує свої батьківські обов`язки щодо належного виховання та розвитку дитини. Позовна вимога про встановлення факту проживання сина з батьком задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Частиною 3 статті 160 СК України визначено, що у тому разі, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Отже, неповнолітній [PERSON] , який вже досяг 14 років, може сам визначати своє місце проживання з батьком чи матір`ю. Крім того [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що він весь час мешкає з батьком, тобто жодного спору щодо місця проживання не існує. Суд позбавлений можливості визначати місце проживання особи, якій виповнилося 14 років, за відсутності належних і достатніх для цього підстав, оскільки це відповідає волі самої дитини. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 28.01.2021 у справі № 753/6498/15-ц. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав тощо). Норми сімейного законодавства не передбачають окремих підстав визначення проживання дитини з одним з батьків, у зв`язку з самостійним вихованням дитини цим з батьків без участі другого з батьків. Зазначені позовні вимоги не становлять жодного захисту прав батька (що звернувся до суду) чи неповнолітнього (який і так проживає з батьком, перешкод в цьому немає), тобто не є належними способами захисту прав, а самі права позивача не порушені. Підсумовуючи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині встановлення факту проживання сина з батьком, інша частина позову підлягає задоволенню.

Outcome: partial