Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

Представник позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення надмірно сплачених коштів в сумі 34880,69 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30.05.2023 року Одеським окружним адміністративним судом ухвалено рішення №420/5407/23, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного від 30.10.2023 року, яким визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Херсонській області від 07.02.2023 №50, поновлено [PERSON] підполковника служби цивільного захисту, на посаді головного інспектора відділу запобігання надзвичайним ситуаціям Херсонського районного управління Головного управління ДСНС України в Херсонській області з 01.09.2020 року, стягнуто з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Херсонській області на користь [PERSON] середній заробіток (грошове забезпечення) на час вимушеного прогулу в сумі 178875,36грн., допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді головного інспектора відділу запобігання надзвичайним ситуаціями Херсонського районного управління Головного управління ДСНС України у Херсонській області [PERSON] та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах одного місяця в сумі 20\~386,40 грн., допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді головного інспектору відділу запобігання надзвичайним ситуаціям Херсонського районного управління Головного управління ДСНС України в Херсонській області [PERSON] та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах одного місяця Головного управління було виконано. На виконання рішення суду 11.11.2023 року здійснено виплату на картковий рахунок [PERSON] в розмірі 178\~875,36 грн. без утримання та сплати податків та зборів до бюджету. З перерахованої суми Головним управлінням податки і збори не вираховувались і не сплачувались, так як ця обставина не була визначена в резолютивній частині рішення суду. Головним управлінням 19.12.2023 року отримана ухвала Одеського окружного адміністративного суду про роз`яснення судового рішення, в якій визначено, що в резолютивній частині рішення суду №420/4507/23 зазначені конкретні суми 178\~875,36 грн. та 20\~386,40 грн. без утримання податків та інших обов`язкових платежів. При цьому, Головним управлінням, як податковим агентом, 24.12.2023 року нараховано та сплачено до бюджету наступні податки та збори загальною сумою 34880,69 грн., з яких ПДФО 32197,56 грн.; військовий збір 2683,13 грн.. Представник позивача зазначає, що була допущена розрахункова помилка, а саме Головним управлінням платіж в розмірі 34\~880, 69 грн. (ПДФО -32197,56 грн., військовий збір 2683,13 грн.) сплачено двічі: [PERSON] при виплаті грошової суми в розмірі 178875,36 грн., та до бюджету України. Представник позивача в обгрунтування своїх вимог вказав, що з урахування утримання податків і обов`язкових платежів Головне управління повинно було виплатити [PERSON] різницю між сумою зазначеною в судовому рішенні і сумою податків, а саме 143\~994, 67 грн. Таким чином грошові кошти отримані відповідачем в розмірі 34\~880,69 грн. є безпідставно набуте майно та підлягає поверненню позивачу. Ухвалою від 15.01.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні без виклику сторін. Представник відповідача подала до суду відзив, в якому вказала, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 року 11.11.2023 року позивачем самостійно та на власний розсуд здійснено виконання рішення суду, а саме перераховано відповідачу на його картковий рахунок грошові кошти. Крім цього, позивачем здійснено виплата коштів добровільно, без допущення рахункової помилки та за відсутності недобросовісних дій з боку відповідача, що відповідно до ч. 1 ст.1215 ЦК України виключає необхідність повернення грошових коштів. 12.12.2023 року вже після здійснення добровільного перерахування коштів відповідачу позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із заявою про роз`яснення рішення суду. Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано будь-яких доказів винних дій [PERSON] , щодо виникнення надмірно сплачених коштів. Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що грошові кошти виплачені [PERSON] в розмірі 34880,69 грн. є безпідставно набуте майно, в результаті рахункової помилки, яка була допущена управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій . Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 року №420/4507/23, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2023 року, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Херсонській області від 07.02.2023 №50, поновлено [PERSON] підполковника служби цивільного захисту, на посаді головного інспектора відділу запобігання надзвичайним ситуаціям Херсонського районного управління Головного управління ДСНС України в Херсонській області з 01.09.2020 року, стягнуто з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Херсонській області на користь [PERSON] середній заробіток (грошове забезпечення) на час вимушеного прогулу в сумі 178875,36грн., допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді головного інспектора відділу запобігання надзвичайним ситуаціями Херсонського районного управління Головного управління ДСНС України у Херсонській області [PERSON] та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах одного місяця в сумі 20\~386,40 грн. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2023 року №420/4507/23 заяву Головного управління\~Державної служби України\~з надзвичайних ситуацій у Херсонській області про роз`яснення судового рішення задоволено, роз`яснено, що в резолютивній частині рішення у справі № 420/4507/23 зазначені конкретні суми 178 875,36 грн. та 20\~386,40 грн., без утримання податків й інших обов`язкових платежів. Роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податків та зборів до бюджету\~із середнього\~заробітку (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу в розмірі 178 875,36 грн. та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах одного місяця в сумі 20\~386,40 грн., нарахованого [PERSON] на підставі рішення суду. До матеріалів справи надано наказ від 08.11.2023 року №485, в якому вказано, що Відділу економіки і фінансів Головного управління здійснити виплату на користь [PERSON] в розмірі 178\~875,36 грн. Відповідач у відзиві не заперечував факт отримання грошових коштів в розмірі 178875,36 грн. Відповідно до ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. В статті 163 Податкового кодексу України визначені доходи, які є об`єктом оподаткування. Зокрема, об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід та доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання). Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні є доходом, який підлягає оподаткуванню. Згідно з п.п.15.1 ст.15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим кодексом. Підпунктом 168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України визначено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену встатті 167цього кодексу Функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, нарахованої на підставі рішення суду, виконує роботодавець, згідно з роз`ясненнями Державної фіскальної служби України від 05 листопада 2015 року у листі №23714/6/99-99-17-03-03-15. В постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц зазначено, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. При цьому, не зазначення у резолютивній частині судового рішення, що сума, яка підлягала стягненню на користь відповідача, визначається судом без утримання податку й інших обов`язкових платежів, не дає підстав отримати цю суму відповідачу, ураховуючи обов`язок сплати податків та інших обов`язкових платежів, а також їх сплату позивачем (постанова Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 585/3264/15-ц). Рішенням Одеського окружного адміністративного суду, яке залишено в силі Постановою П`ятого апеляційного суду від 03.10.2023 року з відповідача на користь позивача було стягнуто суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 178875,36 грн. Рішення суду позивачем було виконано в повному обсязі та сплачено грошові кошти в суму 178875,36 грн. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2023 року №420/4507/23 заяву Головного управління\~Державної служби України\~з надзвичайних ситуацій у Херсонській області про роз`яснення судового рішення задоволено, роз`яснено, що в резолютивній частині рішення у справі № 420/4507/23 зазначені конкретні суми 178 875,36 грн. та 20\~386,40 грн., без утримання податків й інших обов`язкових платежів. При цьому, позивачем сплачено, як податковим агентом до бюджету України податки та збори в сумі 34\~880,69 грн. Предметом спору у справі, що розглядається судом, є повернення на користь позивача, як податкового агента, коштів у вигляді не відрахованих із середнього заробітку звільненого працівника податку та військового збору у спосіб, визначений ст.1212 ЦК України. Стаття 1215 ЦК України передбачає випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Відповідно до ч.1 ст.1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Відсутність розрахункової помилки та добросовісність набувача презюмується, а тягар доказування наявності розрахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника: за загальним правилом цивільного процесу щодо змагальності сторін. Однак, згідно з ч.1 ст.94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Структура заробітної плати згідно зі\~статтею 2 Закону України «Про оплату праці»\~складається із основної, додаткової заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до пунктів 3.9 Інструкції зі статистики заробітної плати, розробленої відповідно до\~Законів України «Про державну статистику»\~та «;Про оплату праці», затвердженої\~наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні, не належать до фонду оплати праці, тобто не є заробітною платою та платежами, які прирівнюються до неї. Аналогічний висновок\~викладений в\~постанові верховного\~суду у\~складі колегії\~суддів Другої\~судової палати\~Касаційного цивільного\~суду № 243/10392/16-ц від 27 лютого 2019 року. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні\~статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. (Аналогічний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30\~січня 2019 року у справі №\~910/4518/16, провадження № 12-301гс18) Враховуючи викладене, суд вважає, що спірні грошові кошти є платежами, які не прирівнюються до заробітної плати, а тому дані правовідносин не регулюються ст.1215 ЦК України. Позивач, на виконання рішення суду в примусовому порядку, сплатив відповідачу всю суму грошових коштів, однак без відрахування податків і зборів. Відповідач отримав в порядку виконання рішення суду кошти в сумі 34880,96 грн без достатньої правової підстави, оскільки вказана сума повинна була бути сплачена податковим агентом в дохід держави. Враховуючи, що позивач сплатив всі необхідні податки та збори, то вони підлягають стягненню із відповідача на користь позивача відповідно до ст.1212 ЦК України. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3028 грн. Разом з тим, суд зазначає, що згідно підп.1 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір за подання позовної заяви юридичною особою встановлено в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно ч.3 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Отже, позивачем необхідно було сплатити судовий збір, з урахуванням коефіцієнту 0,8, в розмірі 2422,40 грн. У зв`язку з викладеним, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 2422,40 грн. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved