Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до Міністерства фінансів України, Державного податкового університету, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Виконавчий комітет Ірпінської міської ради, Голова комісії з реорганізації Університету державної фіскальної служби України Якубівський Володимир Леонідович про визнання права на приватизацію, визнання недійсним правочину, визнання незаконною (протиправною) бездіяльності, зобов`язання передати об`єкт державного житлового фонду до комунальної власності, зобов`язання виконати умови трудової угоди (контракту). Під час підготовчого провадження позивач двічі змінював предмет позову, та остаточно просив (позовна заява від 03.03.2023, т. 5, а.с. 82-97): - визнати за [PERSON] та членами його сім`ї право на приватизацію квартири [ADDRESS] ; ??? - визнати недійсним з моменту підписання правочин, оформлений передавальним актом від 26 січня 2022 року, який укладений між Університетом державної фіскальної служби та Державним податковим університетом в частині передачі прав на квартиру державного житлового фонду № 27, розташовану за адресою [ADDRESS] від Університету державної фіскальної служби до Державного податкового університету; - визнати незаконною (протиправною) бездіяльність Міністерства фінансів України щодо неприйняття рішення стосовно передачі квартири державного житлового фонду [ADDRESS] , зазначеної у передавальному акті від 26 січня 2022 року (пункт 1.12, рахунок 1013 «Будинки та споруди», сторінка 14 передавального акту), укладеному між Університетом державної фіскальної служби та Державним податковим університетом до комунальної власності Ірпінської міської ради під час реорганізації Університету державної фіскальної служби України; - зобов`язати Міністерство фінансів України та Університет державної фіскальної служби передати об`єкт державного житлового фонду, а саме - квартиру [ADDRESS] - до комунальної власності Ірпінської міської ради для подальшої її приватизації сім`єю [PERSON] ; - зобов`язати Університет державної фіскальної служби України виконати умови трудової угоди (контракту) від 01 вересня 2013 року з працівником [PERSON] щодо передачі у власність [PERSON] квартири за адресою [ADDRESS] шляхом її приватизації [PERSON] та членами його сім`ї. Обґрунтовуючи позов, позивач зазначає, що згідно із пунктом 3.7. контракту від 01 вересня 2013 року, укладеного між ним та Університетом державної фіскальної служби України, останній зобов`язувався надати квартиру та передати її у його власність, тобто згідно трудового договору Університет державної фіскальної служби зобов`язувався забезпечити здійснення необхідних заходів для приватизації ним квартири. Вказує, що відповідно до умов трудової угоди (контракту), укладеної з Університетом державної фіскальної служби України від 01 вересня 2013 року, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 травня 2015 року та додаткового рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 жовтня 2015 року у цивільній справі № 367/8092/14-ц, наказу Університету від 17 грудня 2015 року № 2042 «Про надання жилого приміщення», рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 15 січня 2016 року № 9/2, йому та членам його родини було надано для проживання квартиру за адресою: [ADDRESS] . Позивач стверджує, що протягом 7 років після надання квартири він неодноразово звертався до Університету державної фіскальної служби України з проханням виконати умови контракту та вжити необхідних заходів щодо приватизації квартири його сім`єю, університет неодноразово звертався до суб`єктів управління об`єктами державного житлового фонду з проханням прийняти рішення стосовно передачі зазначеної квартири державного житлового фонду у комунальну власність, що підтверджується листом Університету державної фіскальної служби України № 1052/01-23 від 13 травня 2021 року до Ірпінського міського голови. Згідно з листом Університету державної фіскальної служби України № 194/01-21 від 02 лютого 2021 року до Міністерства фінансів України, університет ініціював прийняття Міністерством фінансів України рішення про передачу об`єкту державного житлового фонду, а саме квартири [ADDRESS] , з державної до комунальної власності з можливою наступною приватизацією його родиною. Однак, позивач зазначає, що Університет державної фіскальної служби України дотепер не виконав своє зобов`язання передати позивачу квартиру у власність, тобто не виконав своє зобов`язання належним чином. Зазначає, що участі у приватизації житла він не приймав, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Ірпінської міської ради № 93 від 06 вересня 2021 року. Вказує, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 15 січня 2016 року № 9/2, він правомірно займає квартиру, дана квартира відноситься до державного житлового фонду, не є службовою, оскільки була виключена з числа службових на підставі рішення виконкому Ірпінської міської ради Київської області № 149/3 від 23 липня 2013 року. Таким чином, позивач зазначає, що оскільки він правомірно займає квартиру державного житлового фонду, проживає у ній постійно, а тому має право на приватизацію зазначеної квартири відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР, ч. 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Зазначає, що здійснення під час реорганізації приймання-передачі всіх зобов`язань, активів і пасивів Університету державної фіскальної служби України до правонаступника - Державного податкового університету, що оформлено передавальним актом від 26 січня 2022 року, спрямоване на набуття, зміну/припинення прав та обов`язків, а отже таке волевиявлення, яке оформлене передавальним актом, за своєю правовою природою є двостороннім правочином. Стверджує, що Університет державної фіскальної служби передав правонаступнику - Державному податковому університету під час реорганізації державний житловий фонд з порушенням норм пп. 2 п. 9 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», відповідно до якого у разі банкрутства підприємств, зміни форми власності, злиття, приєднання, поділу, перетворення, виділу або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останній (у тому числі гуртожитки) одночасно передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад. Зазначає, що оскільки відповідач Університет державної фіскальної служби протиправно здійснив розпорядження державним житловим фондом (а одночасно і 20-ма приватизованими квартирами), який належало передати у комунальну власність Ірпінської міської ради Київської області, правочин, на підставі якого таке розпорядження було здійснено та який оформлений передавальним актом від 26 січня 2022 року в цій частині підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 215 ЦК України як такий, що вчинений з порушеннями норм ст. 203 ЦК України. Вказує, що у сфері управління Міністерства фінансів України перебував та перебуває державний житловий фонд, який знаходися у господарському віддані Університету державної фіскальної служби України, що підтверджується листом Університету державної фіскальної служби України від 29 квітня 2021 року № 976/01-51, статутом Університету державної фіскальної служби України, листом Державного податкового університету № 1577/01-18 від 30 вересня 2022 року. Реорганізація Університету державної фіскальної служби України проводилась згідно наказів Міністерства фінансів України «Деякі питання утворення Державного податкового університету» від 19 березня 2021 року № 164 та від 01 листопада 2021 року № 574, відповідно на виконання розпоряджень Кабінету Міністрів України «Про утворення Державного податкового університету» від 02 грудня 2020 року № 1518-р та від 06 жовтня 2021 року № 1202. Обов`язок відповідачів передати квартиру у комунальну власність виник на підставі пп. 2 п. 9 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та правових актів стосовно реорганізації Університету державної фіскальної служби України. Зазначає, що суб`єкт владних повноважень - Міністерство фінансів України не лише протягом тривалого часу (з грудня 2020 року) не виконав свій обов`язок - не прийняв рішення стосовно передачі державного житлового фонду у комунальну власність, але і протиправно затвердив передавальний акт від 26 січня 2022 року, яким був оформлений правочин, що суперечив чинному законодавству. Прийняття рішення про передачу державного житлового фонду у комунальну власність віднесені до компетенції Міністерства фінансів України на підставі ч. 3 ст. 4-1 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», відповідно до якої рішення щодо передачі об`єктів житлового фонду, гуртожитків та інших об`єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність приймаються органами, уповноваженими управляти державним майном, самоврядними організаціями за згодою відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст - за згодою районних або обласних рад. Відповідно до підпункту 86 пункту 4 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 375, Мінфін відповідно до покладених на нього завдань здійснює управління об`єктами державної власності, що належать до сфери управління Мінфіну. Стверджує, що листом від 25 травня 2021 року № 01-14/1931 Виконавчий комітет Ірпінської міської ради надав відповідь на лист Університету державної фіскальної служби України № 1052/01-23 від 13 травня 2021 року, у якій повідомив, що для розгляду на пленарному засіданні Ірпінської міської ради питання про надання згоди про прийняття об`єкту державного житлового фонду (квартири [ADDRESS] ) з державної до комунальної власності необхідне відповідне звернення від суб`єкта управління державним майном (у даному випадку Міністерства фінансів України). У зв`язку з вищенаведеним, позивач зазначає, що звернувся із запитами на отримання публічної інформації 25 січня 2023 року до Міністерства фінансів України та 03 лютого 2023 року до Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області, у яких просив надати звернення Міністерства фінансів України до Ірпінської міської ради щодо отримання згоди на передачу квартири [ADDRESS] у комунальну власність. Виконавчий комітет Ірпінської міської ради Київської області листом від № 01-32/44 від 09 лютого 2023 року надав відповідь на зазначений запит, у якій вказав, що лист-звернення від Міністерства фінансів України до Ірпінської міської ради щодо отримання згоди на передачу квартири [ADDRESS] у комунальну власність не надходив. Міністерство фінансів України листом № 16030-04//196 від 01 лютого 2023 року повідомило, що запитувана інформація в Міністерстві фінансів України відсутня. Таким чином, позивач стверджує, що Міністерство фінансів України навіть не намагалось отримати згоду Виконкому Ірпінської міської ради Київської області, яка була необхідна для того, щоб Міністерство фінансів України могло виконати свій обов`язок - прийняти рішення стосовно передачі державного житлового фонду у комунальну власність у зв`язку із реорганізацією Університету державної фіскальної служби України. Зазначає, що дії стосовно передачі державного житлового фонду до комунальної власності були юридично значимими та обов`язковими, оскільки ні Міністерством фінансів України, ні Університетом державної фіскальної служби України не були створені органи приватизації, всупереч вимогам Постанови Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» відповідно до якої міністерствам і відомствам, у повному господарському віданні чи оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд необхідно сприяти задоволенню потреб громадян у здійсненні приватизації державного житлового фонду і вживати заходів до посадових осіб, які створюють перешкоди на шляху проведення приватизації вказаного житла, прискорити створення уповноважених органів з приватизації житла. Таким чином, стверджує, що здійснити передбачену законодавством приватизацію житла можливо лише за допомогою органу приватизації місцевої ради, а для того, щоб орган приватизації, наприклад, Ірпінської міської ради Київської області мав право проводити приватизацію державного житла, це державне житло мало бути попередньо передано до комунальної власності Ірпінської міської ради Київської області. Крім того, позивач зазначає, що приватизація близько ста квартир державного житлового фонду, що перебували у господарському віданні Університету державної фіскальної служби України, була здійснена неповноважним органом приватизації місцевого самоврядування, оскільки квартири у комунальну власність не передавались, а отже має місце застосування різних підходів відповідачами у питаннях приватизації державного житла, така поведінка відповідачів є суперечливою, дискримінаційною, та порушує принципи справедливості, добросовісності та розумності, які відповідно до ст. 3 ЦК України є фундаментальними засадами цивільного права. Стверджує, що Міністерство фінансів України відмовило йому у проханні передати квартиру до комунальної власності під час реорганізації, зазначивши, що питання щодо передачі державного майна, що знаходиться на балансі університету буде розглянуто після завершення процедури реорганізації та утворення Державного податкового університету, а також відмовило у проханні вжити необхідних заходів задля приватизації квартири у будь-який прийнятний спосіб (або шляхом створення органу приватизації, або шляхом передачі до комунальної власності) після підписання передавального акту, зазначивши що вирішення даного питання відбувається в судовому порядку та буде вирішено судом шляхом винесення рішення по справі. З урахуванням вищевикладеного, позивач вказує, що поведінка Міністерства фінансів України щодо неприйняття рішення стосовно передачі державного житлового фонду до комунальної власності під час реорганізації Університету державної фіскальної служби України, з урахуванням об`єктивної необхідності та реальної можливості, є протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, така протиправна бездіяльність Міністерства фінансів України не припинена дотепер. Наголошує, що відповідно до положень чинного законодавства України задля виконання умов трудового контракту стосовно передачі зазначеної квартири з державного житлового фонду у його власність, Університет державної фіскальної служби України міг або створити власний орган приватизації та провести приватизацію зазначеної квартири, або передати зазначену квартиру у комунальну власність з можливим наступним прийняттям рішення про приватизацію органом приватизації Ірпінської міської ради. Зазначає, що для виконання умов трудового контракту він звернувся до Університету державної фіскальної служби України листом від 24 червня 2020 року № Б-47/01-18 з проханням створити в університеті орган приватизації, провести приватизацію та оформити свідоцтво про право власності на зазначене майно. Вказує, що Університет державної фіскальної служби України листом № 1584/01-18 від 23 липня 2020 року відмовив йому у виконанні свого зобов`язання за трудовим контрактом передати квартиру у його власність шляхом приватизації державного житлового фонду власним органом приватизації через те, що такий орган не створювався, та відмовився створювати орган приватизації. Листом № 83235 від 05 вересня 2018 року Виконавчий комітет Ірпінської міської ради Київської області зазначив, що квартира [ADDRESS] є державною власністю, Університет державної служби України є балансоутримувачем зазначеного майна, а отже Виконавчий комітет Ірпінської міської ради Київської області не має повноважень розпоряджатися зазначено вище квартирою без згоди власника. Стверджує, що для того, щоб приватизувати зазначену квартиру через орган приватизації Ірпінської міської ради, він звернувся до комісії з реорганізації Університету державної фіскальної служби листом № Б-44/01-18 від 09 квітня 2021 року, у якому просив, задля виконання умов трудового контракту, передати зазначену квартиру до комунальної власності Ірпінської міської ради до завершення процедури реорганізації, як це передбачено абзацом 2 пункту 9 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Однак, станом на день подачі даного позову від комісії з реорганізації Університету державної фіскальної служби України відповіді не отримав. Разом з тим, листом від 27 квітня 2021 року № 16030-04//1017 Міністерство фінансів повідомило, що майно Університету державної фіскальної служби України перейде до новоутвореного Державного податкового університету після завершення процедури реорганізації як їх правонаступника, тому питання щодо передачі державного майна, що знаходиться на балансі університету, буде розглянуто після завершення процедури реорганізації та утворення Державного податкового університету. Позивач зазначає, що всупереч попереднім обіцянкам прийняти рішення про передачу квартири з державної у комунальну власність після завершення процедури реорганізації, Міністерство фінансів України вже після підписання передавального акту відмовило йому на його прохання вжити необхідних заходів задля приватизації квартири у будь-який прийнятний спосіб (або шляхом створення органу приватизації у Державному податковому університеті, або шляхом передачі її до комунальної власності). Стверджує, що оскільки за передавальним актом спірна квартира вже була передана до Державного податкового університету, він звернувся до університету з листом від 07 вересня 2022 року з проханням вжити всіх необхідних заходів щодо передачі йому у власність квартири за адресою: [ADDRESS] шляхом її приватизації у будь-який прийнятний для університету спосіб. Зазначає, що Державний податковий університет листом № 1577/01-18 від 30 вересня 2022 року відмовив йому, зазначивши, що законодавством не встановлено обов`язок створення органу приватизації в закладах вищої освіти. Враховуючи вищевикладене, позивач змушений звернутися з даною позовною заявою до суду та просить задовольнити її. 03 квітня 2023 року до канцелярії Ірпінського міського суду Київської області від представника відповідача Державного податкового університету - Фокіна Ярослава Федоровича надійшов відзив на позовну заяву (т.5, а.с. 152-155), в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, виходячи з наступного. Представник Державного податкового університету зазначає, що позивач у прохальній частині позову просить виконати умови контракту від 01 вересня 2013 року щодо передачі у його власність квартири [ADDRESS] , шляхом вжиття передбачених законодавством заходів з її приватизації, при цьому відповідно до пункту 3.7 даного контракту, університет зобов`язується вилучити зазначену квартиру із числа службових та передати її у власність працівника не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії контракту, в свою чергу контракт закінчився 31 серпня 2014 року, тобто строк з якого ніби-то порушені права позивача розпочався з 01 червня 2014 року, таким чином строк позовної давності в межах якого [PERSON] міг реалізувати своє право на захист шляхом подання позовної заяви закінчився 01 червня 2017 року, а отже позивачем пропущено строк позовної давності. Крім того, вказує, що відповідно до відповідно до ч. 9 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону. Тобто дана стаття регулює приватизацію державного житлового фонду проте вказує на наявність волевиявлення, а саме бажання передати у комунальну власність, отже посилання позивача на ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» є безпідставними, адже передача в комунальну власність державного житлового фонду здійснюється за бажанням установи (організації) і в свою чергу здійснюється у вичерпному переліку обставин, які не відносяться до реорганізації університету. Звертає увагу на те, що квартира [ADDRESS] належить університету на праві державної власності, що підтверджується свідоцтвом на нерухоме майно від 30 грудня 2011 року [NUMBER]. Стверджує, що передавальний акт від 26 січня 2022 року не суперечить чинному законодавству, норми Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», не мають відношення до передачі об`єктів з балансу на баланс юридичних осіб. Вказує, що у своїх позовних вимогах позивач просить суд зобов`язати Міністерство фінансів України та Університет державної фіскальної служби України передати об`єкт державного житлового фонду, а саме - квартиру [ADDRESS] . Зазначає, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Відповідно до свідоцтва на нерухоме майно від 30 грудня 2011 року [NUMBER] 3-х кімнатна квартира [ADDRESS] , має загальну площу 113,6 кв.м. Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», якщо загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату цінними паперами, одержаними для приватизації державних підприємств чи землі, а у разі їх відсутності грошима, сума доплат визначається добутком розміру надлишкової загальної площі на вартість одного квадратного метра. Враховуючи вищевикладене, представник Державного податкового університету зазначає, що при умові наявності в сім`ї позивача трьох членів родини безоплатна передача повинна відбуватись із розрахунку 73 кв.м., надлишки майна загальної площі повинні бути передані за оплату, таким чином, вимоги позивача щодо безкоштовної приватизації квартири, яка перебуває в державній власності є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Вказує, що позивач у позові зазначає, що заходи визначені ДАСУ щодо повернення державі незаконно відчуженого державного житла, відповідачами не здійснені, однак висновки ДАСУ стосуються інших квартир, які були приватизовані, а не квартири 27 , а тому жодного відношення до даної справи не мають. Крім цього зазначає, що університет підтримує позицію Міністерства фінансів України, про те, що оскарження передавального акту від 26 січня 2022 року має розглядатись в рамках адміністративного судочинства. Таким чином, зважаючи на необґрунтованість наведених позивачем у позовній заяві тверджень представник Державного податкового університету просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. 03 квітня 2023 року від представника відповідача Міністерства фінансів України - Філь Олени Миколаївни до канцелярії Ірпінського міського суду Київської області надійшов відзив на позовну заяву (т.5, а.с. 161-172), у якому представник відповідача зазначає, що підставою подання вказаного позову є належним чином невиконане зобов`язання Університету державної фіскальної служби України відповідно до пункту 3.7 трудового контракту від 01 вересня 2013 року стосовно передачі квартири у власність позивача та його родини, тобто відчуження об`єкту державної власності. Вказує, що відповідно до пункту 6 Порядку відчуження об`єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 червня 2007 року № 803, відчуження майна здійснюється безпосередньо суб`єктом господарювання, на балансі якого перебуває таке майно, лише після надання на це згоди або дозволу відповідного суб`єкта управління майном, який є представником власника і виконує його функції у межах, визначених законодавчими актами. Відчуження майна, що перебуває на балансі суб`єкта управління, здійснюється за рішенням такого суб`єкта. Відповідно до пункту 7 Порядку, для отримання згоди на відчуження майна суб`єкт господарювання подає разом із зверненням стосовно відчуження майна: техніко-економічне обґрунтування доцільності відчуження майна та напрямів використання кошів (з обов`язковим визначенням впливу відчуження майна на цілісність майнового комплексу); акт технічного стану майна, складений на дату оцінки та затверджений керівником суб`єкта господарювання; висновок про вартість майна, погоджений відповідно до абзацу третього пункту 10 цього Порядку, та звіт про оцінку майна; відомості про наявність обтяжень чи обмежень стосовно розпорядження майном, яке пропонується до відчуження (разом з відповідними підтвердними документами); протокол (виписка з протоколу) засідання комісії з приватизацій (у разі її утворення) про надання згоди на відчуження майна. Однак, представник Міністерства фінансів України зазначає, що жодного звернення про надання згоди на відчуження об`єкту державної власності, а саме квартири [ADDRESS] , до органу управління, а саме Державної фіскальної служби України не надходило та ніякої згоди щодо відчуження від органу управління на момент укладення контракту не надавалося, таким чином зазначений контракт був укладений з порушенням законодавства України. Наголошує, що трудова угода (контракт) з працівником [PERSON] від 01 вересня 2013 року містить умову про відчуження нерухомого майна (об`єкту державної власності), отже дана трудова угода (контракт) повинна бути нотаріально посвідчена, однак в момент укладення контракту (вчинення правочину) було недодержано вимогу щодо нотаріального посвідчення правочинів передбачених чинним законодавством України, де чітко визначено, які правочини підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, а саме: договори про відчуження нерухомого майна відповідно до положень статей 657, 715, 719, 729, 732, 745, 1304 ЦК України. Зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Вказує, що відповідно до положень чинного законодавства, з метою належної реалізації повноважень держави як власника та здійснення ефективного використання державного майна, для проявлення Міністерством фінансів України ініціативи (тобто реалізації свого права, а не обов`язку) щодо передачі об`єкта права державної власності - квартири у комунальну власність, мають бути достатні правові підстави, економічна обґрунтованість доцільності та необхідності прийняття такого рішення, у свою чергу позивач сам в позовній заяві зазначає, що відповідно до статті 4-1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ініціатива щодо передачі об`єктів житлового фонду у комунальну власність може виходити від органів уповноважених управляти державним майном, тобто позивач сам розуміє, що це право, а не обов`язок. Крім того, представник Міністерства фінансів України зазначає, що не погоджується з твердженням [PERSON] про те, що квартира не передана у його власність через те, що знаходиться в управлінні Міністерства фінансів України, оскільки на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України № 1518 «Про утворення Державного податкового університету», внаслідок реорганізації шляхом злиття Університету державної фіскальної служби України та Державної навчально-наукової установи «Академія фінансового управління», Мінфіном розпочато процес реорганізації. Зазначена вище квартира перебуває на балансі Університету державної фіскальної служби України, органом управління якого є Міністерство фінансів України відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1235-р. Вказує, що таким чином, майно, права та обов`язки університету та академії мають перейти до новоутвореного Державного податкового університету як їх правонаступника, тому питання про передачу державного майна, що знаходиться на балансі університету доцільно розглядати після завершення процедури реорганізації. Станом на сьогоднішній день процес реорганізації завершено. Національний університет державної податкової служби України (в якому працював у 2014 році позивач) реорганізований шляхом злиття в Університет державної фіскальної служби України на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України № 1184-р від 11 листопада 2015 року «Про утворення Університету державної фіскальної служби України». Університету державної фіскальної служби України відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 06 жовтня 2021 року № 1202-р «Про утворення Державного податкового університету» та наказу Міністерства фінансів України від 01 листопада 2021 року № 574 «Деякі питання утворення Державного податкового університету» реорганізовано шляхом приєднання до Державного податкового університету. Таким чином, Університет державної фіскальної служби України є правонаступником Національного університету державної податкової служби України, а в свою чергу Державний податковий університет є правонаступником Університету державної фіскальної служби України. Стверджує, що натомість у позовній заяві позивач посилається на Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду», а саме на абзац 2 п. 9 ст. 8, де зазначається, що державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування, та робить помилковий висновок, що наявний на балансі Університету державної фіскальної служби України державний житловий фонд при проведенні процедури реорганізації має бути переданий до комунальної власності Ірпінської міської ради, а не до новоствореного Державного податкового університету. Крім того, представник Міністерства фінансів України зазначає, що на виконання Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1518 від 20 грудня 2020 року Мінфіном був виданий наказ № 164 «Про деякі питання утворення Державного податкового університету» від 19 березня 2021 року. Стверджує, що реорганізація шляхом злиття може бути визначена як сукупність юридично значущих дій та прийняття юридичних актів, які спрямовані на припинення декількох суб`єктів господарювання та створення на їх базі нового, і характеризується переходом усіх прав та обов`язків суб`єктів, що реорганізуються, в порядку універсального правонаступництва до нового суб`єкта господарювання, тобто обов`язковою умовою реорганізації юридичної особи шляхом злиття є універсальне правонаступництво за її зобов`язаннями. Перехід прав та обов`язків при правонаступництві підлягає обов`язковій документальній фіксації, відповідно, складання і затвердження комісією з припинення (та /або утворення нового) передавального акту в динаміці реорганізаційних відносин є юридичним фактом як елементом юридичного складу, необхідного для легітимації новоствореного суб`єкта господарювання. Зазначає, що у разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників, юридична особа є такою, що припинилася з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Вказує, що внаслідок злиття, приєднання або перетворення правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при таких видах реорганізації неможливий. Звертає увагу суду на те, що Мінфіном (орган управління Університету) відповідно до законодавства України було направлено звернення до Державної аудиторської служби України щодо включення до плану ревізії фінансово-господарської діяльності університету за період з 01 січня 2018 року по 31 жовтня 2020 року, Державна аудиторська служба України на виконання пункту 8.28 