Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

До суду звернувся Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Одеської міської ради про невідкладне відібрання дітей, в якому просить відібрати: малолітніх [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , та батька [PERSON] , без позбавлення батьківських прав, [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав та [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , та батька [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав; стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня пред?явлення позовної заяви до суду, з перерахуванням коштів на особистий рахунок дітей; стягнути з [PERSON] , аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня пред?явлення позовної заяви до суду, з перерахуванням коштів на особистий рахунок дитини; стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня пред?явлення позовної заяви до суду, з перерахуванням коштів на особистий рахунок дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що на контролі органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради знаходиться питання щодо невідкладного відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] , (а/з про народження від 14.05.2013 № 371, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні) від матері [PERSON] , [INFO] , та батька [PERSON] , малолітньої [PERSON] , [INFO] , (а/з про народження від 14.01.2021 № 51, зареєстрований Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), від матері [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] , (а/з про народження від 26.06.2024 № 895, зареєстрований Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), від матері [PERSON] , [INFO] , та батька [PERSON] , [INFO] . Мати дітей - [PERSON] , [INFO] , (паспорт громадянина України, документ № [NUMBER] , орган видачі 5112, дата видачі 06.07.2023р.), проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 14.07.2023 № 1425434-2023 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Місцеперебування батька малолітнього [PERSON] , [INFO] , [PERSON] невідоме, паспортні дані відсутні. Зі слів матері відомості про батька малолітньої [PERSON] , [INFO] , внесені до актового запису про народження дитини відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Батько малолітньої [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (паспорт громадянина України, документ № [NUMBER] , орган видачі 6510, дата видачі 04.06.2019р.), проживає за адресою: [ADDRESS] . До Служби у справах дітей Одеської міської ради 03.10.2024 року надійшло телефонне повідомлення від інспектора сектору ювенальної превенції відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області, в якому зазначалось, що на лінію 102 надійшло повідомлення про те, що малолітня дитина приблизно трьох років перебуває без супроводу дорослих по [ADDRESS] та просить їсти. Встановивши адресу проживання малолітньої дитини інспекторами сектору ювенальної превенції відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області було з?ясовано, що матір дитини перебуває з ознаками алкогольного сп?яніння та спала, коли дитина вийшла на вулицю. Спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради 03.10.2024 року спільно з інспектором сектору ювенальної превенції відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області проведено обстеження житлово-побутових умов родини та складено відповідний акт. Було встановлено, що у квартирі не дотримано санітарно-гігієнічні норми, присутній затхлий запах, бруд та сміття, зламані меблі, малолітні діти не забезпечені належним харчуванням, у дітей відсутні засоби гігієни, та від дітей відчувається неприємний запах. Згідно з актами проведення оцінки рівня безпеки дітей від 03.10.2024 року було встановлено, що перебування малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] разом із батьками загрожує їх життю та здоров?ю. Малолітніх [PERSON] та [PERSON] було направлено до КНП «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини № 3 «Сонечко» Одеської міської ради, малолітнього [PERSON] було направлено до КНП «Дитяча міська лікарня № 3» Одеської міської ради. Хаджибейською районною адміністрацією Одеської міської ради було прийнято розпорядження № 767/01-06 від 04.10.2024р. «Про невідкладне відібрання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] та батька [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] та батька [PERSON] та тимчасове влаштування дітей до державного дитячого закладу на повне державне забезпечення». Також, 07.10.2024 року за № 3702/01-20 органом опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради було направлено лист з копією зазначеного розпорядження до Малиновської окружної прокуратури м. Одеси відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 Сімейного кодексу України. Таким чином орган опіки та піклування вважає за доцільне призначити стягнення аліментів на дитину у розмірі не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідні обставини стали підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позову та просила відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове зсідання не з`явився, сповіщався шляхом оголошення розміщення повідомлення на офіційному сайті суду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Представник третьої особи в судовому засіданні з позовними вимогами погодилася та просила задовольнити позов. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача та заперечення відповідача, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з наступного. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини та ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, турбуватися про його здоров`я , фізичний, моральний та духовний розвиток. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Судом встановлено, що на контролі органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради знаходиться питання щодо невідкладного відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] , (а/з про народження від 14.05.2013 № 371, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні) від матері [PERSON] , [INFO] , та батька [PERSON] , малолітньої [PERSON] , [INFO] , (а/з про народження від 14.01.2021 № 51, зареєстрований Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), від матері [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] , (а/з про народження від 26.06.2024 № 895, зареєстрований Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), від матері [PERSON] , [INFO] , та батька [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , а/з про народження від 14.05.2013 року № 371, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 10) Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , а/з про народження від 14.01.2021 року № 51, зареєстрований Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 11) Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , а/з про народження від 27.06.2024 року № 895, зареєстрований Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 12) Мати дітей - [PERSON] , [INFO] , (паспорт громадянина України, документ № [NUMBER] , орган видачі 5112, дата видачі 06.07.2023р.), проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 14.07.2023р. № 1425434-2023 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 13,14) Місцеперебування батька малолітнього [PERSON] , [INFO] , [PERSON] невідоме, паспортні дані відсутні. Зі слів матері відомості про батька малолітньої [PERSON] , [INFO] , внесені до актового запису про народження дитини відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Батько малолітньої [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (паспорт громадянина України, документ № [NUMBER] , орган видачі 6510, дата видачі 04.06.2019р.), проживає за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 16) Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 09.05.2024 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 311, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб. (а.с. 92) Спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради 03.10.2024 року спільно з інспектором сектору ювенальної превенції відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області проведено обстеження житлово-побутових умов родини та складено відповідний акт. Було встановлено, що у квартирі не дотримано санітарно-гігієнічні норми, присутній затхлий запах, бруд та сміття, зламані меблі, малолітні діти не забезпечені належним харчуванням, у дітей відсутні засоби гігієни, та від дітей відчувається неприємний запах. (а.с. 18) Відповідно до п.п. 5, 9 Порядку забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2020 р. № 585, 09.12.2024 було проведено оцінку рівня безпеки дітей. Згідно з актами проведення оцінки рівня безпеки дітей від 03.10.2024 року було встановлено, що перебування малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] разом із батьками загрожує їх життю та здоров?ю. Малолітніх [PERSON] та [PERSON] було направлено до КНП «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини № 3 «Сонечко» Одеської міської ради, малолітнього [PERSON] було направлено до КНП «Дитяча міська лікарня № 3» Одеської міської ради. (а.с. 19-23,24-28,29-33) Хаджибейською районною адміністрацією Одеської міської ради було прийнято розпорядження № 767/01-06 від 04.10.2024р. «Про невідкладне відібрання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] та батька [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] та батька [PERSON] та тимчасове влаштування дітей до державного дитячого закладу на повне державне забезпечення». (а.с. 34-35) Також, 07.10.2024 року за № 3702/01-20 органом опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради було направлено лист з копією зазначеного розпорядження до Малиновської окружної прокуратури м. Одеси відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 Сімейного кодексу України. (а.с. 36) Згідно п.п. «в» п. 2.10 Положення про Хаджибейську районну адміністрацію Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 19.07.2023р. № 1283-VIII, райадміністрація як виконавчий орган Одеської міської ради є органом опіки та піклування, утворює раду з питань опіки та піклування та вирішує питання, які належать до компетенції органів опіки та піклування відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до акту обстеження умов проживання [PERSON] та [PERSON] , складеного органом опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради сумісно зі Службою у справах дітей Одеської міської ради від 07.04.2025 р., проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , яким встановлено, що умови проживання задовільні. Стеля, стіни окрашені, підлога вкрита ліноліумом, вікна дерев`яні, санвузол та ванна вкриті плиткою. Побутова техніка в наявності, меблі в необхідному обсязі. У дітей є окрема кімната, у кожної дитини окреме ліжко, шафа з речами. Мати бажає повернути дітей у родину. (а.