Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 14460,00 грн заборгованості за кредитом, а також витрат по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу у сумі 10500 грн.. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 10.11.2020 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та відповідачем було укладено кредитний договір № 104734. Відповідно до умов договору сума позики становить 3000,00 грн, термін позики 30 днів, процентна ставка 2,00 % за кожен день користування позикою. 28.10.2021 було укладено договір № 10-28/10/2022 відповідно до якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило на користь ТОВ ФК КЕШ\~ТУ ГОУ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 104734. Відповідач належним чином умови кредитного договору не виконував, внаслідок чого станом на 04.12.2024 утворилася заборгованість у сумі 14460,00 грн,\~з яких\~3000,00\~грн заборгованості\~за тілом\~кредиту,\~11460,00\~грн заборгованості\~за відсотками. Ухвалою суду від 07.04.2025 було відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 05.05.2025 постановлено справу слухати заочно. Представник позивача просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (п.3 ч. 8 ст 128 ЦПК України), заяв про розгляд справи у його відсутності суду не надавав. Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зважаючи на відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 223, 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3,627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч. 1ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст.3,12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За вимогами ЦПК України суди повинні враховувати висновки, викладені у постановах Верховного Суду. Так, у пункті 141 Постанови від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду уточнила свій висновок зроблений у іншій справі таким, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом»(стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, розглядаючи даний спір суду належить встановити: -чи укладено кредитний договір між сторонами та на яких умовах; -чи наданий кредит позивачем відповідачу; -чи виконував свої зобов`язання за кредитним договором відповідач щодо повернення отриманих коштів та процентів, нарахованих згідно цього договору; -чи дотримано позивачем порядку нарахування відсотків за користування кредитом, визначеного укладеним між сторонами кредитним договором, чи правильно обрахована заборгованість за тілом кредиту; Щодо факту укладення кредитного договору та договірних умов Судом встановлено, що 11.01.2020 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та відповідачем було укладено кредитний договір № 104734. Пунктом 1.1 договору передбачено загальний розмір кредиту 3000,00 грн. Кредит надається строком на 30 днів, дата надання позики до 09.02.2020, фіксована процентна ставка 2 % за день користування кредитом. (п. 1.3) Відповідно до п. 6.1 цей договір підписано електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Додатком 1 до договору сторони передбачили графік розрахунків за кредитом та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Згідно ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Факт підписання кредитного договору відповідачем підтверджується також довідкою про його ідентифікацію ТОВ «ЗАЙМЕР». За таких умов суд дійшов висновку, що факт укладення між сторонами зазначеного кредитного договору підтверджено належними та допустимими доказами. Відповідно до довідки ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» від 10.01.2025 на платіжну картку відповідача було перераховано 3000 грн кредитних коштів. Відповідно до виписки із особового рахунку відповідача, станом на 04.12.2024 утворилася заборгованість у сумі 14460,00 грн,\~з яких\~3000,00\~грн заборгованості\~за тілом\~кредиту,\~11460,00\~грн заборгованості\~за відсотками. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем доведено, що ТОВ «ЗАЙМЕР» виконано зобов`язання за кредитним договором, та доведено цей факт належними та допустимими доказами. Щодо того, чи виконував свої зобов`язання за кредитним договором відповідач щодо повернення отриманих коштів та процентів, нарахованих згідно цього договору Відповідно до ч.1 ст 81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про факти погашення позики. За таких умов суд вважає факт повного невиконання зобов`язань відповідача за кредитним договором повністю доведеним. 28.10.2021 було укладено договір № 10-28/10/2022 відповідно до якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило на користь ТОВ ФК КЕШ\~ТУ ГОУ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 104734. Щодо розрахунку суми заборгованості по вказаним договором позики, то суд зазначає таке. Враховуючи те, що вказаний кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами договору надання грошових коштів у позику. Тому позов у частині стягнення з відповідача на користь позивача основної суми заборгованості у розмірі 3000 грн. підлягає задоволенню. Разом з тим, з урахуванням висновків зроблених Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16, підлягають частковому задоволенню позовні вимоги у частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів, оскільки представником позивача не надано суду доказів, що строк дії договору продовжено, суд розраховує їх: - за період з 11.01.2020 по 09.02.2020, виходячи з розрахунку 2 % за день користування позикою (2 % х 30 днів = 60 %). 3000,00 грн х 60 % = 1800 грн. - за період з 10.02.2020 по 23.02.2022, 3% річних (0,01% за день) 745 днів. 0,01 % х 745 дні = 7,45 %, 3000 х 7,45 % = 223,50 грн. Всього відсотків: 1800 + 223,50 = 2023,50 грн. Отже, позов слід задовольнити частково, стягнути із відповідача: заборгованість у сумі 5023,50 грн, з яких: 3000 заборгованості з основного боргу, 2023,50 грн заборгованості за відсотками. У силу приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просить стягнути із відповідача 14460 грн. Водночас судом вирішено стягнути 5023,50 грн, що становить 34,7 %. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі: (2422,40 грн х 34,7 %) = 840,57 грн. та витрати на надання правової допомоги у сумі (10500 х 34,7%) = 3643,50 грн. Клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу впозивач не заявляв.

Outcome: partial