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на IV квартал 2020 року провела ревізію фінансово-господарської діяльності Університету державної фіскальної служби України. Зазначає, що при перевірці Державною аудиторською службою України фінансово-господарської діяльності університету виявлені порушення при передачі права державної власності на 34 квартири (виключення з числа службових), які перебували на балансі університету на правах загальнодержавної власності і оперативного управління, без погодження засновника, так, по [ADDRESS] виділялося, виводилося із службового та надавалося в постійне користування квартири: № 3 , 6 , 7 , 8 , 9 , 10 , 14 , 26 , 27 , 32 , 35 , 38 , 39 , 41 , 42 , 44 , 67 , 70 , 80 , 81 , 83 та 98 на підставі рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 13 липня 2013 року № 149/3. При цьому, рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 23 липня 2013 року № 149/3 «Про виключення жилих приміщень з числа службових», згодом втратило чинність на підставі рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 30 грудня 2013 року № 245/1. Так, квартири № 9 , 10 , 14 , 27 , 35 , 44 , 81 та 98 рішенням виконкому були виведені з числа службових у 2013 році але не приватизувались, тобто всі зазначені квартири станом на 31 грудня 2020 року не належать університету, відповідно до висновку Державної аудиторської служби України. Вказує, що за результатами ревізії фінансово-господарської діяльності Університету державної фіскальної служби України, які були надані до Державного бюро розслідувань, Офісу Генерального прокурора, Головного управління контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки Служби безпеки України та Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київської області відкрито кримінальне провадження, яке триває до теперішнього часу, зазначеній акт ревізії знаходиться в матеріалах кримінальної справи у якості доказу, тобто здійснення Мінфіном жодних дій щодо квартири [ADDRESS] , не можливо до закінчення кримінального провадження, яке відкрито за результатами ревізії фінансово-господарської діяльності Університету державної фіскальної служби. Крім того, звертає увагу суду на те, що зазначений позивачем наказ № 164 «Про деякі питання утворення Державного податкового університету» від 19 березня 2021 року не оскаржується в жодному суді України, не визнаний протиправним та не скасований судом у встановленому законом порядку, тому твердження позивача про те, що він є протиправним та таким, що порушує його права та права його родини є необґрунтованими, надуманими та не відповідають дійсності. Щодо позовних вимог про визнання незаконною бездіяльності Мінфіну та визнання недійсним з моменту підписання правочину, оформленого передавальним актом від 26 січня 2022 року, який укладений між Університетом державної фіскальної служби та Державним податковим університетом в частині передачі прав на квартиру державного житлового фонду № 27, представник звертає увагу суду на те, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі, Міністерство фінансів України (Мінфін) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Вказує, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службового особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад, участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий, проте, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Представник Міністерства фінансів зазначає, що з наведеного вбачається, що позовні вимоги щодо визнання бездіяльності Мінфіну незаконною та визнання недійсним з моменту підписання правочину, оформленого передавальним актом від 26 січня 2022 року, який укладений між Університетом державної фіскальної служби та Державним податковим університетом належить до юрисдикції адміністративних судів. Враховуючи вищевикладене, просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Від позивача [PERSON] до канцелярії Ірпінського міського суду Київської області надійшла відповідь на відзив Міністерства фінансів України (т.5, а.с. 129-138), в якому позивач зазначає, що твердження Мінфіну про те, що підставою подання вказаного позову є лише належним чином невиконання Університетом державної фіскальної служби України зобов`язання стосовно передачі квартири у його власність відповідно до п. 3.7 трудового контракту від 01 вересня 2013 року не відповідає дійсності. Зазначає, що фактичними підставами даного позову є факт проведення процедури реорганізації Університету державної фіскальної служби України шляхом приєднання згідно наказу Міністерства фінансів України від 01 листопада 2021 року № 574, належність квартири за адресою [ADDRESS] , у якій він мешкає зі свою родиною, до державного житлового фонду та перебування у сфері управління Міністерства фінансів України, перебування квартири на балансі Університету державної фіскальної служби України на основі права господарського відання, наявність у трудовому контракті із Університетом державної фіскальної служби України зобов`язання передати квартиру у його власність та відсутність у відповідачів органів приватизації. Позивач вказує, що контракт взагалі не передбачав надання йому конкретної квартири (квартира на той час не була надана), а встановлював загальний обов`язок Університету державної фіскальної служби України надати квартиру та здійснити заходи з її приватизації, тобто оскільки про жодний об`єкт нерухомого майна у розумінні індивідуально визначеної будови (у даному випадку квартири, що має адресу, вартість тощо) у контракті не йшлося, контракт не підлягав нотаріальному посвідченню та реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Стверджує, що оскільки відчуження об`єкту нерухомого майна згідно контракту не відбувалось, то не потрібно було і отримувати згоду суб`єкта управління державним майном, крім того, твердження Міністерства фінансів України про те, що жодного звернення про надання згоди на відчуження об`єкту державної власності, а саме квартири [ADDRESS] , до органу управління (Державна фіскальна служба України) не надходило, та ніякої згоди щодо відчуження від органу управління на момент укладення контракту не надавалося, є безпідставним, та не підтверджується жодними доказами. Зазначає, що Міністерство фінансів України помилково (чи маніпулятивно) розповсюджує норми законодавства, що діють для державного майна, на державне житло, хоча державне житло і є видом державного майна, його використання та відчуження на користь громадян України (приватизація) регулюється окремими правовими нормами, зокрема, профільним Законом «Про приватизацію державного житлового фонду». Вказує, що право на приватизацію наданої квартири виникає не лише у зв`язку із зобов`язанням Університету державної фіскальної служби України згідно контракту здійснити заходи з передачі у його власність державного житла, а і у зв`язку із нормами Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», які розповсюджуються на всіх громадян України. Наголошує, що організація, у повному господарському віданні якої є державний житловий фонд, має обов`язок створити орган приватизації та оформити приватизацію житлових приміщень, що підтверджується листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 січня 2017 року № 9-48/0/4-17 «Узагальнення судової практики розгляду справ про приватизацію державного житлового фонду та гуртожитків», у якому зазначено, що в залежності від того до чиєї власності або управління належить державний житловий фонд, буде залежати обов`язок утворювати приватизаційний орган: місцевої державної адміністрації спільно з органами місцевого самоврядування або державного підприємства (організації, установи), дана норма додатково свідчить про те, що Університет державної фіскальної служби України, укладаючи контракт, мав необхідний обсяг цивільної дієздатності. Пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, передбачений вичерпний перелік документів, який громадянин, котрий виявив бажання приватизувати займану ним квартиру, має подавати до органів приватизації, серед зазначених документів не передбачена наявність згоди суб`єкта управління державним житлом та Фонду державного майна. Стверджує, що згідно із Законами України «Про освіту», «Про вищу освіту», «Про наукову і науково-технічну діяльність», Положенням про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 24 грудня 2002 року № 744 та чинного на момент укладання контракту, нотаріальне посвідчення контрактів з науково-педагогічним працівником та їх державна реєстрація не передбачалась. Вказує, що обставини щодо правомірності контракту були встановлені рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 травня 2015 року та додатковим рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 07 жовтня 2015 року у цивільній справі № 367/8092/14-ц, яке набрало законної сили, і відповідно до ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Зазначає, що відповідно до Положення про порядок укладення контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170, не передбачає погодження контракт, що містить умови забезпечення працівника житлом, ні з суб`єктом управління майном, ні з Фондом державного майна у разі забезпечення працівника житлом, а також у даному положенні не передбачається ні державна реєстрація такого контракту, ні його нотаріальне посвідчення. Наголошує, що правова позиція щодо визнання трудового договору недійсним неодноразово була висловлена у постановах Верховного Суду України (наприклад, у справі № 757/49315/16-ц), який зазначав, що встановлення підприємством, установою, організацією в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів у трудових договорах чи інших угодах додаткових, порівняно із законодавством, трудових чи соціально-побутових пільг для працівників, тобто, які покращують їх становище, не може бути приводом для визнання таких умов недійсними. Позивач стверджує, що Міністерство фінансів України помилково вважає, що воно має право на власний розсуд здійснювати розпорядження квартирою [ADDRESS] , однак Мінфін не є власником зазначеної квартири, а є суб`єктом управління зазначеним державним житлом. Твердження Міністерства фінансів України про те, що передача житла до комунальної власності є його правом, а не обов`язком є дискреційним та некоректним, оскільки при проведенні процедури реорганізації Університету державної фіскальної служби України передача державного житлового фонду до комунальної власності це не право, а обов`язок суб`єкта управління державною власністю, Міністерство фінансів не наділено повноваженнями за конкретних фактичних обставин (процес реорганізації Університету державної фіскальної служби України) діяти не за законом (частина 2 пункту 9 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»), а на власний розсуд, таким чином Мінфін у разі настання визначеної законодавством умови, у даному випадку реорганізації університету зобов`язаний вчинити конкретні дії - прийняти рішення про передачу державного житлового фонду до комунальної власності. Крім того, зазначає, що також помилковим є твердження про те, що під час реорганізації все майно юридичної особи, що припиняється, переходить до правонаступника, на державне житло, яке знаходиться на балансі юридичної особи, що реорганізується, це не розповсюджується, оскільки у даному випадку має застосовуватись не загальна норма законодавства про правонаступництво, а спеціальна норма частини 2 пункту 9 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Вказує, що згідно ст. 4-1 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» передача об`єктів житлового Фонду здійснюється за рішенням органів, уповноважених управляти державним майном (у даному випадку Міністерства фінансів України), Законодавство України не передбачає підготовки економічного обґрунтування до пропозицій щодо передачі з державної до комунальної власності об`єктів житлового фонду. Стверджує, що наведена у відзиві Міністерством фінансів України інформація про порушення при передачі права державної власності на 34 квартири (виключення з числа службових, які перебували на балансі університету) без погодження засновника на підставі рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 23 липня 2013 року № 149/3 у листі ДАСУ від 05 квітня 2021 року № 002000-15/4242-2021 відсутня, інші матеріали з цього питання до матеріалів справи не додавалися, тобто це твердження Мінфіну не доведено. Зазначає, що твердження Міністерства фінансів України про те, що рішення про передачу службової квартири у власність [PERSON] було прийнято з порушенням норм законодавства України не відповідає дійсності та вводить суд в оману, оскільки квартира, що йому надавалась, на той час вже була не службовою, рішення про передачу даної квартири у його власність не приймалося, квартира була надана на підставі вищезазначених рішень суду. Наголошує, що Міністерство фінансів України, заперечуючи проти позову, зазначає, що згідно висновку ДАСУ 28 квартир державного житлового фонду по [ADDRESS] , необґрунтовано та безпідставно обліковуються у складі активів Університету державної фіскальної служби України, разом з чим, Мінфін під час реорганізації університету затвердив передавальний акт, яким ці квартири, в тому, числі і квартира, яка є предметом спору, були неправомірно передані на баланс Державного податкового університету. Стосовно твердження про те, що здійснення Мінфіном жодних дій щодо квартири [ADDRESS] не можливо до закінчення кримінального провадження, яке відкрито за результатами ревізії фінансово-господарської діяльності Університету державної фіскальної служби, позивач зазначає, що Міністерством фінансів України не наведено жодних доказів, що таке кримінальне провадження дійсно відкрите, і слідчими органами заборонено Мінфіну здійснювати будь-які дії стосовно зазначеної квартири. Звертає увагу на те, що Державною аудиторською службою України Міністерству фінансів України рекомендовано звернутися до обласної прокуратури щодо позову в інтересах держави в особі органу управління стосовно визнання недійсним здійснення приватизації державного майна, однак згідно інформаційних запитів та відповідей на них відповідачів та Київської обласної прокуратури, такі звернення до Київської обласної прокуратури відповідачами не надсилались, тобто, заходи, визначені ДАСУ щодо повернення державі незаконно відчуженого державного житла, відповідачами не здійснені, разом з тим, на квартиру [ADDRESS] , рекомендація Державної аудиторської служби України про визнання недійсним здійснення приватизації не розповсюджується, оскільки дана квартира не приватизована. Таким чином, позивач зазначає, що відповідачі не лише не виправляють власних попередніх незаконних дій, допущених при приватизації державного житлового фонду, але ще й всіляко протиправно протидіють у його намаганні приватизувати квартиру у законний спосіб. Окрім того, позивач вказує, що подав до Окружного адміністративного суду міста Києва позовну заяву про визнання частково протиправним та скасування наказу Міністерства фінансів України від 19 березня 2021 № 164 «Про деякі питання утворення Державного податкового університету» у частині вимоги передати від Університету державної фіскальної служби України до Державного податкового університету об`єкти державного житлового фонду та зобов`язання Державний податковий університет передати до Ірпінської міської ради державний житловий фонд, який перебував на балансі Університету державної фіскальної служби України на підставі ч.2 п. 9 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», зазначена позовна заява була зареєстрована 16 вересня 2021 року з присвоєнням єдиного унікального номеру справи № 640/26182/21, ухвалою від 27 вересня 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва зазначив, що характер спірних правовідносин є цивільно-правовим і не має ознак публічно-правового спору в розумінні КАС України, а тому розгляд спору має здійснюватися місцевими загальними судами за правилами цивільного судочинства, отже твердження представника Міністерства фінансів України про те, що визнання бездіяльності Мінфіну належить до юрисдикції адміністративних судів є безпідставним. Враховуючи вищевикладене, позивач зазначає, що всі заперечення наведені представником Міністерства фінансів України у відзиві не спростовують ані фактичних обставин, ані правових підстав позову, містять посилання на правові норми, які не мають застосовуватися при існуючих обставинах справи, а наведені у відзиві на позовну заяву обставини не мають відношення до спірних правовідносин, а тому позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім того, позивач [PERSON] також подав до суду відповідь на відзив Державного податкового університету (т.5, а.с. 140-145), в якому зазначає, що аргументи представника Державного податкового університету про порушення строків позовної давності є безпідставними, оскільки на час закінчення терміну дії контракту - станом на 31 серпня 2014 року Університет державної фіскальної служби України не виконав умови трудового договору стосовно надання та передачі квартири у його власність у зв`язку з чим він звернувся до суду через 4 місяці після закінчення строку дії даного контракту, тобто задовго до закінчення строку позовної давності, позовна заява до Університету державної фіскальної служби України стосувалася лише частини вимог, на які він мав право, а саме надання квартири. Вказує, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області у цивільній справі № 367/8092/14-ц від 22 травня 2015 року та додатковим рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 07 жовтня 2015 року у цивільній справі № 367/8092/14-ц, судом визнано незаконною бездіяльність Університету державної фіскальної служби України стосовно невиконання умов контрактів щодо надання квартири, та зобов`язав університет надати йому квартиру. Зазначає, що згідно рішення суду Університет державної фіскальної служби України частково виконав свої зобов`язання, надав йому квартиру [ADDRESS] , що було оформлено наказом Університету державної фіскальної служби України № 2042 від 17 грудня 2015 року «Про надання жилого приміщення». Наголошує, що виконання зобов`язань Університетом державної фіскальної служби України за контрактом мало бути поетапним, - спочатку надання квартири, потім передача її у власність через процедуру приватизації державного житла, до видачі ордера на спірну квартиру рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 15 січня 2016 року № 9/2, університет не міг здійснювати заходів щодо передачі квартири у його власність шляхом її приватизації, оскільки не існувало самого об`єкту передачі. Крім того, після надання квартири Університетом державної фіскальної служби України здійснювались заходи щодо погодження її передачі до комунальної власності, у тому числі і з Міністерством фінансів України, що підтверджується листами Університету державної фіскальної служби України від 20 грудня 2016 року № 3437/01-18, від 06 березня 2019 року № 743/91-91-01-18, від 05 листопада 2020 року № 2855/01-21, від 02 лютого 2021 року № 194/01-21. Таким чином, Університет державної фіскальної служби України весь цей час намагався виконати умови контракту щодо приватизації квартири, а тому не було порушення права на передачу державної квартири у його власність, відповідно не було і перебігу позовної давності. Однак, коли розпочалась реорганізація Університету державної фіскальної служби України згідно наказу Міністерства фінансів України «Деякі питання утворення Державного податкового університету» від 19 березня 2021 року № 164, він звернувся до комісії з реорганізації Університету державної фіскальної служби листом від 09 квітня 2021 року № Б-44/01-18 з проханням передати спірну квартиру у комунальну власність Ірпінської міської ради на підставі пп. 2 п. 9 ст. 8 Закону Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду», який регламентує обов`язок передати державний житловий фонд до комунальної власності до завершення процедури реорганізації, Міністерство фінансів України відмовилось здійснити таку передачу, чим порушило його право на приватизацію квартири органом приватизації Ірпінської міської ради, оскільки органи приватизації відповідачами не створювались, це і стало підставою звернення до суду з позовною заявою у цій справі № 367/4772/21, таким чином, строк позовної давності і у цьому випадку не порушений. Позивач стверджує, що Пунктом 3.7 контракту, укладеного з Університетом державної фіскальної служби України від 01 вересня 2013 року передбачено, що якщо працівнику в період дії контракту не буде надана квартира, або якщо квартира не буде вилучена з числа службових, працівник після закінчення строку дії контракту набуває право на одержання грошової компенсації у розмірі середньої вартості трьохкімнатної квартири в місті Ірпінь, тобто, виплата (компенсація) була прямо передбачена договором, та згідно рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 та статті 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95 є належною працівнику заробітною платою. Зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, тобто, строк позовної давності, протягом якого працівник може звернутися до суду, до вимог стосовно заробітної плати не застосовується. Стверджує, що після отримання спірної квартири він набув право вимагати від університету здійснити передачу квартири у його власність шляхом приватизації не тільки у зв`язку з укладеним з Університетом державної фіскальної служби України контрактом, а і відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Житлового кодексу Української РСР та Конституції України. Вказує, що відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, таким чином, обов`язок університету здійснити заходи з приватизації зазначеної квартири його сім`єю існує безстроково, до виконання його належним чином, отже на обов`язок університету здійснити заходи з приватизації спірної квартири термін позовної давності взагалі не розповсюджується. Наголошує, що при проведенні процедури реорганізації Університету державної фіскальної служби України передача державного житлового фонду до комунальної власності - це не право, а обов`язок, університет не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин (процес реорганізації) діяти не за законом, а на власний розсуд, оскільки вимоги абзацу 2 пункту 9 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» відповідачами порушені, правочин, оформлений передавальним актом є недійсним (нікчемний) згідно ст. 215 ЦК України. Стверджує, що відповідно до ст. 216 ЦК України, Державний податковий університет має повернути Університету державної фіскальної служби України спірну квартиру, яку Університет державної фіскальної служби України має передати до комунальної власності Ірпінської міської ради. Звертає увагу суду на те, що Державний податковий університет відмовив йому у здійсненні заходів із приватизації квартири у будь-який із способів, що свідчить про здійснення своїх повноважень Державним податковим університетом самовільно, всупереч встановленому законом порядку, таке ігнорування норм законодавства з боку університету має ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст. 367 Кримінального кодексу України «Службова недбалість» та ст. 356 Кримінального кодексу України «Самоправство». Стосовно твердження представника Державного податкового університету про те, що вимоги щодо безкоштовної приватизації квартири, яка перебуває в державній власності, є безпідставними, позивач зазначає, що ніде у позовній заяві не вимагав безкоштовної приватизації квартири, тобто це заперечення представника університету є надуманим та не відповідає дійсності, питання визначення надлишкової площі при приватизації житла та її оплати знаходиться виключно у компетенції органу приватизації, і не є предметом цього спору. Крім того, позивач вказує, що зазначений у позовній заяві доказовий факт не звернення відповідачів до Київської обласної прокуратури щодо подання позову в інтересах держави стосовно визнання недійсним приватизації державного майна, всупереч рекомендаціям Державної аудиторської служби України, має відношення до справи, оскільки свідчить про недобросовісну (суперечливу) поведінку відповідачів, недоліки в діяльності відповідачів (бездіяльності стосовно повернення державі незаконно відчуженого державного житла), дискримінаційну поведінку відповідачів. Враховуючи вищевикладене, позивач просить задовольнити його позовні вимоги до Міністерства фінансів України, Державного податкового університету, треті особи: Виконавчий комітет Ірпінської міської ради, Голова комісії з реорганізації Університету державної фіскальної служби України Якубівський Володимир Леонідович про визнання права на приватизацію, визнання недійсним правочину, визнання незаконною (протиправною) бездіяльності, зобов`язання передати об`єкт державного житлового фонду до комунальної власності, зобов`язання виконати умови трудової угоди (контракту) у повному обсязі. 06 квітня 2023 року до канцелярії Ірпінського міського суду Київської області від представника відповідача Міністерства фінансів України - Гришиної Наталії Вадимівни надійшли заперечення на відповідь позивача на відзив, у яких зазначає, що твердження [PERSON] щодо невідповідності відзиву нормам Цивільно-процесуального кодексу України є необґрунтованими та не відповідають дійсності. Вказує, що позивач маніпулює обставинами у справі, перекручуючи їх, що не дає можливості їх об`єктивного сприйняття. Так, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 № 1235-р цілісний майновий комплекс державної установи «Університет державної фіскальної служби України» передано зі сфери управління Державної фіскальної служби України до сфери управління Міністерства фінансів України. Зазначає, що правом власності згідно з частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, частиною першою статті 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, таким чином, право розпорядження майном є виключним правом власника. Вказує, що відповідно до статті 3 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» ініціатива щодо передачі об`єктів права державної та комунальної власності може виходити відповідно від органів, уповноважених управляти державним майном, Національної академії наук, інших аналогічних самоврядних організацій, яким передано в користування державне майно, місцевих органів виконавчої влади, відповідних органів місцевого самоврядування. Наголошує, що з метою належної реалізації повноважень держави як власника та здійснення ефективного використання державного майна, для проявлення Міністерством фінансів України ініціативи (тобто реалізації свого права, а не обов`язку) щодо передачі об`єкта права державної власності - квартири у комунальну власність, мають бути достатні правові підстави, економічна обґрунтованість доцільності та необхідності прийняття такого рішення. Стверджує, що відповідно до пункту 6 Порядку відчуження об`єктів державної власності затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 803 від 06 червня 2007 року, відчуження майна здійснюється безпосередньо суб`єктом господарювання, на балансі якого перебуває таке майно, лише після надання на це згоди або дозволу відповідного суб`єкта управління майном, який є представником власника і виконує його функції у межах, визначених законодавчими актами, відчуження майна, що перебуває на балансі суб`єкта управління здійснюється за рішенням такого суб`єкта, отже рішення про передачу службової квартири у власність [PERSON] було прийнято з порушенням норм законодавства України. Вказує, що дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дій серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі, важливого ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. Окрім того, стверджує, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем. Щодо правонаступництва у разі реорганізації, представник Міністерства фінансів України зазначає, що згідно частини першої статті 31 Закону України «Про вищу освіту» рішення про утворення, реорганізацію (злиття, приєднання, поділ, перетворення) чи ліквідацію закладу вищої освіти приймається для закладів державної форми власності - Кабінетом Міністрів України. Так, на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України № 1518 «Про утворення Державного податкового університету», внаслідок реорганізації шляхом злиття Університету державної фіскальної служби України та Державної навчально-наукової установи «Академія фінансового управління», Мінфіном розпочато процес реорганізації. Звертає увагу суду, що розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2020 № 1518-р «Про утворення Державного податкового університету» прийнято відповідно до законодавства України та з дотриманням процедури законодавчо закріпленої у Регламенті Кабінету Міністрів України, на момент прийняття розпорядження були отримані позиції всіх державних органів відповідно до даного Регаменту. Вказує, що згідно з частинами 1 і 5 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників, Юридична особа, є такою що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Зазначає, що у статтях 104 і 107 ЦК України не визначається момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняться шляхом приєднання. Такий момент не може пов`язуватися із внесення запису до державного реєстру про припинення юридичної особи, яка приєднується. При реорганізації шляхом приєднання немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Внаслідок приєднання правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при такому виді реорганізації неможливий. Враховуючи вищевикладене, представник Міністерства фінансів України наголошує, що права та обов`язки університету та академії мають перейти до новоутвореного Державного податкового університету як їх правонаступника, а тому твердження позивача що державне майно під час реорганізації не переходить до правонаступника є безпідставними. Крім того, зазначає, що за результатами перевірки Державної аудиторської служби України фінансово-господарської діяльності університету було складено акт ревізії з висновками, за даним актом відкрито кримінальне провадження, яке триває і до теперішнього часу (акт ревізії знаходиться в матеріалах кримінальної справи у якості доказу), отже твердження позивача щодо не здійснення відповідачами заходів щодо повернення незаконно відчуженого державного житла також є безпідставними. Стверджує, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення, з наведеного вбачається, що позовні вимоги щодо визнання бездіяльності Мінфіну незаконною та визнання недійним з моменту підписання правочин, оформлений передавальним актом від 26 січня 2022 року, який укладений між Університетом державної фіскальної служби та Державним податковим університетом належить до юрисдикції адміністративних судів. Враховуючи вищевикладене, представник Міністерства фінансів України вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а тому просить відмовити в її задоволенні в повному обсязі. 13 квітня 2023 року до канцелярії Ірпінського міського суду Київської області від представника відповідача Державного податкового університету - Фокіна Ярослава Федоровича надійшли заперечення на відповідь [PERSON] на відзив, у яких зазначає, що Державний податковий університет відхиляє пояснення, міркування та аргументи позивача та заперечує проти позовних вимог у повному обсязі. Щодо питань позивача яким чином в Державному податковому університеті виконується вимога абзацу 2 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» стосовно сприяння задоволенню потреб громадян у здійсненні приватизації державного житлового фонду, та до функціональних обов`язків яких посадових осіб Державного податкового університету віднесено вирішення питань, передбачених абзацами 2, 3 пункту 1 Постанови № 572, представник університету зазначив, що згідно п. 1 даної Постанови вона розповсюджується на Раду Міністрів Республіки Крим, обласні, Київську та Севастопольську міські державні адміністрації, міністерства і відомства, таким чином дана постанова не розповсюджується на Державний податковий університет. На питання позивача щодо самостійного створення Державним податковим університетом органу приватизації без погодження з Міністерством фінансів України та повноважень органу приватизації Державного податкового університету (в разі його створення) самостійно приймати рішення щодо приватизації конкретної квартири, представник вказав, що в Державному податковому університеті відсутній орган приватизації, законодавством України не встановлено обов`язок створення органу приватизації в закладах вищої освіти. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 05 липня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17 липня 2023 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 24 квітня 2025 року залучено до участі у справі №367/4772/21 в якості правонаступника відповідача Університету державної фіскальної служби України (код ЄДРПОУ 40233365) - Державний податковий університет (код ЄДРПОУ 44550814). У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали позовну заяву та просили задовольнити. Представник відповідача Державного податкового університету Фокін Я.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, із підстав, викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Представник відповідача Міністерства фінансів України Снісаренко К.С. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, із підстав, викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. Від представника Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідачів, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 02 березня 1998 року Український фінансово-економічний інститут та [PERSON] уклали контракт, відповідно до якого, інститут приймає на роботу працівника на посаду заступника начальника кафедри, та, серед іншого, відповідно до п.2.7 Контракту, інститут зобов`язується до 01 січня 2000 року надати працівнику трьохкімнатну квартиру з постійною пропискою за адресою: м.Ірпінь, квартира переходить у повну власність працівника після закінчення строку дії контракту (7 років, починаючи з 02.03.1998) (т.1, а.с. 12-14). 17 червня 2000 року між Академією державної податкової служби України (далі - Академія) і [PERSON] (далі Працівник ) укладено контракт, на підставі якого виникають трудові відносини між працівником та Академією, відповідно до якого працівник [PERSON] призначається на посаду заступника начальника кафедри організації оперативно-розшукової діяльності Академії терміном на 5 років. Згідно із п.5.8 Контракту, Академія зобов`язується надати працівнику трьохкімнатну квартиру з постійною пропискою за адресою: м. Ірпінь. Квартира переходить у повну власність працівника після закінчення строку дії контракту (7 років, починаючи з 02.03.1998, на підставі контракту від 02.03.1998 та цього контракту), що визначається видачею на підставі чинного законодавства ордера та документа, що посвідчує право власності на квартиру (т.1, а.с. 15-16). 01 вересня 2013 року укладено контракт між Національним університетом державної податкової служби України, в особі в.о. ректора Тарантул Л.Л., та [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] призначається на посаду доцента кафедри управління, адміністративного права і процесу та адміністративної діяльності Національного університету державної податкової служби України на строк з 01 вересня 2013 року до 31 серпня 2014 року. Згідно із п.1.2 Контракту, цей контракт є особливою формою трудового договору, на підставі контракту виникають трудові відносини між працівником та університетом в особі його керівника. Відповідно до п.3.7 розділу 3 Контракту «Оплата праці та соціально-побутове забезпечення працівника», відповідно до умов контрактів від 02.03.1998 та 17.06.2000 Університет зобов`язується надати працівнику трьохкімнатну квартиру в м. Ірпінь, яка повинна відповідати сучасним стандартам, бути розташована на любому поверсі (крім першого та останнього). Університет зобов`язується вилучити зазначену квартиру із числа службових та передати її у власність працівника не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії контракту. Якщо працівнику в період дії контракту не буде надана зазначена квартира, або якщо квартира не буде вилучена з числа службових, працівник після закінчення строку дії контракту набуває право на одержання грошової компенсації у розмірі середньої вартості трьохкімнатної квартири в м. Ірпінь. У разі смерті працівника право на квартиру переходить його спадкоємцям (т.1, а.с. 17-20). Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 травня 2015 року у справі №367/8092/14-ц, позов [PERSON] до Національного університету державної податкової служби України про виконання умов контракту - задоволено частково, визнано незаконною бездіяльність Національного університету державної податкової служби України стосовно невиконання умов контрактів від 02.03.1998 р., від 17.06.2000 р., від 01.09.2013 р. щодо надання квартири [PERSON] , в іншій частині позову - відмовлено. 01 грудня 2015 року ухвалою Апеляційного суду Київської області рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 травня 2015 року у справі №367/8092/14-ц - залишено без змін. 07 жовтня 2015 року Ірпінським міським судом Київської області ухвалено додаткове рішення у цивільній справі №367/8092/14-ц за позовом [PERSON] до Національного університету державної податкової служби України про виконання умов контракту, яким вирішено зазначити у резолютивній частині рішення, про зобов`язання відповідача - Національного університету державної податкової служби України надати [PERSON] трьохкімнатну квартиру. 01 грудня 2015 року ухвалою Апеляційного суду Київської області додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 жовтня 2015 року у справі №367/8092/14-ц - залишено без змін. Наказом в.о. ректора Національного університету державної податкової служби України Пашка П.В. від 17 грудня 2015 року №2042, на виконання рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22.05.2015 та додаткового рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07.10.2015 у цивільній справі №367/8092/14-ц, надано жиле приміщення, а саме 3-х кімнатну квартиру [ADDRESS] , доценту [PERSON] та членам його родини: [PERSON] - дружина, [PERSON] - син (т.1, а.с.32-33). Рішенням Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 15.01.2016 №9/2 «Про видачу ордера на житлове приміщення сім`ї [PERSON] », на підставі клопотання адміністрації Національного університету державної податкової служби України №3664/01-10 від 18.12.2015 «Про надання жилого приміщення», наказу в.о. ректора Національного університету державної податкової служби України Пашка П.В. від 17 грудня 2015 року №2042, на виконання рішень Ірпінського міського суду Київської області від 22.05.2015 та від 07.10.2015, вирішено надати трикімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 50, 6 кв.м., загальною площею 113, 6 кв.м, доценту кафедри цивільного права Національного університету державної податкової служби України [PERSON] зі складом сім`ї 3 особи: він, дружина - [PERSON] , 1968 р.н., син - [PERSON] , 1997 р.н. [PERSON] перебуває на квартирному обліку при виконавчому комітеті Ірпінської міської ради в списках позачергового забезпечення житлом з 07.07.1998 року. Вирішено видати ордер, з квартирного обліку при виконавчому комітеті Ірпінської міської ради - зняти (т.1, а.с.34). Згідно із копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.12.2011, та копією Витягу про державну реєстрацію прав від 30.12.2011 №32751697, квартира [ADDRESS] , загальною площею 113,6 кв.м., житловою площею 50,6 кв.м., яка складається з 3-х житлових кімнат, належить на праві державної власності Національному університету державної податкової служби України на підставі рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 29.12.2011 №329/28 (т.1, а.с. 179-180, т.5, а.с.156-157). Рішенням Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 23.07.2013 №149/3, виключено, в тому числі, квартиру [ADDRESS] , з числа службових (т.1, а.с.35). Відповідно до копії наказу в.о. ректора Національного університету державної податкової служби України від 27 серпня 2014 року №236-к, [PERSON] , доцента кафедри управління, адміністративного права і процесу та адміністративної діяльності факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції 31.08.2014 звільнено із займаної посади згідно п.2 ст.36 (закінчення строку) Кодексу законів про працю України у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору, підстава: трудовий договір [PERSON] (т.1, а.с. 178). Відповідно до довідки Виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 06.09.2021 №93, [PERSON] , 1966 р.н., у період з 05.05.1998 по 04.02.2016 роки за адресою: [ADDRESS] , та у період з 04.02.2016 по 06.09.2021 за адресою: [ADDRESS] , участі у приватизації житла не приймав (т.2, а.с.162). Університет державної фіскальної служби України листом від 20.12.2016 №3437/01-13 у відповідь на лист [PERSON] щодо підготовки та направлення документів на погодження питання передачі квартири в приватну власність [PERSON] , повідомлено останнього про те, що Університетом направлено лист №327/01-21 від 01.12.2016 до Державної фіскальної служби України та належним чином завірені копії документів для подальшого вирішення питання по суті (т.1, а.с.146). Відповідно до копії листа Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 05.09.2018 №83235, адресованого [PERSON] за наслідками розгляду звернення щодо здійснення приватизації квартири [ADDRESS] , зазначено, що вказана квартира є державною власністю та належить державі, в особі Державної фіскальної служби України, Університет державної фіскальної служби України є балансоутримувачем зазначеного майна, а тому виконавчий комітет Ірпінської міської ради не має повноважень розпоряджатися без згоди власника - Державної фіскальної служби України, зазначеною вище квартирою (т.1, а.с. 41). Університет державної фіскальної служби України листом від 06.03.2019 №743/91-91-01-18, повідомив [PERSON] про те, що УДФС України звернувся із листом до засновника Університету - Державної фіскальної служби України з метою погодження механізму передачі з державної у комунальну власність з можливим наступним прийняттям рішення про приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS] (т.1, а.с.147). 24.06.2020 [PERSON] звернувся із заявою до ректора Національного університету державної фіскальної служби України Пашка П.В., в якій просив створити орган приватизації в Університеті (т.1, а.с.39). На вказану заяву ректором Національного університету державної фіскальної служби України Пашком П.В. надано відповідь [PERSON] №1584/01-18 від 23.07.2020, відповідно до якої зазначено про те, що в Університеті державної фіскальної служби України немає органу приватизації та не буде створюватись орган приватизації (т.1, а.с.40). Згідно відповіді Міністерства фінансів України від 03.10.2020 №43000-10/6-316/2/2305, на звернення [PERSON] , зазначено, що Міністерство фінансів України може розглянути питання про передачу квартири у комунальну власність, розташованої за адресою: [ADDRESS] , лише за клопотанням Університету та наявності згоди відповідної сільської, селищної, міської, районної у місті ради (т.2, а.с. 12-13). 05 листопада 2020 року ректор Університету державної фіскальної служби України звернувся із листом №2855/01-21 до Державного секретаря Міністерства фінансів України Самоненка Д., в якому зазначено про те, що на звернення [PERSON] питання щодо погодження передачі з державної у комунальну власність з можливим наступним прийняттям рішення про приватизацію квартири [ADDRESS] , розглядалося 25.11.2016 на засіданні житлово-побутової комісії Університету і щодо нього було прийняте позитивне рішення, оскільки прийняття рішення про відчуження об`єкта державної власності належить до компетенції Міністерства фінансів України, як центрального органу виконавчої влади, що відповідно до чинного законодавства, є суб`єктом управління об`єктами державної власності, на підставі рішення житлово-побутової комісії та звернення [PERSON] , Університет звернувся з проханням погодити питання про передачу квартири [ADDRESS] , у комунальну власність із можливою наступною приватизацією (т.1, а.с. 148-149). Згідно відповіді Міністерства фінансів України від 09.12.2020 №43020-08-10/38059 на вказаний вище лист, Міністерство фінансів України просило повідомити, чи ініціює Державний університет фіскальної служби України прийняття рішення про передачу квартири [ADDRESS] , до комунальної власності, а також запропонувало Університету підготувати економічне обґрунтування доцільності передачі вказаного державного нерухомого майна до комунальної власності (т.2, а.с. 10-11). Згідно відповіді Міністерства фінансів України від 27.04.2021 №16030-04//1017 на звернення [PERSON] , майно, права та обов`язки Університету перейдуть до новоутвореного Державного податкового університету після завершення процедури реорганізації як їх правонаступника, тому питання щодо передачі державного майна, що знаходиться на балансі Університету, буде розглянуто після завершення процедури реорганізації та утворення Державного податкового університету (т.1, а.с. 23-24). Згідно відповіді в.о. ректора Університету державної фіскальної служби України від 29.04.2021 №976/01-51, адресованої [PERSON] , об`єкт державного житлового фонду - квартира 3-х кімнатна [ADDRESS] ) - рахується на балансі Університету державної фіскальної служби України та знаходиться у сфері управління Міністерства фінансів України (т.1, а.с. 36-38). Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06 жовтня 2021 року №1202-р «Про утворення Державного податкового університету», погоджено пропозицію Міністерства фінансів щодо утворення Державного податкового університету з віднесенням його до сфери управління Міністерства фінансів та щодо реорганізації Університету державної фіскальної служби України шляхом приєднання до Державного податкового університету (т.2, а.с. 92). Наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2021 №574 «Деякі питання утворення Державного податкового університету», утворено Державний податковий університет (далі - Університет) як заклад вищої освіти, реорганізовано Університет державної фіскальної служби України (код ЄДРПОУ 40233365) (далі - Університет ДФС) шляхом його приєднання до Університету. Пунктом 2 частини 6 наказу установлено, що Державний податковий університет є правонаступником усього майна, всіх прав та обов`язків Університету ДФС. Відповідно до ч.7 наказу, призначено комісію з реорганізації Університету ДФС згідно з додатком до наказу, головою Комісії призначено Якубівського Володимира Леонідовича (т.2, а.с.174-179, 186-189). Як видно із висновку Державної аудиторської служби України від 05.04.2021 №002000-15/4242-2021 «Про результати ревізії фінансово-господарської діяльності Університету державної фіскальної служби України та застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства», прийняття керівниками Університету на недотримання вимог чинного законодавства та Статуту одноосібного рішення про передачу права державної власності на 34 квартири (виключення із числа службових), які перебували на балансі Університету на правах загальнодержавної власності і оперативного управління, без погодження засновника - Державної фіскальної служби України (зокрема і установ, правонаступником яких є ДФС), призвело до незаконного відчуження квартир шляхом їх приватизації посадовими особами Університету в період з 01.03.2015 по 31.12.2020 та, як наслідок, до втрати державного майна вартістю 30 914, 6 тис. гривень (т.1, а.с. 102-111). Згідно із відповіддю Київської обласної прокуратури від 16.12.2022 №27-280ВИХ-22, адресованою [PERSON] , за інформацією відповідних відділів обласної прокуратури, листи-звернення від Міністерства фінансів України та Університету державної фіскальної служби України щодо позову в інтересах держави згідно пропозицій з висновку Державної аудиторської служби України від 05.04.2021 №002000-15/4242-2021 - до Київської обласної прокуратури не надходили (т.5, а.с. 29). 02 лютого 2021 року в.о. ректора Університету державної фіскальної служби України звернувся із листом №194/01-21 до Державного секретаря Міністерства фінансів України Самоненка Д., в якому зазначив про те, що оскільки квартира [ADDRESS] , відноситься до державного житлового фонду, не є службовою та не перебуває на балансі Університету, на підставі рішення житлово-побутової комісії та контрактів, укладених між Університетом та [PERSON] , Університет ініціює прийняття Міністерством фінансів України рішення про передачу об`єкту державного житлового фонду (квартири [ADDRESS] ) з державної до комунальної власності з можливою наступною приватизацією родиною [PERSON] . Також, у листі зазначено про те, що обґрунтування доцільності передачі зазначеної квартири до комунальної власності додається (т.1, а.с. 150-151). 13 травня 2021 року в.о. ректора Університету державної фіскальної служби України звернулася із листом до Ірпінського міського голови, в якому просила повідомити про можливість розгляду на пленарному засіданні Ірпінської міської ради питання про прийняття об`єкта житлового фонду (квартири [ADDRESS] ) з державної до комунальної власності за умови клопотання Університету та отримання згоди Міністерства фінансів України (т.2, а.с. 163-164). Відповідно до пунктів 10.2, 10.4 розділу 10 «Майно та фінансово господарська діяльність університету» Статуту Університету державної фіскальної служби України, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 25 лютого 2020 року №91, за Університетом з метою забезпечення діяльності, передбаченої Статутом, і відповідно до законодавства засновником закріплюються на основі права господарського відання будівлі, споруди, майнові комплекси, обладнання, транспортні засоби, а також інше майно. Майно закріплюється за Університетом на праві господарського відання і не може бути предметом застави, а також не підлягає вилученню або передачі у власність юридичним і фізичним особам без згоди Мінфіну та Конференції, крім випадків, передбачених законодавством (т.3, а.с. 157-203). Відповідно до передавального акту від 26 січня 2022 року, затвердженого Міністром фінансів України 26.01.2022, Комісія з реорганізації Університету Державної фіскальної служби України, на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.10.2021 №1202 «Про утворення Державного податкового університету»,

Outcome: partial