Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, після розірвання шлюбу залишити проживати малолітніх дітей [PERSON] , 2016 року народження, та [PERSON] , 2022 року народження, разом з ним. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 12.09.2014 укладений шлюб між ним та відповідачем. Від вказаного шлюбу сторони мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між позивачем і відповідачем не склалося. Відповідач зловживає спиртними напоями, з зв`язку з чим постійно виникають сварки. Позивач самостійно виховує дітей, які проживають разом з ним. Шлюбні відносини зберегти чи поновити неможливо, тому позивач звернувся до суду із позовною заявою та просить розірвати укладений з відповідачем шлюб. Ухвалою від 30.09.2024 відкрито провадження у справі, призначені судові засідання. У зв`язку із зміною підсудності Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області на підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 10.10.2024 № 2994/0/15-24 судові справи Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області передані на розгляд Бабушкінському районному суду м.Дніпропетровська та на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючою суддею у цій справі визначена суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Потоцька С.С. Ухвалою від 27.02.2025 справу прийнято до провадження судді Потоцької С.С., призначено судове засідання. У судове засідання 28.03.2025 позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, просив розірвати укладений між ними шлюб. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій проти задоволення позову заперечила та просила про надання строку для примирення. Ухвалою від 28.03.2025 сторонам надано строк для примирення до 04 травня 2025 року, провадження у справі зупинено. Ухвалою від 05.05.2025 провадження у справі поновлено. Після закінчення призначеного судом строку примирення між сторонами не відбулося, позивач надав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, просив розірвати укладений між ними шлюб. Відповідач у судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, у тому числі і шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади про виклик до суду відповідача, будь-яких заяв, клопотань не надала. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позові вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] до [PERSON] 12.09.2014 укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, про що складений відповідний актовий запис № 277 та видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] (а.с.8). Подружжя мають дітей [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] (а.с.10), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] (а.с. 9). Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги обставини життя подружжя (ч.1 ст.112 СК України). Судом встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливим. Сім`я розпалась остаточно і зберегти її неможливо. За положеннями ст.24 Сімейного кодексу України (далі- СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про можливість задоволення позову, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У даному випадку були вжиті заходи для відновлення родинних відносин, проте сторони не примирилася, не мешкають однією сім`єю, - зазначене свідчить про те, що родина розпалася остаточно, оскільки збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, тому позов підлягає задоволенню. Крім цього, позивач зазначає, що діти наразі проживають разом з ним, просив залишити проживати дітей з ним. Відповідач не заперечувала зазначеного факту та не просила визначити місце проживання дітей з нею. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. За приписами ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. При визначенні місця проживання дитини необхідно врахувати найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. За статтею 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. Відтак, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. А тому, вирішуючи заяву позивача щодо залишення проживання дитини після розірвання шлюбу з ним, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Саме до такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові № 200/952/18 від 15 січня 2020 року. Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів про наявність спору між сторонами щодо визначення місця проживання дітей, втім позивачем заявлено вимогу про залишення проживання спільних дітей разом із ним після розірвання шлюбу, то у розрізі заявлених вимог в межах розгляду цієї цивільної справи судом не вирішується питання про визначення місця проживання спільних дітей, судом вирішується лише питання про залишення проживання дітей з тим із батьків після розірвання шлюбу, з ким наразі вони проживають, відтак суд дійшов висновку про залишення дітей проживати разом із батьком. Щодо стягнення судового збору. Відповідно до ст. 88 ЦПК України в зв`язку із повним задоволенням позову, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати. Проте, у позові, позивач просив судові витрати покласти на нього - [PERSON] , а тому суд дійшов висновку про задоволення клопотання позивача та залишення судових витрат за позивачем. Відтак розподіл судових витрат не здійснюється. На підставі ст.ст.:105, 110, 112, 114, 115 СК України та,

Outcome: approved