Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

В січні 2021р. позивач ТОВ «Лекс Навігатор» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , в якому просив суд: стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № 49.4/88/05-Z від 04 серпня 2005р., яка станом на 21 лютого 2019р. становить 396544,04 грн.; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 21 лютого 2019р. становить 358294,05 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 70,70 кв.м, шляхом продажу на прилюдних торгах, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону; здійснити розподіл судових витрат. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 04 серпня 2005р. між ВАТ «Кредитпромбанк» (правонаступником якого є позивач, в силу укладеного договору № 1179/К купівлі - продажу майнових прав) та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір (з урахуванням змін та доповнень внесеними додатковими угодами та договорами до нього), відповідно до п. 1.1 якого відповідачу був наданий кредит в сумі 35000,0 дол. США. 04 серпня 2005р. між ВАТ «Кредитпромбанк» (правонаступником якого є позивач, в силу укладеного договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором) та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 33/88/Z/Z-05 (далі по тексту - іпотечний договір) на забезпечення прийнятих на себе вказаним договором зобов`язань за рахунок зазначеного вище предмету іпотеки. Однак, відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, щомісячні платежі за договором, і в термін, встановлений договором, не здійснюються, заборгованість не повертається. Укладанням правочинів, зокрема підписанням кредитного договору відповідач [PERSON] підтвердив, що умови цих договорів йому відомі та зрозумілі, з Правилами, Правилами страхування та Програмою страхування та Тарифами банку та страхової компанії ознайомлений, їх приймає та погоджується. Крім цього укладанням додаткових угод № 1 - № 5 кредитор та боржник, іпотекодавець добровільно внесли відповідні зміни до кредитного договору, а додатковими угодами № 1 - № 3 - до іпотечного договору. [INFO] помер іпотекодавець [PERSON] 23 березня 2018р. до Третьої київської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулись його син - відповідач [PERSON] та дружина померлого - відповідачка [PERSON] . За результатами проведених уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відкритих торгів (електронного аукціону) ТОВ «Лекс Навігатор» 24 січня 2019 року придбало лот Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») щодо права вимоги за кредитним договором від 04 серпня 2005 року № 49.4/88/05-Z, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» і [PERSON] 21 лютого 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» і ТОВ «Лекс Навігатор» укладено договір № 1179/К купівлі-продажу майнових прав та договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, відповідно до яких права вимоги за кредитним договором від 04 серпня 2005 року № 49.4/88/05-Z та іпотечним договором від 04 серпня 2005 року № 33/88/Z/Z-05 перейшли до ТОВ «Лекс Навігатор». В досудовому порядку відповідачі відмовляються повернути суму заборгованості за кредитним договором, яка складається з: суми заборгованості за кредитом - 6252,74 дол. США, еквівалент - 169371,49 грн.; суми заборгованості за відсотками - 2616,16 дол. США, еквівалент - 70865,4 грн.; пені - 61173,28 грн.; штрафу за порушення умов договору - 56883,88 грн.; інфляційне збільшення - 18988,53 грн.; 3,0% річних - 19261,46 грн. Вказане стало підставою для звернення до суду. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 березня 2021р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, та призначено справу в підготовче засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 червня 2021р. було закрито провадження по цивільній справі, в частині наступних позовних вимог: стягненні заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6252,74 дол. США, відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 523,74 дол. США; звернені стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, шляхом продажу на прилюдних торгах, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Постановою Київського апеляційного суду від 18 серпня 2022р. ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 червня 2021р. залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 17 травня 2023р., ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 червня 2021р., та постанову Київського апеляційного суду від 18 серпня 2022р., в частині закриття провадження по справі, стосовно позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки - скасовано, та в цій частині направлено на новий розгляд, в решті частин ухвали суду першої інстанції та постанови апеляційної інстанції - залишено без змін. 10.10.2023 р. справу стосовно позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки передано до провадження судді Осаулова А.А. Ухвалою судді від 11.10.2023 р. призначено підготовче судове засідання у цивільній справі з повідомленням учасників справи. Ухвалою суду від 19.12.2023 р. закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено її судовий розгляд по суті. Ухвалою суду від 13.08.2024 р. зупинено провадження у цивільній справі №761/1062/21 до набуття законної сили рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 15.07.2024 року у цивільній справі за №761/1062/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекс Навігатор» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді від 17.01.2025 р. провадження у справі відновлено, призначено судове засідання по цивільній справі з повідомленням учасників справи. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату і час розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзиву на позовну заяву не подали. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до умов укладеного кредитного договору №49.4/88/05-Z, 04.08.2005 р. [PERSON] був наданий ВАТ «Кредитпромбанк» (правонаступником якого був ПАТ «Дельта Банк») кредит в сумі 35 000 доларів США, з забезпеченням прийнятих на себе вказаним договором зобов`язань за рахунок зазначеного предмету іпотеки а саме: квартири [ADDRESS] , загальною площею 70,70 кв. м. Крім цього, між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 від 04.08.2005 р. до кредитного договору №49.4/88/05-Z, договір від 22.08.2007 р. про внесення змін до кредитного договору №49.4/88/05-Z, додатковий договір №3 від 10.08.2009 р. до кредитного договору №49.4/88/05-Z, додатковий договір №4 від 10.08.2009 р. до кредитного договору №49.4/88/05-Z, додатковий договір №5 від 05.01.2010 р. до кредитного договору №49.4/88/05-Z. 04 серпня 2005 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] (правонаступниками якого є спадкоємці за законом першої черги: [PERSON] , [PERSON] ), в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] перед банком по кредитному договору на суму кредитних коштів, укладено іпотечний договір №33/88/Z/Z-05, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку квартиру [ADDRESS] , загальною площею 70,70 кв. м. Крім цього, між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено договір від 22.08.2007 р. про внесення змін до іпотечного договору №33/88/Z/Z-05, договір від 10.08.2009 р. про внесення змін №2 до іпотечного договору №33/88/Z/Z-05. За результатами проведених уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відкритих торгів (електронного аукціону) ТОВ «Лекс Навігатор» 24 січня 2019 року придбало лот Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») щодо права вимоги за кредитним договором від 04 серпня 2005 року № 49.4/88/05-Z, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» і [PERSON] 21 лютого 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» і ТОВ «Лекс Навігатор» укладено договір № 1179/К купівлі-продажу майнових прав та договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, відповідно до яких права вимоги за кредитним договором від 04 серпня 2005 року № 49.4/88/05-Z та іпотечним договором від 04 серпня 2005 року № 33/88/Z/Z-05 перейшли до ТОВ «Лекс Навігатор». Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на момент ліквідації банку та проведення електронних торгів (аукціону) - 21 лютого 2019 року розмір заборгованості відповідачів перед позивачем становить 358 294 грн 05 коп. та складається з: суми заборгованості за кредитом: 6 252 доларів 74 центів США, еквівалент 169 371 грн 49 коп., суми заборгованості за відсотками: 2 616 грн 16 доларів США, еквівалент 70 865 грн 40 коп., пені: 61 173 грн 28 коп.; штрафу за порушення умов договору: 56 883 грн 88 коп. Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 21 лютого 2019р. становить 358294,05 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 70,70 кв.м, шляхом продажу на прилюдних торгах, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Відповідно до частин перших статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»). Таким чином, Закон України «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону України «Про іпотеку») є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41, 42, 47 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19). Для застосування такого способу захисту своїх прав, як звернення стягнення на предмет іпотеки, необхідно не тільки встановити факт невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, а й розмір заборгованості, в рахунок погашення якої буде звернено стягнення. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначається загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 902/492/17 (провадження № 12-52гс18) зазначено, що: «положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; […] За наведеними вище положеннями законодавства іпотекодержатель (заставодержатель) має право задовольнити всі свої забезпечені заставою чи іпотекою вимоги до боржника за рахунок майнового поручителя у розмірі вартості фактичної реалізації предмета майнової поруки, що здійснюється в порядку, передбаченому законодавством (якщо інше не передбачено договором або законом). Отже, виражений у грошовій формі розмір зобов`язання майнового поручителя визначається виходячи із дійсних на відповідний момент зобов`язань боржника, які існують за основним зобов`язанням (кредитним договором), з урахуванням обсягу забезпечення за умовами забезпечувального договору». Судом встановлено, що сторони були учасниками декількох судових справ: - справа № 761/20415/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекс Навігатор» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекс Навігатор» про визнання кредитного договору недійсним. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року у справі № 761/20415/14-ц позов ТОВ «Лекс Навігатор» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. Стягнено з [PERSON] на користь ТОВ «Лекс Навігатор» суму заборгованості за кредитним договором від 04 серпня 2005 року № 49.4/88/05-Z, яка станом на 12 травня 2014 року становить 6 776,48 дол. США, що є еквівалентом 78 565,38 грн. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 04 серпня 2005 року № 49.4/88/05-Z, яка станом на 12 травня 2014 року становить 6 776,48 дол. США, що є еквівалентом дату 78 565,38 грн, звернено стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 04 серпня 2005 року № 33/88/Z/Z-05, а саме на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 70,70 кв. м, шляхом продажу на прилюдних торгах, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Зустрічний позов [PERSON] до ТОВ «Лекс Навігатор» про визнання кредитного договору недійсним залишено без задоволення. Постановою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2020 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року в частині вирішення первісних позовних вимог ТОВ «Лекс Навігатор» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. Постанова Київського апеляційного суду від 11 грудня 2020 року набрала законної сили. У справі № 761/20415/14 предметом позову серед іншого було стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 12 травня 2014р. в розмірі 6776,48 дол. США, що є еквівалентом на зазначену дату - 78565,38 грн. та складається з заборгованості за кредитом - 6252,74 дол. США, відсотків за користування кредитними коштами - 523,74 дол. США. В постанові суду, яка набрала законної сили, встановлено, що позивачем не надано детального розрахунку заборгованості за кредитним договором № 49.4/88/05-Z, що позбавляє суд можливості перевірити розрахунок, здійснити відповідні коригування та встановити реальний розмір заборгованості [PERSON] , а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором не можуть вважатися доведеними. З огляду на викладене, правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутні та вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості також не підлягають задоволенню. - справа № 761/1062/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекс Навігатор» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15.07.2024 р. позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекс Навігатор» залишено без задоволення. У цій справі серед іншого позовні вимоги ТОВ «Лекс Навігатор» стосуються стягнення з відповідачів на його користь суми заборгованості, яка станом на 21 лютого 2019 року становить 358 294,05 грн та складається із: суми заборгованості за кредитом у розмірі 6 252,74 дол. США, що еквівалентно 169 371,49 грн, суми заборгованості за відсотками в розмірі 2 616,16 дол. США, що еквівалентно 70 865,40 грн, пені в розмірі 61 173,28 грн та штрафу за порушення умов договору в розмірі 56 883,88 грн. У вказаному розрахунку також враховано період заборгованості станом на 12 травня 2014 року, що становить 6 776,48 дол. США, в тому числі за тілом кредиту в розмірі 6 252,74 дол. США та за відсотками в розмірі 523,74 дол. США. В рішенні суду, яке набрало законної сили, встановлено, що представник позивача, не міг пояснити суду, враховуючи те, що строк кредитування за кредитним договором сплинув 04 серпня 2010р. (п. 1.1. кредитного договору), на підставі чого позивач продовжував нараховувати відповідачу (позичальнику) проценти за користування кредитом, за період часу з 26 червня 2013р. по 01 лютого 2019р., виходячи з розміру ставки - 13,4 % річних (п. 1.3. кредитного договору). Також, в судовому засіданні сторона позивача не могла обґрунтувати і вимоги щодо нарахування пені за період часу з 22 лютого 2018р. по 21 лютого 2019р. З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] відсотки за користування кредитом - 2092,42 дол. США, еквівалент 56678,56 грн.; пені в розмірі 61173,28 грн.; штрафу в розмірі 56883,88 грн. є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а тому задоволенню не підлягають. Крім цього, не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення на свою користь з відповідача [PERSON] інфляційне збільшення - 18988,53 грн.; 3,0% річних - 19261,46 грн., в порядку ст. 625 ЦК України, враховуючи те, що судом було закрито провадження в частині вимог про стягнення тіла кредиту, в частині вимог про стягнення процентів за користування кредитом, а також беручи до уваги, що вимоги в порядку ст. 625 ЦК України є похідними вимогами від вимоги про стягнення основної суми боргу (тіла кредиту та відсотків за користування кредитом), при цьому судом враховано, що вимога позивача про нарахування інфляційних втрат та 3,0 % річних на суму неустойки (пені та штрафу) не ґрунтується на вимогах закону. Відповідно до ч. 4 та ч. 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 18 ЦПК України). Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Вказаного висновку дійшов також Верховний Суд в постанові від 09.06.2022 р. у справі № 520/9588/16-ц. Тобто, постановою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2020 року у справі №761/20415/14 , яка набрала законної сили, встановлено відсутність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором № 49.4/88/05-Z від 04 серпня 2005р станом на 12 травня 2014р. в розмірі 6776,48 дол. США, що є еквівалентом на зазначену дату - 78565,38 грн. та складається з заборгованості за кредитом - 6252,74 дол. США, відсотків за користування кредитними коштами - 523,74 дол. США, а рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15.07.2024 р. у справі №761/1062/21, яке набрало законної сили, з урахуванням закриття провадження у справі в частині вимог, встановлено відсутність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором № 49.4/88/05-Z від 04 серпня 2005р. станом на 21 лютого 2019 року , яка складається із: суми заборгованості за відсотками в розмірі 2092,42 дол. США, еквівалент 56678,56 грн.; пені в розмірі 61173,28 грн.; штрафу в розмірі 56883,88 грн., інфляційного збільшення - 18988,53 грн.; 3,0% річних - 19261,46 грн. Відтак, судовими рішеннями, які набрали законної сили, відмовлено у стягненні заборгованості за кредитним договором № 49.4/88/05-Z від 04 серпня 2005 р. в повному обсязі. Розрізняють основні зобов`язання та додаткові (акцесорні) зобов`язання. Основні зобов`язання можуть існувати самостійно без додаткового (акцесорного) зобов`язання, тоді як додаткові (акцесорні) зобов`язання виникають лише за наявності основного зобов`язання та нерозривно пов`язані з ним. За положення частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави), що передбачено частиною 1 статті 572 ЦК України. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина 1 статті 575 ЦК України). Право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою (пункт 1 частини 1 статті 593 ЦК України). Іпотека за визначенням у статті 1 Закону України «Про іпотеку» є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У наведених нормах права чітко простежується акцесорність іпотеки та її додатковий характер, який проявляється у неможливості існування іпотеки окремо від основного зобов`язання. Іпотека є акцесорним видом забезпечення виконання зобов`язання, а тому поділяє долю права вимоги, яку вона забезпечує. Тому в разі неможливості задоволення вимоги є неможливим і звернення стягнення на предмет іпотеки (пункт 102 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20). Такої ж позиції притримується Верховний Суд в постанові від 18.12.2024 р. у справі № 910/23404/16 З урахуванням наведеного, звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] неможливе у зв`язку з встановленими судами обставинами у справах № 761/20415/14 , №761/1062/21 та неможливістю стягнення боргу за кредитним договором № 49.4/88/05-Z від 04 серпня 2005 р. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що за обставин, що склалися, на теперішній час позивачем належними та допустимим доказами не доведено обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекс Навігатор» до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , потрібно залишити без задоволення.

Outcome: dismissed