Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

короткий виклад обставин справи. 14.01.2025 представник Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» - Киричук Г. М. звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , у якій просить стягнути з останнього заборгованість за кредитними договорами в розмірі 132\~352, 38 грн й судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» (далі по тексту - АТ «ПУМБ») й [PERSON] укладено кредитні договори:\~№ 2001760908201 від 18.12.2020 згідно з яким позичальнику видано кредит в сумі 21 337 грн;\~№ 1010525181 від 07.09.2022 - в розмірі 48\~455, 58 грн; № 1010525194 від 07.09.2022 - в розмірі 33\~837, 9 грн. Кредитні зобов`язання [PERSON] не виконує належним чином, з погляду на що в останнього станом на 31.10.2024 виникла заборгованість у 132\~352, 38 грн. Зокрема: - за кредитним договором № 2001760908201 від 18.12.2020 в розмірі 35\~240, 36 грн, з яких: 20\~336, 51 грн - заборгованість за кредитом; 14\~903, 85 грн - заборгованість за процентами. - за кредитним договором № 1010525181 від 07.09.2022 в розмірі 57\~447, 66 грн, з яких: 46\~955, 58 грн - заборгованість за кредитом; 10, 06 грн - заборгованість за процентами; 10\~482, 02 грн - заборгованість за комісією. - за кредитним договором № 1010525194 від 07.09.2022 в розмірі 39 664, 36 грн, з яких: 32\~337, 9 грн - заборгованість за кредитом; 6, 59 грн - заборгованість за процентами; 7\~319, 87 грн - заборгованість за комісією. Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу його місця проживання, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Тож просить задовольнити вимоги позовної заяви в повному обсязі. Процесуальні дії у справі. Позовна заява подана до суду 14.01.2025. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2025 для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Гриновець О. Б. Суддею у порядку ч. 8 ст. 187 Цивільно процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) 16.01.2025 сформовано запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача у справі. Відповідь на вказаний запит отримана 27.01.2025 з Козівської селищної ради Тернопільської області. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області Гриновець О. Б. від 27.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду й відкрито провадження в справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 31.03.2025 закрито підготовче провадження й справу призначено до судового розгляду по суті. Позиція учасників справи. 18.02.2025 [PERSON] подав до суду відзив згідно з яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Так зазначає, що не може бути належним відповідачем у даній справі, оскільки є недієздатною особою; за кредитним договором від 18.12.2020 пропущено встановлений законом строк позовної давності; до правовідносин, які склалися між сторонами, неможливо застосувати правила ч. 1 ст. 634 ЦК України (договір приєднання), оскільки Умови та Правила надання банківських послуг постійно змінювалися; без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила, відсутність у заяві домовленостей сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Умови та Правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин; тарифи товариства, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит також не є документами, які можуть підтвердити умови кредитування, так як такі не підписані позичальником; у матеріалах справи відсутнє підтвердження із зазначенням дати та часу одержання відповідачем у електронному вигляді Умов та Правил, Паспорту споживчого кредиту, Тарифів, Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, а тому відсутні підстави вважати, що з такими відповідач ознайомився і погодився, підписуючи заяву. Відповідач [PERSON] чи його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак останній подав до суду клопотання, згідно з яким просить здійснювати розгляд справи у їх відсутності, а позовні вимоги задовольнити частково й стягнути тіло кредиту. Представник позивача - Киричук Г. М. в судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просить здійснювати розгляд справи у її відсутності. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України). Так як текст рішення складено 12.05.2025, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 06.05.2025, датою ухвалення рішення є саме 12 травня 2025 року. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5\~ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Розгляд справи проводився у відкритому судовому засіданні. Сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення й не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, заразом в силу частин 2, 3, 4 ст. 83 ЦПК України вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом або в цей строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Згідно\~з ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч. 3 ст. 367 ЦПК України). Тож якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Встановлені судом фактичні обставини справи. Між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитні договори: № 2001760908201 від 18.12.2020 згідно з яким останньому видано кредит - 15 000 грн, який в подальшому було збільшено до 21\~337 грн;\~№ 1010525181 від 07.09.2022 - в розмірі 48\~455, 58 грн; № 1010525194 від 07.09.2022 відповідно до якого сума видачі кредиту становить 33\~837, 9 грн. 07.09.2022, 18.12.2020 [PERSON] підписав паспорти споживчих кредитів, зміст яких узгоджується зі змістом вищевказаних заяв про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Підписавши договір, відповідач добровільно погодився на умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання та відсотки за користування кредитом. Згідно з п. 2.2.5 розділу І публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб передбачено, що підписанням заяви на приєднання до договору, клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення договору ознайомився з повним текстом такого (в тому числі тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами договору. Відповідно до п. 5.1.4 розділу І публічної пропозиції АТ «ПУМБ» клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодовувати банку сплачені ним кошти. Згідно з п. 5.1.7 розділу І публічної пропозиції АТ «ПУМБ» клієнт зобов`язаний сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором. Встановлено, що позивач направляв письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку останній зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак матеріали справи не містять підтверджень, що така заборгованість погашена. Позивач свої зобов`язання за договорами виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит, що підтверджується копіями платіжних інструкцій № TR.59571992.54918.25578 від 07.09.2022; № TR.59573997.55067.25578 від 07.09.2022. Згідно з розрахунку АТ «ПУМБ» заборгованість відповідача за кредитним договором № 1010525181 від 07.09.2022 становить 57\~447, 66 грн, з яких заборгованість за кредитом - 46\~955, 58 грн; за процентами - 10, 06 грн; за комісією - 10\~482, 02 грн. Щодо розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором № 1010525194 від 07.09.2022 загальний розмір заборгованості складає 39\~664, 36 грн, з яких: 32\~337, 9 грн - заборгованість за кредитом; 6, 59 грн - заборгованість за процентами; 7\~319, 87 грн - заборгованість за комісією. Відповідно до розрахунку АТ «ПУМБ» заборгованість відповідача за кредитним договором № 2001760908201 від 18.12.2020 становить 35\~240, 36 грн, з яких заборгованість за кредитом - 20\~336, 51 грн; за відсотками - 14\~903, 85 грн. Користування відповідачем кредитними коштами підтверджується виписками по особових рахунках за періоди з 07.09.2022 по 31.10.2024, з 18.12.2020 по 31.10.2024. Тож судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем за кредитними договорами, внаслідок чого утворилась заборгованість. Позивач свої зобов`язання за договорами виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договорами. Застосоване судом законодавство та висновки суду. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України) Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Чачтиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Статтею 634 цього Кодексу передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ «ПУМБ»). Так як умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відтак з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується лише до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ст. 1049 Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отож у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між сторонами укладено кредитні договори № 2001760908201 від 18.12.2020;\~№ 1010525181 від 07.09.2022; № 1010525194 від 07.09.2022 шляхом підписання відповідно до\~ст.\~207 ЦК України\~відповідачем заяв на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, у яких відповідачем вказано свої анкетні (персональні) дані, ідентифікаційний номер, серію та номер паспорта, місце проживання, наявна дата підписання та підпис. Відповідач був ознайомлений з розмірами кредитів, стандартною процентною ставкою, розміром реальної річної процентної ставки, розрахунковою та платіжною датою кредитів, строком дії кредитних договорів, розміром мінімального платежу та іншими умовами кредитних договорів. Позивач виконав умови укладених договорів, а відповідач, користуючись кредитними коштами (здійснював різні перекази, покупки та платежі, частково погашав заборгованість), умови договорів належним чином не виконував, про що свідчить виписка по кредитному рахунку. Виписки по таких рахунках, відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п.п. 61, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~постановою правління Національного банку України від 4 липня 2018 року № 75, є первинним документом бухгалтерського обліку та є підтвердженням виконаних за день операцій. Підписані відповідачем заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, виписки з особового рахунку останнього з урахуванням довідки позивача про зміну кредитного ліміту у сукупності та взаємозв`язку є достатніми для висновку очевидності здійснення операцій саме відповідачем. Надані позивачем виписки з рахунку відповідача підтверджують обставини видачі кредитів та їх розміри, заборгованість по кредитах, розмір яких відображено у детальних розрахунках. Водночас стороною відповідача не спростовано наведені розрахунки банку, не надано й не проведено свого розрахунку тощо. Відповідно до постанови Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростувати розмір заборгованості, заявлений позивачем. Так як відповідачем порушено умови кредитних договорів № 2001760908201 від 18.12.2020;\~№ 1010525181 від 07.09.2022; № 1010525194 від 07.09.2022, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлені вимоги про стягнення із відповідача, як боржника, заборгованості за вказаними договорами, що підтверджується наданими доказами, які долучено до матеріалів справи. Проте банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитами просив, крім тіла кредиту та процентів, стягнути й заборгованість за комісією по обслуговуванню кредиту. Закон України «Про споживче кредитування»\~розмежовує оплатність і безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування»\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 5\~ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~(10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до ч. 1 та 2 ст.\~11, ч. 5 ст.\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідні висновки містяться у постанові Великої палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Так, нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2\~ст. 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Нікчемний правочин (ч. 2\~ст. 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення\~(abinitio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично\~(ipsoiure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх\~(ergaomnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу /набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення\~(exofficio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Такі висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 08.02.2023 року у справі №359/12165/14-ц. Тлумачення ч. 1\~ст. 203 ЦК України\~свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених\~ст. 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер і в них поряд із приватно - правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно - правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно - правових нормах. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18.05.2022 року у справі №613/1436/17. Суд звертає увагу, що в кредитних договорах № 1010525181 від 07.09.2022, № 1010525194 від 07.09.2022 не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія. Також АТ «ПУМБ» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваних кредитних договорів, а тому\~положення таких щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними\~відповідно до ч. 1 та 2 ст.\~11, ч. 5 ст.\~12 Закону України «Про споживче кредитування». У заявах № 1010525181 від 07.09.2022, № 1010525194 від 07.09.2022 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості,\~тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч. 1\~ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Ураховуючи наведене, оскільки відповідачу було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд вважає, що положення кредитних договорів про зобов`язання позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними. Тож позовна вимога про стягнення заборгованості за комісією згідно з кредитними договорами задоволенню не підлягає. Аналізуючи в сукупності викладені обставини й визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ «ПУМБ» підлягають частковому задоволенню. Щодо судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжною інструкцією № 206 від 20.12.2024 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2\~422, 40 грн. Так як заявлені позовні вимоги задоволено частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2 096, 58 грн (з розрахунку 114 550, 49 грн х 2\~422, 40 грн / 132 352, 38 грн = 2 096, 58 грн).

Outcome: partial