с. 160) Відповідач [PERSON] надала до суду довідку №648 від 16.10.2021 року та довідку № 689 від 22.10.2024 року, де зазначається, що вона згідно з даними архіву, реєстратури та картотеки на наркологічному обліку не значиться, а також на момент огляду без проявів психічних розладів. (а.с. 85,91) Зокрема в матеріалах справи міститься договір оренди від 07.08.2024 року, з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали договір оренди квартири [ADDRESS] . (а.с. 128) Відповідач [PERSON] також надала до суду копії медичних документів дітей, з яких вбачається, що матір слідкує за здоров`ям дітей та звертається за медичною допомогою. (а.с. 114,112,113,114-115,116) Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь - яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч.1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або органу опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 року звернув особливу увагу на те, що застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, необхідно виходити з інтересів дитини й враховувати право на повагу до його сімейного життя, проголошене ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розірвання сімейних зв`язків, а відтак позбавлення дитини її коріння виправдане лише за наявності виняткових обставин - необхідність захисту дитини від небезпеки у випадку реального існування такої. Згідно з усталеною прецедентною практикою ЄСПЛ взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції (рішення у справах «Гаазе проти Німеччини» від 8 квітня 2004 року, «Йогансен проти Норвегії» від 7 серпня 1996 року). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 р.). З огляду на зазначене, судом відзначається, що підставою відібрання дітей без позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї небезпечної для дітей обстановки: їх життя, здоров`я і морального виховання. Суд вважає, що всі вказані в акті обставини є неприпустимим та не можуть допускатися батьками по відношенню до своїх дітей під час їх виховання. Водночас, позивачем не доведено, яким чином наявність вказаних фактів, як в цілому, так і кожний окремий факт створював загрозу для життя і здоров`я малолітніх дітей та необхідності застосування такого заходу, як негайне розлучення матері з малолітніми дітьми. Матеріали справи не містять доказів того, що залишення дітей під опікою матері могло стати наслідком жорстокого поводження або створення загрози для їх здоров`я. Самі по собі факти зазначені позивачем у актах обстеження умов проживання не можуть бути покладені в обґрунтування підстав, передбачених частиною 1 статті 170 СК України, для відбирання дітей від матері. Крім того, протягом розгляду судом в рамках даної цивільної справи позову пред`явленого органом опіки та піклування в інтересах малолітніх відповідачем [PERSON] було вжито заходів, які змінили саму ситуацію в організації її життя та побуту, внаслідок чого були усунуті обставини, які були підставами для негайного відібрання у неї дітей. Під час судових засідань [PERSON] зазначила, що бажає жити з дітьми, усвідомила свою поведінку та дії, що вказує на усвідомлення нею необхідності належного виконання своїх материнських обов`язків, з наданих нею пояснень у судових засіданнях вбачається, що на даний час [PERSON] веде активну роботу над усуненням можливих недоліків у вихованні дітей та тих обставин, які призвели до їх відібрання. Як зазначено в ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 «Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктом 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За змістом ст. ст. 151, 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Відібрання дітей від батьків або одного з них без позбавлення батьківських прав має бути наслідком невиконання батьківських обов`язків або їх неналежного виконання, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я та морального виховання. Суд виходить з того, що найкращим для малолітніх дітей є їх проживання в рідній сім`ї, і більш того, відібрання дітей у матері при встановлених під час судового розгляду конкретних обставинах, що існують на даний час, не відповідає інтересам дітей. Суд також враховує, що поведінка відповідача змінилась, вона зробила для себе висновки, бажає і надалі виконувати батьківські обов`язки, має любов до своїх дітей, і демонструє своїм ставленням дійсне бажання жити з дітьми та опікуватись ними. Порівнюючи вагомість тих обставин, на які як на підставу для відібрання дітей посилається позивач, і вагомість психологічного аспекту відібрання, враховуючи особу і поведінку відповідача [PERSON] , а також враховуючи, що відібрання дітей від матері може бути застосовано лише як крайня міра, коли без відібрання не можна усунути загрозу для життя та здоров`я дітей у інший спосіб, то при наданих доказах і при вставлених судом конкретних обставинах, суд не вбачає на даний час підстав для відібрання малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] без позбавлення батьківських прав, та вважає, що таке відібрання не відповідатиме інтересам дітей, на підставі чого відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. Позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей є похідними від позовних вимог про відібрання малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав, а тому також не підлягають задоволенню. Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень зокрема у справах про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. За приписами ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 14 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судові витрати віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed