Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

У грудні 2024 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Діджи Фінанс» звернулося до Подільського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості за договором позики з відповідача на загальну суму 26 092,08 грн.,що складається із заборгованості за кредитом та заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27.10.2021 ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту №10004663437. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 6 000,00 грн. 05.09.2022 між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу №556/ФК-22, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту №10004663437 від 27.10.2021. Кредитор виконав своє зобов`язання по видачі кредиту, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача, але останнім кредит не погашається, що і стало підставою для звернення позивача до суду. Посилаючись на викладене, а також з огляду на неналежне виконання відповідачем зобов`язань, позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить стягнути із відповідача на користь позивача зазначену заборгованість судовим рішенням, а саме: 6 000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 20 092,8 грн. заборгованості по відсоткам. Ухвалою суду від 11 грудня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження 31.01.2025 надійшов Відзив на позовну заяву. Заперечення проти повних вимог обґрунтовані тим, що відповідач кредитний договір №10004663437 від 27 жовтня 2021 року не укладав та не підписував, електронного підпису або електронного цифрового підпису не отримував. Так, відповідач зазначає, що матеріали справи не містять доказів, які свідчать, що електронний підпис належить саме йому. Крім того, відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю в системі, подання заявки на отримання кредиту, ознайомлення з усіма істотними умовами договорів, відсутні докази, що підтверджують перерахування коштів відповідачу та отримання саме відповідачем вищезазначених коштів, а також відсутні докази отримання відповідачем повідомлень про відступлення права грошової вимоги. 05.02.2025 надійшла Відповідь на відзив, згідно якої представник позивача вважає обставини наведені відповідачем у Відзиві необґрунтованими, недоведеними та такими, що суперечать умовам укладеного правочину. Так, 27.10.2021 позивачем за власного волевиявлення було подано заяву на отримання кредиту за допомогою ІТС, доступ до якої забезпечується позичальнику через веб-сайт. Позивач констатує, що відповідач мав час на роздуми або перевірку умов перед укладанням договору, умови розміщені на сайті були прозорими та зрозумілими, включаючи інформацію про процентну ставку, комісії та інші фінансові аспекти. Відповідачем було підписано кредитний договір одноразовим ідентифікатором, який містить тільки комбінацію цифр, що узгоджується з вимогами законодавства. Представник позивача зазначає, що позичальником для укладення договору подавалась заява, в якій він самостійно зазначив картковий рахунок для зарахування коштів. Щодо доводів відповідача про відсутність доказів отримання ним повідомлення про відступлення права вимоги, представник позивача звертає увагу, що в нового кредитора відсутній обов`язок мати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлений належним чином, у прохальній частині позову просив провести розгляд за наявними матеріалами справи. Відповідач в судове засідання не з`явився. Представник відповідача подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі та участі відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, зважаючи на таке. Судом встановлено, що 27.10.2021 ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту №10004663437. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 6 000,00 грн. 27.10.2021 на карту [NUMBER] від ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» було зараховано 6000 грн., що підтверджується Листом АТ «Перший український міжнародний банк» від 17.04.2025, направленим на виконання ухвали суду про витребування доказів від 12.03.20205. За твердженням позивача, ТОВ «Діджи Фінанс» є новим кредитором, що підтверджується тим, що 05 вересня 2022 року між Первісним кредитором та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено Договір факторингу №556/ФК-22, відповідно до умов якого до ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №10004663437 вiд 27 жовтня 2021 року. Втім, суд вважає недоведеним твердження позивача про те, що до нього перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним з [PERSON] 27 жовтня 2021року. Позивач долучив до матеріалів справи копію договору факторингу, за яким можна констатували, що договір між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено в електронній формі. На підтвердження переходу права вимоги долучено Форму Реєстру прав вимоги. Так, дійсно згідно з ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правовиком (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Однак, відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Отже, питання про те, чи могло перейти до ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги за кредитним договором № 10004663437 від 27.10.2021р. суд вирішує, виходячи зі змісту домовленостей між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс». Згідно п.2.1. договору факторингу клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором.. Однак, на підтвердження переходу права вимоги до боржника [PERSON] позивач не надав суду Витягу з Реєстру, на підставі якого можна було б встановити, чи дійсно право вимоги до [PERSON] було включене до Реєстру прав вимог; на підставі якого правочину виникло право вимоги у первісного кредитора; у якій сумі перейшло право вимоги від первісного кредитора до позивача. Позивач долучив до Договору факторингу не копію Реєстру прав вимоги, а Форму такого Реєстру, яку слід було заповнювати під час укладення Договору факторингу як додатку №1 до нього (а.с.46). Отже, без Реєстру боржників (витягу з нього по конкретному боржнику) суд позбавлений можливості констатувати, що право вимоги до боржника [PERSON] дійсно перейшло до позивача. Крім того, зі змісту позовної заяви вбачається, що сума заборгованості за кредитним договором, яку просить стягнути позивач, визначалася первісним кредитором та повинна була бути зазначена в документах щодо переходу права вимоги до позивача, зокрема, в Реєстрі прав вимоги. Втім, матеріали справи відомостей про таку заборгованість не містять. Єдиним документом, де згадується сума заборгованості 26092,80 грн. є досудова вимога від 30.10.2023 (а.с.55-56). Така вимога не є розрахунком заборгованості та не може свідчити про правильність нарахування відсотків, навіть за умови, що факт зарахування 6000 грн. [PERSON] від первісного кредитора доведено матеріалами справи. Так, згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на момент звернення банку із грошовими вимогами до боржника) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію. Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами передбачено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення № 88). Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення № 88 (в редакції, чинній на момент звернення банку із грошовими вимогами до боржника) визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на момент звернення банку із грошовими вимогами до боржника) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Зазначений перелік обов`язкових реквізитів кореспондується із пунктом 2.4 пункту 2 Положення № 88 (в редакції, чинній на момент звернення банку із грошовими вимогами до боржника) за яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Системний аналіз приписів статей 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та положень пунктів 2.1, 2.4 пункту 2 Положення № 88 свідчить, що за своєю правовою природою первинні документи є документами, які посвідчують виконання зобов`язань (констатують, фіксують) певні факти господарської діяльності у правовідносинах між сторонами) та мають юридичне значення для встановлення обставин такого виконання (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.02.2020 у справі № 909/146/19, від 23.09.2021 у справі № 910/866/20, від 02.06.2022 у справі № 917/1384/20, від 23.03.2023 у справі № 910/3105/21). Отже, саме первинними документами або ж рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору щодо заборгованості боржника перед кредитором підтверджується заборгованість суб`єкта господарювання, її розмір і саме ці докази мають подаватися кредитором для встановлення судом невиконаного зобов`язання боржника та визнання грошових вимог цього кредитора. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 10004663437 від 21 жовтня 2021 року від первісного кредитора до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», та не доведено розмір заборгованості за кредитним договором. За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження, отже у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed