Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить стягувати з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] щомісячно аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) кожного. В обґрунтування позову посилається на те, що він має повнолітніх сина та доньок [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Позивач отримує пенсію за віком у розмірі 4470,80 гривень на місяць. Інших джерел доходів у нього немає. Його становище є вкрай нужденним, наразі йому не вистачає коштів на оплату комунальних послуг, на продукти та лікування. Діти у добровільному порядку матеріальну допомогу не надають. За таких обставин, враховуючи, що вони відповідачі мають можливість надавати йому матеріальну допомогу, позивач звернувся до суду з вищезазначем позовом. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 17.02.2025 року відкрито провадження в справі, яку призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 07.04.2025 року на адресу суду від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що позовні вимоги повністю не визнає, посилаючись на те, що вона на теперішній час не працює, заробітної плати та пенсії не отримує та наразі сама потребує матеріальної допомоги. Разом з тим, зазначила, що вона постійно, протягом багатьох років надає матеріальну допомогу позивачу, а саме оплочує комунальні послуги, надає йому продукти харчування, купує ліки. Жодних претензій позивач щодо його утримання та не надання матеріальної допомоги їй не пред`являв. З позовної заяви та доданих до неї документів не вбачається, що позивач потребує матеріальної допомоги. Позивачем не додано належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх позовних вимог. Таким чином, вона просить відмовити в задоволенні позову ( а. с. 57-84). 11.04.2025 року на адресу суду від представника відповідачки [PERSON] адвоката Березинець К.Г. надійшов відзив на позовну заяву в якому вона заперечує проти позову оскільки позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Позивачем не надано жодних доказів на підвердження того, що отримувана ним пенсія у розмірі 4407,80 грн. не забезпечує його потреб, не надано доказів на пітвердження того, що за медичними показниками він потребує лікування. Крім того, зазначила, що позивач має у власності земельні ділянки (пай), які здає в оренду та отримує стабільну орендну плату. Твердження позивача про те, що його діти мають можливість надавати йому матеріальну допомогу, ґрунтуються на припущеннях, оскільки на підтвердження своїх доводів ним не надано жодних належних доказів. Разом з тим, зазначила, що відповідачка [PERSON] не має можливості утримувати позивача, оскільки на її утриманні знаходиться малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , відповідачка проживає в орендованій квартирі за яку щомісячно сплачує орендну плату, а також за станом свого здоров`я вона потребує постійного лікування на яке вона неодноразово оформляла кредити. Також зазначила, що сам по собі факт непрацездатності позивача не зумовлює виникнення у дітей обов`язку щодо його утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги. Таким чином, враховуючи, що позивачем не надано доказів щодо недостатності його доходу для покриття його щомісячних витрат, тому вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідачки [PERSON] на утримання [PERSON] задоволенню не підлягають ( а. с. 86-109). Позивач [PERSON] та його представник адвокат Безугла І.С. у судовому засіданні позовні підтримали та просили їх задольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала посилаючись на поданий відзив, але зазначила, що допомагати позивачеві буде й надалі. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Березинець К.Г. у судове засідання не прибули, до суду представник відповідачки надала клопотання про проведення судового засідання без участі відповідачки та її представника, позовні вимоги не визнають, з мотивів, які викладені у відзиві на позовну заяву. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач [PERSON] є батьком відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження відповідачів та копією свідоцтва про одруження [PERSON] ( а. с. 8-11, 89). З копії довідки про доходи № 0751 7579 9910 2715 від 06.02.2025 року вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в Сквирському об`єднаному управлінні ПФУ в Київській області і отримує пенсію за віком, яка за період з 01.10.2024 року по 31.12.2024 року складає 13223,40 грн. (4407,80 грн. щомісяця) ( а. с. 6). Інформація згідно з Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податків та військового збору станом на 04.02.2025 року, щодо [PERSON] - відсутня ( а. с. 7). Згідно з ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними ті потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Стаття 205 СК України встановлює, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Позивач [PERSON] , стверджуючи, що його становище є вкрай нужденним та наразі йому не вистачає коштів на оплату комунальних послуг, купівлю продуктів та лікування, але не надає жодних доказів на підтвердження даних обставин. Також суд звертає увагу, що позивач, посилаючись на фінансову спроможність відповідачів надавати йому утримання, не надає жодних доказів щодо розміру їхніх доходів та фінансового стану, клопотань про витребування таких даних судом (в разі неможливості їх самостійного отримання) позивач також не заявляв. Разом з тим, суд враховує, що позивач отримує пенсію за віком, яка за період з 01.10.2024 року по 31.12.2024 року складає 13223,40 грн., тобто розмір пенсії позивача складає 4407,80 грн. щомісячно. При цьому, згідно ЗУ «Про держаний бюджет України на 2025 рік» станом на 1 січня 2025 року загальний прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень). Отже, позивач отримує пенсію за віком у розмірі, який забезпечує його прожитковий мінімум, встановлений законом. Крім того, суд приймає до уваги той факт, що [PERSON] отримує субсидію на оплату житлово-комунальних послуг в розмірі близько 2400, 00 грн., що він підтвердив в судовому засіданні. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. При цьому, суд враховує правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. У постанові від 13.10.2021 року у справі № 643/6735/20 (провадження № 61-1510св21) Верховний Суд висловив правову позицію про те, що критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Таким чином, необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Таким чином, позивачем не доведено, що він потребує матеріального допомоги, а відповідачі мають фінансову можливість надавати йому таку допомогу, а згідно п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, він зобов`язаний подати усі докази в підтвердження вимог. Водночас, суд бере до уваги надані відповідачами докази на підтвердження їхнього матеріального стану та стану здоров`я, з яких вбачається, що відповідачі не мають можливості надавати матеріальну допомогу позивачу в розмірі зазначеному в позовних вимогах, так як самі перебувають у скрутному матеріальному становищі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 СК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 80 цього Кодексу достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять предмета доказування. Отже, встановивши всі фактичні обстави справи та дослідивши зібрані по справі докази, суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено його потребу у матеріальній допомозі, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

Outcome: dismissed