Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

31.03.2025 позивач [PERSON] подала до суду вказану позовну заяву, в обґрунтування якої вказала, що понад 22 роки працювала в АТ «Криворізький залізорудний комбінат» зокрема: з 23.02.2000 по 07.02.2001 машиністом конвеєра дробильно-сортувальної фабрики шахти ім. Леніна (Тернівська); з 08.02.2001 по 31.03.2002 поверховим пробовідбирачем дільниці технічного контролю шахти ім. Леніна (Тернівська); з 01.04.2002 по 02.09.2007 підземним лаборантом-радіометристом шахти ім. Леніна (Тернівська); з 03.09.2007 по 25.08.2023 лаборантом-радіометристом підземної дільниці виробничого контролю (якості руд) рудопідготовки шахти ім. Леніна (Тернівська) гірничої інспекції з технічного контролю якості руд. Впродовж зазначеного періоду виконувала роботу в особливо шкідливих і важких умовах праці, що супроводжувалися перевищенням гранично допустимих рівнів небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища. Це призвело до стійкої втрати професійної працездатності та розвитку хронічного професійного захворювання:\~хронічного обструктивного захворювання легень ІІ стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В, ЛН другого ступеня. Професійне захворювання виникло внаслідок виконання обов`язків підземного лаборанта-радіометриста в підземних умовах, де виконувала комплекс робіт з відбору проб гірничої маси вручну з вагонів рухомого складу дільниці внутрішньо шахтного транспорту, її оброблення і підготовку до проведення аналізу на переносному аналізаторі контролю вмісту заліза. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень в роботі систем вентиляції, пилоподавління та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадала під вплив концентрації аерозолів фіброгенної дії в повітрі робочої зони, що перевищували нормативні показники. Причиною розвитку професійного захворювання стала концентрація пилу з вмістом вільного діоксиду кремнію (від 10% до 70%) у повітрі робочої зони, що не відповідала «Гігієнічним нормативам хімічних речовин у повітрі робочої зони», затвердженим наказом МОЗ України від 14.07.2020\~№\~1596. Отже, адміністрація АТ «Криворізький залізорудний комбінат» не забезпечила належне дотримання вимог охорони праці та гігієнічних нормативів. Висновком обласної МСЕК № 2 від 08.08.2024\~р. (довідка № 130158) їй первинно встановлено стійку втрату професійної працездатності внаслідок професійного захворювання у розмірі 30% (ХОЗЛ) безстроково та первинно встановлено третю групу інвалідності безстроково (довідка № 573799). Внаслідок втраченого здоров`я істотно погіршилася якість її життя що виражається у постійному болю та відчутті важкості в грудній клітці, задишці навіть при незначному фізичному навантаженні, нападоподібному сухому кашлі, періодичних нападах ядухи, що купіруються за допомогою інгалятора Berodual-H, наявності свистячих хрипів у легенях, коливаннях артеріального тиску, періодичних головних болях, загальній слабкості та підвищеній стомлюваності. Захворювання позбавило її можливості спокійно спати вночі, займатися фізичною працею, повноцінно відчувати радість життя, що, у свою чергу, вкрай негативно позначається на її психоемоційному стані. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я їй важко виконувати навіть нескладні побутові справи, що спричинило значне навантаження на її чоловіка, викликаючи напруження у родинних стосунках та часті конфлікти. Раніше вона вела активний спосіб життя, відвідувала басейн, де займалася плаванням разом із подругами, подорожувала, зокрема на велосипеді. Наразі вона змушена відмовитися від звичного кола захоплень і проводити значну частину часу в лікувальних закладах, де умови перебування не відповідають належному рівню комфорту та викликають побутові труднощі. Під час лікування вона відчуває постійний біль і змушена приймати велику кількість медикаментів. Через втрату активного соціального життя та обмеження в спілкуванні з близькими подругами вона переживає душевні страждання та почуття ізоляції. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 300 000 гривень 00 копійок, яку просила стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 02.04.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» подав відзив, у якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вказує, що сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 300\~000,00 гривень не доведена і значно завищена та не відповідає вимогам розумності і справедливості. Зазначає, що вимоги позивача ґрунтуються на припущенні про протиправну поведінку відповідача щодо організації умов праці. Проте варто зазначити, що створення абсолютно безпечного виробничого середовища не завжди є технічно можливим. У подібних випадках чинне законодавство не вимагає повного усунення шкідливих виробничих факторів, але покладає на роботодавця обов`язок здійснювати належні превентивні заходи для мінімізації їх впливу. Якщо виконання трудових обов`язків у таких умовах допускається законом за умови дотримання встановлених нормативів, то в діях відповідача відсутній склад правопорушення. Відповідно, питання правомірності поведінки відповідача має розглядатися через призму дотримання законодавчо визначених обов`язків щодо охорони праці. Згідно з наданою інформаційною довідкою, позивач був забезпечений усім необхідним: спецодягом, спецвзуттям та засобами індивідуального захисту відповідно до галузевих норм. Окрім цього, як підтверджено в окремій думці, протягом усього періоду роботи позивач своєчасно отримував протипилові респіратори типу «Лепесток-40», які забезпечують ступінь очищення повітря від пилу на рівні 99,9%. Також усі одиниці гірничого обладнання, що в процесі роботи утворюють пил, обладнані пиловловлюючими пристроями, що додатково підтверджує належне виконання відповідачем своїх обов`язків з охорони праці. Звертає увагу, що з 23.05.2020 року моральна шкода в розмірі вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року визначається з урахуванням необхідності утримання податку з доходів фізичних осіб. У зв`язку з чим, наполягає на врахуванні судом норм податкового законодавства та судової практики по їх правильному застосуванню. Станом на день розгляду справи 05.05.2025 року відповіді на відзив позивачем не надано. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК Українив становлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [PERSON] з 23.02.2000 року по 25.08.2023 перебувала у трудових відносинах з АТ «Криворізький залізорудний комбінат». Звільнена з підприємства 25.08.2023 за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком, згідно ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 5-6). Згідно з Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 09.05.2024 встановлено причини виникнення професійного захворювання, а саме: концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксину кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично допустиму в 1,1 рази і складала 2,2 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3. Особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи: враховуючи роботу [PERSON] впродовж 19 років 11 місяців в шкідливих умовах та неодноразову зміну керівництва та структурних підрозділів, визначити конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, неможливо. (а.с. 13-17). Відповідно до висновку МСЕК від 08.08.2024 [PERSON] первинно встановлено 30 % по ХОЗЛ втрати професійної працездатності, третя група інвалідності з 15.07.2024 року\~БЕЗСТРОКОВО ( а.с. 19, 19 на звороті). Згідно з державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених\~наказом МОЗ України від 08.04.2014 року за № 248\~умови праці [PERSON] відносяться до 3 класу 2 ступеню «ШКІДЛИВІ», що підтверджується інформаційною довідкою про умови праці працівника від 19.01.2024 (а.с. 7-10). Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 09.04.2024\~№ 563, у позивача встановлено хронічне обструктивне захворювання легень II стадії, група B, ЛН 2 ступеня. Висновком підтверджено професійний характер зазначеного захворювання, датою встановлення професійного захворювання визначено 09.04.2024 (а.с. 11-12). Згідно з індивідуальною програмою реабілітації інваліда, складеною медико-соціальною експертною комісією за формою № 633 від 08.08.2024\~року, [PERSON] встановлено середній реабілітаційний потенціал. Програма реабілітації складена вперше, а її метою визначено часткове відновлення обмеження життєдіяльності (а.с. 20, 20 на звороті). Відповідно до виписки із медичної картки № 1042 стаціонарного хворого Державної установи «УКР НДІ ПРОММЕД» позивач перебувала на лікуванні з 27.03.2024 до 10.04.2024 з діагнозом «Хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В, фаза загострення. ЛН другого ступеня. Захворювання професійне (Висновок ЛЕК інституту від 09.04.2024, протокол №563)» (а.с. 21-22). Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 24П30087 КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР Пульмонологічне відділення позивач перебувала на стаціонарі з 18.10.2024 по 28.10.2024 з діагнозом «ХОЗЛ гр. В, GOLD 2 (пиловий бронхіт 2 cт., емфізема легень 2 ст.), фаза загострення.». Ускладнення: ЛН II ст. (проф. Захворювання з 09.04.2024) (а.с. 23, 23 на звороті). Згідно з епікризом INVICTA family medicine позивач перебувала на лікуванні з 10.01.2025 по 19.01.2025 з діагнозом «ХОЗЛ 2ст. (пиловий бронхіт 2 cт., емфізема легень 2 ст.), GOLD 2, гр. В, фаза загострення, середнього ступеня важкості. ЛН 2 ст. Захв.проф.09.04.2024 (а.с. 24). Відповідно до виписки із медичної картки № 256 ВП «Науково-практичний медичний центр професійного здоров`я національного університету охорони здоров`я України ім..П.Л.Шупика» Третьякова Л.В. перебувала на стаціонарі з 20.02.2025 до 04.03.2025 з діагнозом «Хронічне обструктивне захворювання легень, група В, GOLD 2 (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), фаза загострення. ЛН другого ступеня. Захворювання професійне (09.04.2024)» (а.с. 25-26). З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки підставою виникнення професійного захворювання у позивача слугувало саме виконання нею трудових обов`язків значний період на підприємстві відповідача, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачені ст. ст.\~153,\~237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Згідно зі статтею 3 Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні визнаються людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність та безпека. Права і свободи людини та їхні гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка несе відповідальність перед людиною за свої дії. Основним обов`язком держави є утвердження і забезпечення прав і свобод людини. Відповідно до частини четвертої статті 43 та частини першої статті 46 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні й здорові умови праці, а також на заробітну плату, яка не може бути нижчою за встановлений законом мінімум. Крім того, громадянам гарантується право на соціальний захист, що охоплює забезпечення у випадку повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з причин, що не залежать від них, а також у разі настання старості чи інших обставин, визначених законом. Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі внаслідок протиправних дій чи бездіяльності, підлягає відшкодуванню особою, яка її завдала. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 268 Цивільного кодексу України, вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я, пов`язані з порушенням немайнових прав і не обмежуються строком позовної давності. Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII, державна політика в сфері охорони праці ґрунтується на пріоритеті збереження життя і здоров`я працівників, повній відповідальності роботодавця за створення безпечних умов праці, соціальному захисті працівників та повному відшкодуванні шкоди, заподіяної внаслідок нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань. Згідно зі статтею 153 Кодексу законів про працю України, відповідальність за забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця або уповноважений ним орган. Відповідно до статті 173 КЗпП України, працівник має право на відшкодування шкоди, заподіяної йому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, яке настало внаслідок виконання трудових обов`язків. Частини перша і третя статті 13 Закону України «Про охорону праці» зобов`язують роботодавця забезпечити відповідні умови праці на кожному робочому місці, відповідно до чинних нормативно-правових актів, та дотримання законодавства у сфері охорони праці. У разі порушення цих вимог роботодавець несе безпосередню відповідальність. Згідно зі статтею 237-1 КЗпП України, у випадку, якщо порушення прав працівника призвело до моральних страждань, втрати звичних життєвих зв`язків або потреби в додаткових зусиллях для організації свого життя, роботодавець або уповноважений ним орган зобов`язаний відшкодувати працівнику завдану моральну шкоду. З урахуванням викладеного, а також встановленого судом факту, що втрата працездатності позивача є наслідком професійного захворювання, спричиненого шкідливими умовами праці при виконанні нею трудових обов`язків, що призвело до моральної шкоди, та беручи до уваги недотримання роботодавцем вимог щодо безпечних умов праці, суд приходить до висновку про необхідність відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача. З урахуванням установлених судом обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, а також встановленого факту заподіяння моральної шкоди позивачу з боку підприємства-відповідача внаслідок порушення вимог законодавства у сфері охорони праці, зокрема перевищення нормативів рівня шкідливих і небезпечних факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд дійшов висновку, що моральна шкода, завдана позивачу, підлягає компенсації. Заперечення відповідача щодо того, що вимоги позивача ґрунтуються на припущенні про протиправну поведінку відповідача щодо організації умов праці, а також щодо відсутності доказів заподіяння моральної шкоди, суд вважає необґрунтованими, оскільки встановлено факт наявності у позивача професійного захворювання, яке об`єктивно спричинило моральні страждання. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує межі заявлених позовних вимог, тяжкість наслідків для здоров`я позивача, незворотний характер змін у стані його здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності (30 % (ХОЗЛ) безстроково та 3 групу інвалідності безстроково), відсутність позитивної динаміки в стані здоров`я, тривалість моральних страждань, а також тривалість роботи позивача у відповідача (понад 22 роки) в умовах постійного впливу шкідливих факторів. Враховуючи принципи розумності, справедливості та індивідуальні обставини справи, суд вважає обґрунтованим визначити розмір компенсації моральної шкоди у сумі 180 000 гривень. Щодо посилань представника відповідача на оподаткування суми моральної шкоди суд звертає увагу, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц (провадження № 61-14316св18). Щодо питання розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільняється від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Згідно з частиною першою статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати включають судовий збір та інші витрати, пов`язані з розглядом справи. Частина шоста статті 141 ЦПК України передбачає, що у разі ухвалення рішення на користь сторони, яка була звільнена від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються відповідні витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної або відхиленої частини позовних вимог. Інша частина таких витрат компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, у випадку часткового задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, розподіляються між сторонами пропорційно до обсягу задоволених позовних вимог. Беручи до уваги часткове задоволення позову, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, на користь держави у розмірі 1 800 гривень.

Outcome: partial