Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

В червні 2023 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «Агрофірма «Новоолександрівська» до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки. Справу згідно автоматизованої системи «Д-3» було розподілено до провадження судді Бойка О.М. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2023 року дану справу прийнято до розгляду. 09 серпня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2024 року було витребувано з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відомості щодо смерті [PERSON] , який помер [INFO] , за їх наявністю станом на 05.02.2024 року . На виконання вищезазначеної ухвали суду була надана відповідь відділом реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівського районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) № 407/31.29-25 від 23.02.2024 року, з якої вбачається, що [PERSON] помер, що підтверджує актовий запис про смерть №2631 від 26.10.2021 року. 06.03.2024 року надійшло клопотання від представника позивача адвоката Біжко Ю.О. про повернення до підготовчого засідання по справі № 175/2940/23, обґрунтована тим, що третя особа по справі [PERSON] помер, а також: клопотання про зміну первісного відповідача на належного та виключення третьої особи та заява про зміну предмета позову. Ухвалою суду від 04 липня 2024 року було витребувано у Державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Любові Віталіївни, відомостей щодо наявності у спадковому реєстрі спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджує актовий запис про смерть №2631 від 26.10.2021 року. Ухвалою суду від 11 жовтня 2024 року було витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» (01001, Україна, Київська область, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1д) інформацію за платіжним дорученням №540 від 05.10.2020 року, а саме: яка юридична чи фізична особа є одержувачем грошових коштів у сумі 14 000,00 грн. за платіжним дорученням №540 від 05.10.2020 року, здійсненим ТОВ «Агрофірма Новоолександрівська» (код ЄДРПОУ 32196696) та чи був виконаний вказаний переказ коштів. 11 грудня 2024 року у підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ст. ст. 189, 197 ЦПК України судом було визначено обсяг позовних вимог та склад осіб, які прийматимуть участь у справі, також витребувано докази та проведено ряд інших підготовчих дій. Відповідно до зміненого предмету позову, ТОВ «Агрофірма «Новоолександрівська» просило суд визнати укладеною додаткову угоду про поновлення договору оренди землі №0312-26 від 15.12.2009 року щодо земельної ділянки, кадастровий номер: 1221486200:01:051:0005, площею 4,79 га, у запропонованій редакції. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що між ТОВ «Агрофірма «Новоолександрівська» та [PERSON] 15.12.2009 року було укладено договір оренди землі №0312-26, щодо земельної ділянки, кадастровий номер: 1221486200:01:051:0005, площею 4,79 га, який 01.03.2012 року було зареєстровано у відділі Держкомзему у Дніпропетровському районі Дніпропетровській області, за номером 122140004000490, та відповідно який набрав чинності - 01.03.2012 року. На виконання приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про зазначений договір, за заявою ТОВ «Агрофірма «Новоолександрівська» 21.12.2016 року було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Про факт передачі орендованої земельної ділянки, кадастровий номер: 1221486200:01:051:0005, площею 4,79 га, сторонами договору було складено Акт прийму-передачі до Договору оренди землі №0312-26 від 15.12.2009 року. Після укладання та державної реєстрації Договору оренди землі, Позивач постійно користувався орендованою земельною ділянкою; сумлінно та належним чином виконував свої обов`язки відповідно до умов договору, в тому числі своєчасно сплачував орендну плату та передбачені Договором та законом податки та збори. Протягом дії договору оренди землі від орендодаваця - [PERSON] не надходило жодних претензій чи зауважень до ТОВ «Агрофірма «Новоолександрівська», в тому числі не було жодних претензій щодо невиконання товариством своїх зобов`язань за договором. Враховуючи, що Договір оренди землі був укладений строком на 10 років, а його державна реєстрація у відділі Держкомзему у Дніпропетровській області була проведена 01.03.2012 року, то відповідно строк дії Договору оренди землі закінчувався 01.03.2022 року. Маючи намір подальшого користування орендованою земельною ділянкою на тих же умовах та на той же строк, ТОВ «Агрофірма «Новоолександрівська» 13.12.2021 року було направлено письмове повідомлення про намір поновлення дії Договору оренди землі №0312-26 від 15.12.2009 року, разом з проектом додаткової угоди №1 до договору оренди землі № 0312-26 від 15.12.2009 року, на адресу орендодавця - [PERSON] . У супереч вимог Закону України «Про оренду землі» та договору оренди землі, протягом часу з 01.03.2022 року до 01.04.2022 року, орендодавець жодних листів-повідомлень про заперечення у поновленні Договору оренди землі на адресу ТОВ «Агрофірма «Новоолександрівська» не направляв, а також, протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі орендодавець до ТОВ «Агрофірма «Новоолександрівська» з вимогою про повернення об`єкту оренди та підписання акту приймання-передачі не звертався. ТОВ «Агрофірма «Новоолександрівська», після закінчення дії Договору оренди землі (після 01.03.2022 року) фактично продовжило користуватися земельною ділянкою та користується станом і на сьогодення для своїх господарських потреб, в тому числі сплачує встановлені законом обов`язкові платежі за використання цієї земельної ділянки. Наприкінці березня 2023 року на адресу ТОВ «Агрофірма «Новоолександрівська» надійшов лист від [PERSON] датований 22.03.2023 року, відповідно до якого [PERSON] повідомив, що земельна ділянка із кадастровим номером: 1221486200:01:051:0005, площею 4,79 га, яка є об`єктом оренди договору оренди землі №0312-26 від 15.12.2009 року, вибула із права власності [PERSON] на підставі Договору дарування від 25.08.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1202. Відповідно до умов зазначеного Договору дарування від 25.08.2021 року, [PERSON] , як дарувальник, передав [PERSON] , як обдарованому земельну ділянку із кадастровим номером: 1221486200:01:051:0005, площею 4,79 га. Проте, в супереч положенням чинного земельного законодавства та діючого договору оренди землі, ані [PERSON] , ані [PERSON] більш ніж півтора роки не було здійснено сповіщення орендаря - ТОВ «Агрофірма «Новоолександрівська» про вчинений правочин, в тому числі не були повідомлені жодні реквізити нового власника земельної ділянки для отримання належних йому орендних платежів за Договором оренди землі. Лист [PERSON] від 22.03.2023 року надійшов на адресу Товариства наприкінці березня 2023 року, тобто вже після закінчення дії договору оренди землі та відповідно фактичного продовження сумлінного користування земельною ділянкою товариством вже більше року. В процесі підготування даного позову, позивачу стало відомо про наступні реєстраційні дії та правочини вчинені щодо земельної ділянки: в частині відомостей про інше речове право на земельну ділянку, державним реєстратором виконавчого комітету Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області Бідковим В.О., 17.05.2023 року було внесено запис про видалення Договору оренди землі №0312-26 від 15.12.2009 року та внесені відомості про закінчення дії договору 01.03.2022 року; на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.05.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Макаровою В.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №1767, право власності на земельну ділянку набув [PERSON] ; на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.06.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ричка Ю.О. та зареєстрованого в реєстрі за №1365, право власності на земельну ділянку набув вже [PERSON] . Та відповідно знову, про укладання даних договорів купівлі-продажу земельної ділянки позивачу у справі ніяких повідомлень від жодної особи не надходило. У зв`язку з чим, [PERSON] та [PERSON] не виконавши своїх обов`язків щодо повідомлення орендаря про укладення договору дарування земельної ділянки, а також подальшим відчуженням земельної ділянки на користь наступних власників - [PERSON] та [PERSON] вчинили цілий ряд порушень прав орендаря. Крім того, як треті особи, так і відповідач, достовірно були обізнані про наявність договору оренди землі, його строк дії та фактичне продовження використання земельної ділянки позивачем, жодним чином не повідомили орендаря про наявні заперечення щодо продовження договору оренди землі, а власник земельної ділянки, який володів нею на момент закінчення дії договору оренди - відповідач ( [PERSON] ) допустив зволікання у повідомленні орендаря про зміну власника, не повідомив про наявні заперечення щодо продовження дії договору оренди, чим своїми діями проявив «мовчазну згоду» на укладання додаткової угоди про поновлення Договору оренди землі. А тому, враховуючи зволікання відповідача щодо вирішення питання поновлення договору оренди землі, позивач вимушений звернутися до суду з позовом про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі №0312-26 від 15.12.2009 року щодо земельної ділянки, кадастровий номер: 1221486200:01:051:0005, площею 4,79 га. Від відповідача [PERSON] відзиву та інших процесуальних документів до матеріалів справи не надходило. Представник третьої особи - [PERSON] проти позову заперечувала та просила суд відмовити в його задоволенні з підстав, викладених в у поясненнях на позовну заяву, відповідно до яких зазначала на тому, що орендодавець - [PERSON] помер [INFO] та відповідно договір оренди поновленню не підлягає, а також зауважувала на тому, що строк дії спірного договору оренди припинився 15.12.2019 року за сплином 10 річного терміну на який його було укладено сторонами. У судовому засіданні, представник позивача - адвокат Біжко Ю.О. у судове засідання з`явилась, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце був належним чином повідомлений. Представник третьої особи [PERSON] - адвокат Лупан О.Є. у судове засідання з`явилась, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому зі згоди позивача суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутність сторін та ухвалити заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши наданні докази, суд встановив, що наявні підстави для задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ТОВ «Агрофірма «Новоолександрівська» та [PERSON] було укладено Договір оренди землі №0312-26 від 15.12.2009 року щодо земельної ділянки, кадастровий номер: 1221486200:01:051:0005, загальною площею 4, 79 га. Відповідно до п. 3.1. договору оренди землі встановлено, що договір укладено строком на 10 років. Згідно п. 3.2. договору оренди землі, передбачено, що після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. Поновлення договору відбувається на тих самих умовах і на той же строк, що і цей договір. Пунктом 3.3. договору оренди землі, визначено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Поновлення договору відбувається у письмовій формі з обов`язковим укладанням відповідного договору та його державну реєстрацію. Пунктом 6.2.3. договору оренди землі, визначено, що дії передбачені п.п. 6.2.1., 6.2.2. (відчуження земельної ділянки у будь-який спосіб) цього договору можуть мати місце лише після попереднього узгодження з «Орендарем», за наявності письмового документа, який підтверджує таке узгодження. Всі дії та угоди, що стануть всупереч визначеної Сторонами цього договору згоди, визначеної в п. п. 6.2.1, 6.2.2., 6.2.3. цього договору, заздалегідь визначаються Сторонами як недійсні. Пунктом 7.7. договору оренди землі, визначено, що повернення об`єкта оренди «Орендодавцю» здійснюється за актом прийому-передачі. При цьому «Орендодавець» зобов`язаний з`явитись до «Орендаря». Також, відповідно до приписів п. 15.1. договору, сторонами було погоджено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. 01.03.2012 року - договір оренди було зареєстровано у відділі Держкомзему у Дніпропетровському районі Дніпропетровській області, за номером 122140004000490. 21.12.2016 року - відомості про договір оренди було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Судом встановлено, що 13.12.2021 року ТОВ «Агрофірма «Новоолександрівська» через відділення АТ «Укрпошта» було направлено письмове повідомлення про намір поновлення дії договору оренди землі №0312-26 від 15.12.2009 року разом з проектом додаткової угоди №1 до договору оренди землі №0312-26 від 15.12.2009 року на адресу орендодавця - [PERSON] . Додаткова угода передбачала наступну редакцію договору оренди: «1. Поновити дію Договору оренди землі №0312-26 від 15.12.2009 року на той самий строк та на тих самих умовах, а саме: Договір оренди землі №0312-26 від 15.12.2009 року вважати поновленим з 01.03.2022 року на 10 років - до 01.03.2032 року. 2. Усі інші умови Договору оренди землі №0312-26 від 15.12.2009 року залишити незмінними. 3. Ця додаткова угода до Договору оренди землі є невід`ємною частиною договору оренди землі №0312-26 від 15.12.2009 року, та набирає чинності з моменту її підписання Сторонами і підлягає державній реєстрації. 4. Додаткова угода складена у трьох примірниках, які мають однакову юридичну силу, одна з яких знаходиться у Орендодавця, другий - у Орендаря, а третій - у органі, який провів її державну реєстрацію». Заперечень, повідомлень, тощо на повідомлення про поновлення дії договору оренди, орендодавцем на адресу ТОВ «Агрофірма «Новоолександрівська» не направлялось, а також з вимогою про повернення об`єкту оренди та для підписання акту приймання-передачі земельної ділянки не звертався. ТОВ «Агрофірма «Новоолександрівська» відкрито продовжує користуватися орендованою земельною ділянкою, сплачує встановлені податки та збори та внесена оплата орендної плати за період з 2020 по 2023 роки у сумі 17 391, 31 грн., яка складається з авансового платежу з орендної плати у розмірі 14 000, 00 грн., податок на доходи фізичних осіб у розмірі - 3 130, 44 грн., військовий збір - 260, 87 грн. У березні 2023 року на поштову адресу ТОВ «Агрофірма «Новоолександрівська» отримало повідомлення від ім`я [PERSON] датоване 22.03.2023 року, відповідно до якого повідомлялось, що орендована позивачем земельна ділянка була подарована [PERSON] на користь [PERSON] на підставі договору дарування від 25.08.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального Бондар І.М., зареєстрованого в реєстрі №1202. Відповідно зазначене повідомлення [PERSON] від 22.03.2023 року надійшло на адресу орендаря вже після закінчення дії договору оренди та продовження користування земельною ділянкою орендаря вже більше року. Доказів того, що орендаря було сповіщено раніше про зміну власника земельної ділянки, матеріали справи не містять. Згідно відомостей деталізованої інформаційної довідки ДРРП щодо земельної ділянки від 21.06.2023 року - внесено запис від 17.05.2023 року про видалення запису про договір оренди землі №0312-26 від 15.12.2009 року та проставлено відмітку про закінчення дії договору 01.03.2022 року. В подальшому, 26.05.2023 року до ДРРП внесено запис про право власності на земельну ділянку за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.05.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Макаровою В.Ю., зареєстрованого в реєстрі за №1767 та вже 19.06.2023 - запис про право власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19.06.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Ричка Ю.О. та зареєстрованого в реєстрі №1365. Частиною третьою статті 792 Цивільного кодексу України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Земельний кодекс України визначає основні засади регулювання земельних відносин, зокрема, порядок передачі земельних ділянок в оренду (стаття 124). Зокрема, за змістом ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до правовідносин щодо процедури укладення договору оренди землі на новий строк в порядку реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди на новий строк шляхом судового розгляду застосуванню підлягає стаття 33 Закону про оренду в редакції, чинній на момент звернення з такою вимогою, адже вказівки про інше положення законодавства не містять. Подібна правова позиція щодо застосування вказаних норм, наведена Верховним Судом у постанові від 23 листопада 2023 року у справі №906/1314/21. За частинами 1-5 статті 33 Закону про оренду землі в редакції, чинній на момент звернення з позовом у цій справі, після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом одного місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку. До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проект договору. При укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі можуть бути оскаржені в суді (частина дев`ята цієї ж статті). Відповідно ст. 33 Закону України «Про оренду землі» встановлює алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та передбачає певні правові запобіжники для захисту орендаря від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря. У постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 905/650/19, від 15 травня 2019 року у справі № 912/1984/17, від 15 травня 2019 у справі № 912/3810/16 суд касаційної інстанції акцентував увагу на необхідності врахування під час розгляду спорів у подібних правовідносинах презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних правовідносин. Суд зауважував, що відповідно до ст. 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що, зокрема, підтверджується змістом ч. 3 ст. 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, задекларувавши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. У межах розумної та добросовісної поведінки власник земельної ділянки, як орендодавець, у спірних правовідносинах, може взагалі відмовити орендарю в укладенні договору, повідомивши його про наявність належних підстав для цього, зокрема про рішення орендодавця як власника більш розумно розпорядитись землею (в тому числі виставити право оренди на торги), чи вказавши на неналежне виконання орендарем умов договору. Якщо ж власник такого рішення не прийняв, то за змістом статті 3 ЦК України та статті 33 Закону України «Про оренду землі» власник зобов`язаний провести з орендарем добросовісні переговори, тобто добросовісно спробувати досягти домовленостей з орендарем: запропонувати, наприклад, конкретний розмір орендної плати, інший строк оренди тощо. Адже орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має законодавчо передбачене переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин, а також право укласти договір оренди на новий строк. Якщо власник знехтував обов`язком добросовісно провести переговори (наприклад, явно безпідставно відмовив в укладенні договору), то слід виходити з того, що такий орендодавець зловживає своїм правом, порушуючи цим законні права орендаря. Судовий захист в таких випадках передбачено лише для особи, яка належним чином виконувала свої обов`язки за договором та добросовісно використовувала належні їй права, тому орендодавець не може посилатися на свій захист на обставини, які свідчать про ухилення ним від проведення переговорів, та на власну недобросовісну поведінку, протиставляючи її легітимним прагненням та належній поведінці орендаря; водночас і орендар, що належно діяв, не може бути позбавлений можливості реалізації свого права на продовження орендних відносин, передбаченого законом, в тому числі через судовий захист. Інакше передбачене ч. 9 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» право орендаря оскаржити відмову, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі матиме лише декларативний характер та не призведе до відновлення порушеного права. Також, суд зауважує на тому, що первинний власник земельної ділянки - [PERSON] , безпосередньо з яким було укладено договір оренди, та наступний власник - [PERSON] приписами п. 6.2.3 договору оренди, а також положеннями ст. 148-1 Земельного кодексу України та не повідомили про зміну власника орендаря, чим фактично допустили зволікання своїми обов`язками. Оскільки позивач дотримався вимог законодавства, які регламентують його поведінку, необхідну для отримання відповідного суб`єкта, останній може вважатись таким, що набув право «правомірного очікування», натомість орендодавець знехтував своїм обов`язком як добросовісно повідомити про зміну власника земельної ділянки так і провести переговори, не пропонуючи жодних умов орендарю, тому наявні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди у редакції, викладеній у прохальній частині позову у зміненій редакції. Такі ж правові позиції, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах №313/350/16-ц, №159/5756/18, №903/1030/19, №594/376/17-ц, №910/5179/20. Частиною 3 статті 640 ЦК України (у реакції, чинній станом на час укладення договору оренди землі - 15.12.2009 року) передбачалось, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. У спеціальному Законі України «Про оренду землі» (в реакції, чинній станом на 15.12.2009 року) вказано, що строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років (стаття 18). Виходячи з положень ст. 627 ЦК України, можна зробити висновок, що сторони в договорі оренди землі мали право зазначати про момент початку перебігу та припинення дії вказаного договору, оскільки такі права прямо передбачені принципами та закріплені загальними нормами цивільного законодавства. Разом з тим якщо сторони не вказали про час (термін, календарну дату, подію) початку перебігу та закінчення строку договору, діють загальні правила, передбачені Законом України «Про оренду землі», який прямо встановлював, що договір оренди земельної ділянки набирає чинності після його державної реєстрації. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі 322/1178/17 виснувала, що оскільки моменти укладення договору та набрання ним чинності збігаються (частина друга статті 631 ЦК України), то моментом укладення договору оренди земельної ділянки на час дії зазначеної редакції частини третьої статті 640 ЦК України є саме його державна реєстрація, якщо сторони договору не передбачили у договорі інше, відповідно до частини третьої статті 631 ЦК України. У даній справі встановлено, що підписуючи 15.12.2009 року договорі оренди земельної ділянки сторони погодили, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 15.1 договору). Отже, момент укладення договору, а відтак і початок перебігу строку його дії сторони визначили та пов`язали з моментом державної реєстрації договору. Інших строків чи термінів початку перебігу чи закінчення дії договору його текст не містить. Суд звертає увагу на те, що до орендаря жодних претензій орендодавцем, щодо зволікання здійснення державної реєстрації цього договору оренди земельної ділянки не надходило. Положення ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачає обов`язок орендаря повідомити орендодавця про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі саме до закінчення строку дії, що і було здійснено позивачем. Відповідно заперечення щодо закінчення строку дії договору оренди саме 15.12.2019 року не приймаються до уваги. Враховуючи викладене, права позивача порушені та підлягають захисту в суді, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved