Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Федосенко Костянтина Олеговича, про визнання права на частку в порядку спадкування, стягнення грошової компенсації. Позов обґрунтовано наступним чином. [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після смерті відкрилася спадщина: Двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , Земельний пай кадастровий номер0521286800:01:000:02 площею 2,6377 га, яка знаходиться на території Слободищенської сільської ради Іллінецького району Вінницької області, та яка перейшла до [PERSON] у спадщину після смерті його матері, Автомобіль ЗАЗ 1102 1991 року випуску, номер кузову [NUMBER] білого кольору, легковий хетчбек, дата державної реєстрації 29.09.1992 року, Грошові кошти на рахунках в банківських установах, інше рухоме майно. Після смерті батька позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Спадкоємцями після померлого [PERSON] є також [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] відмовилася від своєї частки спадщини на користь [PERSON] . Окрім того, 27.12.2007 року [PERSON] придбав автомобіль Opel Astra, 2007 року випуску, що був зареєстрований за [PERSON] , дружиною покійного як за титульним власником. З урахуванням презуміювання рівності часток спільного майна дружини та чоловіка, померлому [PERSON] , належала частка автомобіля Opel Astra, 2007 року випуску. Постановою нотаріуса від 27.11.2024 року у зв`язку із відсутністю в нотаріуса оригіналів документів, що посвідчують право власності спадкодавця на вказані автомобілі, було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом. На цей час спірне майно продовжує утримуватись відповідачем і визначити порядок спільного користування вказаним майном є неможливим. Позивач просить визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку автомобіля ЗАЗ модель 1102 рік випуску 1991, номер кузову [NUMBER] , білого кольору, легковий хетчбек, державна реєстрація 29.09.1992, що належав [PERSON] , який помер [INFO] ; право власності на 1/6 частку автомобіля Opel модель Astra, 2007 року випуску, дата державної реєстрації 27.12.2007 року, що належав на праві сумісної власності [PERSON] , який помер [INFO] , та його дружині [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 30758 грн. за 1/3 частку вартості автомобіля ЗАЗ модель 1102 рік випуску 1991, номер кузову [NUMBER] , білого кольору, легковий хетчбек, державна реєстрація 29.09.1992, у сумі 6387,67 грн., за 1/6 частку вартості автомобіля Opel модель Astra, 2007 року випуску, дата державної реєстрації 27.12.2007 року у сумі 24370,33 грн.; припинити право власності [PERSON] на 1/3 частку автомобіля ЗАЗ модель 1102 рік випуску 1991, номер кузову [NUMBER] , білого кольору, легковий хетчбек, державна реєстрація 29.09.1992, з дня отримання грошової компенсації з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 6387,67 грн.; припинити право власності [PERSON] на 1/6 частку вартості автомобіля Opel модель Astra, 2007 року випуску, дата державної реєстрації 27.12.2007 року, з дня отримання грошової компенсації з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 24370,33 грн.; стягнути на користь позивача понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги з мотивів викладених у позові. Позивач вказав, що погоджується із розміром грошової компенсації за 1/3 частину автомобіля ЗАЗ модель 1102 рік випуску 1991, яка була запропоновано у відзиві відповідачем. Відповідач та представник відповідач до суду не з`явилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. Стороною відповідач наданий відзив, відповідно до якого позовні вимоги визнаються частково. Відповідач не заперечує проти задоволення позову в частині визнання за позивачем права власності на 1/3 частину автомобіля ЗАЗ модель 1102 рік випуску 1991 та 1/6 частину автомобіля Opel модель Astra, 2007 року випуску, а також в частині припинення його права власності на частку у цьому майні. Також не заперечується проти задоволення вимоги про стягнення грошової компенсації за 1/6 частину автомобіля Opel модель Astra, 2007 року випуску в сумі 24379,33 грн. В той же час вважає, що розмір грошової компенсації за 1/3 частину автомобіля ЗАЗ модель 1102 рік випуску 1991 має складати 2369,67 грн., відповідачем понесені витрати 3500 грн. на професійну правничу допомогу. Треті особи в судове засідання не з`явилися. Дослідивши подані сторонами документи, допитавши свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до довідки спеціаліста-автотоварознавця середня ринкова вартість автомобіля ЗАЗ 1102 1991 року випуску станом на 13.12.2024 року складає 19163 грн. Відповідно до довідки спеціаліста-автотоварознавця середня ринкова вартість автомобіля Opel модель Astra, 2007 року випуску станом на 13.12.2024 року складає 146222 грн. Відповідно до інформації з РСЦ ГСЦ МВС автомобіль Opel модель Astra, 2007 року випуску зареєстрований за [PERSON] . Відповідно до інформації з РСЦ ГСЦ МВС автомобіль ЗАЗ 1102 1991 року випуску зареєстрований за [PERSON] . Оригінали документів, які підтверджують право власності на спадкове майно у позивача відсутні, що підтверджується постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Федосенка К.О. про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 27.11.2024 року. Постанову обґрунтовано тим, що не були надані оригінали документів що підтверджують право власності на автомобіль ЗАЗ модель 1102 рік випуску 1991, номер кузову [NUMBER] , білого кольору, легковий хетчбек, державна реєстрація 29.09.1992, що належав [PERSON] , який помер [INFO] , та на автомобіль Opel модель Astra, 2007 року випуску, дата державної реєстрації 27.12.2007 року, що належав на праві сумісної власності [PERSON] , який помер [INFO] , та його дружині [PERSON] Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, той з подружжя, який його пережив, батьки та діти спадкодавця. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. За правилами\~статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцем після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за N 296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна". Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. З ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріуса. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Отже сторонами визнається та не оспорюється право на спадщину позивача за законом після смерті [PERSON] на відповідну частку спадщини. Виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України). Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі №\~\~554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58\~\~постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №\~\~522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20))». При цьому суд враховує, що на цей час позивач не користується спірними автомобілями, заявляє про відсутність можливості спільного користування майном з відповідачем та про відсутність наміру у майбутньому користуватися ним спільно з відповідачем, заявляє про відсутність домовленості з відповідачем щодо продажу вказаних речей та розподілу коштів. За таких обставин визначення за сторонами часток у праві власності на автомобілі не вирішить спору між сторонами, оскільки автомобілі залишаться у спільній власності. Залишення неподільної речі у спільній власності не позбавить того із спадкоємців, хто фактично користується річчю, можливості це робити надалі. Але інший, який формально залишається співвласником, усупереч частинам першій і сьомій статті 41 Конституції України за відсутності окремої домовленості фактично позбавляється можливості такого користування, впливу на долю речі. У спірних правовідносинах відповідач не втрачає права власності на неподільну річ, а стає її одноосібним власником. Тому можлива відсутність у нього коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві не є ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Таке стягнення не призведе до порушення права відповідача на мирне володіння його майном (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції), зокрема внаслідок нібито примусового набуття права власності на автомобілі і відсутності згоди на виплату компенсації позивачу. Факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України "Про виконавче провадження"). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо. За вказаних обставин, враховуючи згоду обох сторін, в тому числі згоду позивача щодо розміру компенсації за частку автомобіля ЗАЗ 1102, яка була запропонована відповідачем, згоду відповідача з розміром компенсації вартості частки автомобіля Opel модель Astra, 2007 року випуску, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково. Питання щодо розподілу судових витрат вирішити за нормами ст. 141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу судом відзначається таке. У відповідності до ч. 3 ст.133 ЦПК України\~витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається\~ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст.137ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст.137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Приписами ч. 3 ст. 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат. Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже цей розмір, окрім іншого має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. У зв`язку з вищевикладеним, що суд вважає за необхідне стягнути з відповідача правничу допомогу у сумі 7000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial