Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

у грудні 2023 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ "РКС Естейт" про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовна заява обґрунтована наступним. 24 грудня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передала у власність [PERSON] грошові кошти у сумі 1 045 882,00 грн, що еквівалентно 44 800 доларів США за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на день укладання договору, а [PERSON] зобов`язався повернути отримані кошти до 26 червня 2020 року включно. Умовами договору були узгоджені строки та порядок повернення позики. [PERSON] було частково погашено заборгованість за договором позики та станом на грудень 2023 року (подача позову до суду) заборгованість складає 1 434 500,00 грн, що еквівалентно 38 000 доларів США за середнім курсом продажу долара США. Умовами договору передбачено, що позичальник сплачує позикодавцеві пеню в розмірі одного проценту від суми простроченого платежу за кожен день прострочки сплати боргу. Позивач зазначає, що всього заборгованість [PERSON] перед [PERSON] за договором позики від 24 грудня 2019 року становить 6 774 685,00 грн, з яких: 1 434 500,00 грн - сума заборгованості за договором позики, 5 340 185,00 грн - пеня, нарахована на суму простроченої заборгованості за період з 19 грудня 2022 року по 19 грудня 2023 року включно. Разом з тим, в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за договором позики від 24 грудня 2019 року між [PERSON] , як іпотекодержателем та ТОВ «РКС Естейт», як іпотекодавцем, 24 грудня 2019 року було укладено договір іпотеки, посвідчений ПН КМНО Верповською О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4800. Відповідно до договору іпотеки, договором забезпечується виконання зобов`язань [PERSON] за договором позики від 24 грудня 2019 року, укладеним в простій письмовій формі на суму 1 045 882, 00 грн за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на дату укладання договору. Предметом іпотеки є наступне нерухоме майно: нежитлове приміщення № 2А, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 190,3 кв.м., що розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,4575 га, кадастровий номер 8000000000:63:323:0036, номер запису про право власності 32547687, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1880174280000. Погоджена сторонами вартість іпотеки становить 1 045 882, 00 грн. Відповідно до умов договору іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання [PERSON] умов договору позики, [PERSON] набуває права задовольнити свої вимоги за договором позики, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, визначеному чинним законодавством. Наразі позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед [PERSON] у сумі 6 774 685,00 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки, який належить ТОВ «РКС Естейт» на праві власності, а саме: нежитлове приміщення № 2А, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 190,3 кв.м., що розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,4575 га, кадастровий номер 8000000000:63:323:0036, номер запису про право власності 32547687, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1880174280000, шляхом реалізації через електронний аукціон за початковою ціною не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 січня 2024 року, справу було передано до провадження судді Гусак О.С. Ухвалою суду від 22 січня 2024 року було відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання у справі. 02 квітня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, та клопотання про витребування документів у позивача. У відзиві на позов представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Представник відповідача зазначає, що у матеріалах справи відсутні документи (докази), які є обов`язковими для правильного вирішення питання по суті позовних вимог, а саме: відсутні розрахункові документи на підставі яких проведено розрахунки за договором позики від 24 грудня 2019 року (зокрема: меморіальні ордери, платіжні доручення, виписки по рахунках у банку, розписки, акти, інші підтверджуючі документи, оформлені позивачем і які підтверджують розмір заборгованості, а тому відповідне клопотання про витребування зазначених документів подається представником відповідача одночасно із відзивом. Сума позики не була і не могла бути прив`язана до курсу долара США на дату її отримання. Сума позики визначалась виключно у гривнях, і не змінювалась що також підтверджує іпотечний договір. Так, відповідно до тексту іпотечного договору (п. 1.1.) договір позики укладено в простій письмовій формі на суму 1 045 882,00 гривень. Єдина розписка, копія якої долучена до матеріалів про отримання суми позики також свідчить про те, що [PERSON] , отримав суму, яка визначена договором. А оскільки договором визначено суму у гривні, відповідно позивач маніпулює обставинами, зазначаючи заборгованість у доларах США. При цьому сторони правочину визначили, що погашення боргу буде відбуватись у гривні. Такий обов`язок визначений у пункті 2.6 договору позики. Цим же пунктом визначено, що погашення може відбуватись частково. Зазначення у позові вимог у іноземній валюті суперечить законодавству, фактичним обставинам, суті і реальним відносинам сторін, а фактично здійснені у гривні. Визначення суми до погашення у іноземній валюті відповідач вважає способом позивача збільшити обсяг відповідальності відповідача перед позивачем і насильного позбавлення його власності на суму, яка в рази перевищує реальну. Представник відповідача наголосив на тому, що позивач у позовній заяві зазначив про те, що [PERSON] здійснювалося часткове погашення заборгованості на суму, що еквівалентна 6800 доларів США. Таким чином, основна сума боргу складає 1 045 882,00 грн - 256 700,00 = 789 182,00 грн, які відповідач і готовий був би погасити, однак не має розрахункового рахунку позивача для такого погашення, про що зазначено у клопотанні про витребування документів. При цьому відповідачу невідомо, чи були будь-які інші погашення боргу, оскільки TOB «РКС Естейт» не є боржником за договором позики від 24 грудня 2019 року. Представник відповідача зазначає, що розрахунок боргу здійснений позивачем не відповідає суті і умовам реальних правовідносин сторін у справі, а тому є необгрунтованим, ні дати ні суми ні обсягу часткового виконання неможливо встановити, оскільки таких документів не надано та не долучено. Також представник відповідача у відзиві на позов зазначив, що нарахування пені не відповідає вимогам закону, зокрема, визначеним Перехідними положеннями ЦК України, а тому не може бути врахований судом. 29 квітня 2024 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням Дарницького районного суду м. Києва у цивільній справі № 753/6727/24 за позовом ТОВ «РКС Естейт» до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] , про визнання недійсним договору іпотеки. 30 квітня 2024 року до суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, у якій позивач зазначив, що заборгованість [PERSON] перед [PERSON] становить 1 809 355,51 грн, з яких: 1 691 200, 00 грн - сума основної заборгованості; 59 071, 15 грн - сума заборгованості зі сплати процентів; 59 084, 36 грн - сума заборгованості за сплати 3% річних. А відтак, позивач просив суд в рахунок погашення вказаної заборгованості [PERSON] перед [PERSON] , звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлове приміщення № 2А, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 190,3 кв.м., що розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,4575 га, кадастровий номер 8000000000:63:323:0036, номер запису про право власності 32547687, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1880174280000, шляхом реалізації через електронний аукціон за початковою ціною не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Ухвалою суду від 30 квітня 2024 року провадження у цивільній справі №753/664/24 за позовом [PERSON] до ТОВ "РКС Естейт", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки було зупинено до набрання законної сили рішенням суду у цивільній справі № 753/6727/24 за позовом ТОВ "РКС Естейт" до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] , про визнання недійсним договору іпотеки. Постановою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2024 року вищевказану ухвалу було залишено без змін. 24 грудня 2024 року справа була повернута до Дарницького районного суду м. Києва. Відповідно до розпорядження керівника апарату Дарницького районного суду м. Києва від 13 січня 2025 року, цивільну справу № 753/664/24 було передано для здійснення автоматизованого розподілу між суддями, у зв`язку із тим, що головуюча суддя Гусак О.С. перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 січня 2025 року, справу було передано до провадження судді Шаповалової К.В. 28 січня 2025 року представником позивача до суду було подано клопотання стосовно поновлення провадження у даній справі, оскільки, 09 грудня 2024 року було постановлено рішення у цивільній справі № 753/6727/24, яке набрало законної сили. Ухвалою суду від 30 січня 2025 року було прийняти справу № 753/664/24 до свого провадження; клопотання представника позивача Баранова О.В. про поновлення провадження у даній справі - задоволено; поновлено провадження та призначено справу до розгляду у підготовче засідання на 26 лютого 2024 року на 10 год. 00 хв. 24 лютого 2025 року представником відповідача було подано до суду клопотання про надання додаткового строку на подання доказів погашення позики. 25 лютого 2025 року до суду від представника відповідача надійшли заперечення проти прийняття заяви про зменшення позовних вимог від 29 квітня 2024 року, оскільки, на думку представника відповідача позивачем фактично було подано нову редакцію позовної заяви із зміною предмету позову. 26 лютого 2025 року до суду надійшли відповідь на заперечення проти прийняття заяви про зменшення розміру позовних вимог, у якій представник позивача просив суд вважати їх безпідставними. Також представником позивача було подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій представник позивача просив суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед [PERSON] що утворилася станом на 19 грудня 2023 року в сумі 1 547 905,27 грн, з яких: - 1 434 500,00 грн. що еквівалентно 38 000,00 дол. США за середнім курсом продажу долара США комерційними банками станом на 19.12.2023 року і яка має бути погашена з врахуванням курсу продажу долара США комерційними банками станом на дату погашення є сумою основної заборгованості за Договором позики; - 57 691,79 грн. - є сумою заборгованості зі сплати процентів за договором позики, які нараховані на підставі ст. 1048 ЦК України за період з 24.12.2019 року по 24.06.2020 року; - 55 713,48 грн - сума заборгованості зі сплати трьох процентів річних, які нараховані на підставі ст. 625 ЦК України за період з 25.06.2020 року по 23.02.2022 року включно, звернути стягнення на предмет іпотеки, який належить ТОВ «РКС Естейт» на праві власності, а саме: нежитлове приміщення №2а (два «а»), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 190,3 кв.м. що розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,4575 га, кадастровий номер 8000000000:63:323:0036, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1880174280000, шляхом реалізації через електронний аукціон за початковою ціною не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Підготовче засідання призначене на 26 лютого 2025 року було відкладено на 02 квітня 2025 року на 10:00 год. за клопотанням представника відповідача. У підготовче засідання призначене на 02 квітня 2025 року з`явилися представник позивача та представник відповідача, третя особа не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. У підготовчому засіданні судом з урахуванням позиції представника позивача та заперечень представника відповідача, було прийнято заяву представника позивача про зменшення позовних вимог. Крім того, судом було запропоновано учасникам справи, з урахуванням їх позицій, викладених у заявах по суті спору, врегулювати спір мирним шляхом. Представники позивача та відповідача не заперечували щодо можливого мирного врегулювання спору, зазначивши, що для цього їм потрібен певний час, при цьому представники не заперечували щодо закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті. Ухвалою суду від 02 квітня 2025 року було закрито підготовче провадження у справі та призначення справу до судового розгляду по суті на 24 квітня 2025 року на 11:30 год. У судове засідання призначене на 24 квітня 2025 року з`явився представник відповідача, який просив суд відмовити позивачу у задоволення позовних вимог. Від представник позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. Причини неявки третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору суду невідомі, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать матеріали справи. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, вивчивши доводи позивача, викладені у письмових заявах, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 24 грудня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передала у власність [PERSON] грошові кошти у сумі 1 045 882,00 грн, що еквівалентно 44 800,00 доларів США за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на дату укладання цього договору, а позичальник зобов`язаний повернути отримані кошти до 24 червня 2020 року включно. Договір містить підписи сторін, а також розписку позичальника про факт отримання коштів за цим договором у повному обсязі (а.с. 5-7). Згідно пункту 2.1. договору, виконання зобов`язань за договором має бути здійснено в готівковій формі та/або безготівково на банківський рахунок позикодавця, повідомлений позичальнику письмовою заявою. Згідно пункту 2.2. договору, позика повертається у строки та порядку, визначеному пунктом 2.6. договору, у гривнях за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на день кожної передачі грошових коштів в рахунок повернення позики. Відповідно до п. 2.4. договору, про кожен факт повернення позики або її частини в готівковій формі позикодавець або уповноважена ним особа надає позичальнику власноручно підписану ним розписку про отримання грошових коштів. Пунктом 2.6 договору визначено, що позика повертається частинами в наступному порядку: - в строк до 24 січня 2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 800,00 дол. США за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на дату повернення зазначеної частини позики; - в строк до 24 лютого 2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 800,00 дол. США за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на дату повернення зазначеної частини позики; - в строк до 24 березня 2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 800,00 дол. США за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на дату повернення зазначеної частини позики; - в строк до 24 квітня 2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 800,00 дол. США за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на дату повернення зазначеної частини позики; - в строк до 24 травня 2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 800,00 дол. США за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на дату повернення зазначеної частини позики; - в строк до 24 червня 2020 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 40 800,00 дол. США за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на дату повернення зазначеної частини позики. Разом з тим, 24 грудня 2019 року між [PERSON] , як іпотекодержателем та ТОВ «РКС Естейт», як іпотекодавцем, було укладено договір іпотеки, посвідчений ПН КМНО Верповською О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4800. Відповідно до пункту 1.1 договору іпотеки, договором забезпечується виконання зобов`язання, що виникло у [PERSON] за договором позики від 24 грудня 2019 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] в простій письмовій формі на суму 1 045 882, 00 грн, що на день підписання договору за середнім курсом продажу долара США комерційними банками еквівалентно 44 800,00 доларів США. Предметом іпотеки є наступне нерухоме майно: нежитлове приміщення № 2А, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 190,3 кв.м., що розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,4575 га, кадастровий номер 8000000000:63:323:0036, номер запису про право власності 32547687, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1880174280000. Пунктом 2.1 договору іпотеки погоджена сторонами вартість іпотеки -1 045 882, 00 грн. Відповідно до умов пункту 5.1 договору іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання [PERSON] умов договору позики, [PERSON] набуває права задовольнити свої вимоги за договором позики, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач зазначив, що [PERSON] частково повернув [PERSON] суму коштів, отриманих у позику у розмірі 6 800,00 дол. США, що підтверджується копіями розписок від 24 січня 2020 року, 5 березня 2020 року, 13 липня 2020 року та 16 грудня 2020 року, долучені представником відповідача до матеріалів справи. Враховуючи заяву представника позивача про зменшення позовних вимог від 26 лютого 2025 року, заборгованість [PERSON] за договором позики складає 1 434 500,00 грн, що еквівалентно 38 000,00 дол. США (44800 доларів США - 6800 доларів США) за середнім курсом продажу долара США комерційними банками станом на 19 грудня 2023 року. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строки, встановлені договорами. Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Представником відповідача не надано суду доказів відсутності заборгованості [PERSON] перед позивачем (погашення третьою особою перед позивачем суми боргу у повному обсязі або у строки, визначені умовами договору позики, або протягом часу розгляду справи у суді). Доказів того, що укладений між позивачем та третьою особою договір позики був визнаний недійсним, матеріали справи не містять та такі учасниками справи суду не подавалась. Крім того, фактично у заявах по суті спору, поданих представниками відповідача та у судових засіданнях, представник відповідача не заперечував наявність заборгованості [PERSON] перед позивачем за укладеним договором позики від 24 грудня 2019 року. При цьому, суд відхиляє доводи представника відповідача щодо невірного визначення позивачем суми боргу у гривневому еквіваленті із застосування середнього курсу долара США станом на 19 грудня 2023 року, оскільки як вбачається з умов договору позики, сторони визначили, що поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна сумі в доларах США, з урахуванням пункту 2.6 договору позики, який визначається за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на день кожної передачі грошових коштів в рахунок повернення позики. Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику, позаяк заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. Отже, суд дійшов висновку, що основна сума заборгованості [PERSON] перед позивачем становить - 1434500 грн, що є еквівалентом 38000 доларів США станом на 19 грудня 2023 року (день звернення із позовом до суду). Крім того, позивачем нараховано суму у розмірі 57691,79 грн, що становлять проценти за користування коштами за період з 24 грудня 2019 року по 24 червня 2020 року, нараховані на підставі статті 1048 ЦПК України. Відповідно до статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Тобто позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов (висновок, сформульований у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14). Як неодноразово зауважувала Велика Палата Верховного Суду, термін «користування чужими грошовими коштами» (стаття 536 ЦК України) використовується у двох ситуаціях: 1) одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; 2) прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Законодавство встановило наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (стаття 1048 ЦК України), так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (стаття 625 ЦК України) (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 38) і від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 (пункти 6.20-6.24)). Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 149/1499/18 припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункти 53-54, 90-91)). За умовами договору позики [PERSON] мав повернути позивачу кошти, отримані в борг у строк до 24 червня 2020 року включно, тобто останнім днем повернення позики є саме 24 червня 2020 року (аналогічна позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 9 червня 2020 року у справі № 419/1965/18). Позивачем заявлено вимогу щодо розміру нарахованих процентів, який розраховано за період з 24 грудня 2019 року по 24 червня 2020 року, тобто у період дії договору. Перевіривши розрахунок процентів, зазначених позивачем у заяві про зменшення позовних вимог (а.с. 52-70, т.2), суд дійшов висновку, що такий розрахунок є обґрунтованим та арифметично вірним, відсотки нараховані за період до визначеного сторонами у договорі дня повернення позики включно, з урахуванням розміру облікової ставки НБУ за такий період, а також з урахуванням здійснених у строк до 24 червня 2020 року часткових повернень позики [PERSON] . Окрім того, позивачем на суму заборгованості було нараховано 3% від суми боргу, що складає: 55 713, 48 грн. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлені договором або законом. Суд приймає до уваги розрахунок 3% річних, здійснений позивачем, оскільки такий відповідає вимогам чинного законодавства України та здійснений за період з 25 червня 2020 року по 23 лютого 2022 року. Згідно з статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону). Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Згідно з частини першої статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (іпотекою). Згідно частини першої статті 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Подільний об`єкт незавершеного будівництва може бути переданий в іпотеку лише у випадках, визначених законом. Приписами статті 33 Закону України «Про іпотеку» встановлене наступне: - у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки , якщо інше не передбачено законом; - право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання зобов`язання у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи, якщо іпотекодержатель та правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше; - звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя; - звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки і належить державному чи комунальному підприємству або підприємству, більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) якого перебуває у державній власності, здійснюється на підставі рішення суду. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону: у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно п.4.1. та п.5.1. договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання [PERSON] умов договору позики в тому числі прострочення будь-якого з платежів, визначених основним договором, [PERSON] має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, визначеному договором іпотеки та чинним законодавством. Згідно п. 5.2 договору, сторони погодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки буде здійснюватися шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в договорі. Відповідно до п. 5.3 визначений договором спосіб задоволення вимог іпотеко держателя не перешкоджає іпотеко держателю застосувати інші встановлені ЗУ «Про іпотеку» способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 5.4 договору, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до договору та чинного законодавства України, шляхом вчинення виконавчого напису. Положення цього пункту договору не є перешкодою для реалізації права іпотеко держателя звернутись у будь-якій час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому чинним законодавством порядку. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 9 грудня 2024 року, яке набрало чинності у справі № 753/6727/24, відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «РКС Естейт» до [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки від 24 грудня 2019 року. Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Згідно ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Відповідно частин першої, третьої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Беручи до уваги наведене та те, що [PERSON] належним чином не виконував свої зобов`язання згідно договору позики від 24 грудня 2019 року, виконання якого забезпечено договором іпотеки, суд доходить висновку, що позов [PERSON] до ТОВ «РКС ЕСТЕЙТ» про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за договором позики від 24 грудня 2019 року, в розмірі 1547905,27 грн, з яких 1434500 грн, що за курсом НБУ становить 38 000 дол. США - основна заборгованість, 57691,79 грн - проценти, нараховані на підставі статті 1048 ЦК України, 55713,48 грн - 3% річних, необхідно задовольнити. Враховуючи викладене, суд, з урахуванням встановлених обставин справи, оцінивши досліджені докази, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі по 13 420,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved