Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернувся представник [PERSON] - адвокат Скузь Інна Іванівна з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб між позивачкою та відповідачем, зареєстрований 04 серпня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 848. В обґрунтування позову зазначено, що 04 серпня 2012 року сторони уклали шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . На сьогоднішній день шлюбні відносини між сторонами носять формальний характер та вже давно фактично припиненні. Сторони проживають в окремих кімнатах, спільного бюджету та спільного сімейного господарства не ведуть. Подружні відносини між сторонами не можуть бути поновлені через різні погляди на сімейне життя, втрачено почуття любові та поваги. А подальше спільне життя чи збереження шлюбу є неможливим, оскільки суперечить інтересам позивачки. 10 березня 2025 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилася. Представник позивачки подала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просив розгляд справи проводити без його участі. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 04 серпня 2012 року укладено шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 848, після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - [PERSON] , дружині - [PERSON] . Позивачка посилається на те, що шлюбні відносини між нею і відповідачем носять формальний характер та вже давно фактично припиненні. Сторони проживають в окремих кімнатах, спільного бюджету та спільного сімейного господарства не ведуть. Подружні відносини між сторонами не можуть бути поновлені через різні погляди на сімейне життя, втрачено почуття любові та поваги. А подальше спільне життя та примирення між нею та відповідачем, а також збереження шлюбу є неможливим, оскільки суперечить її інтересам. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 14.03.2013 року Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки з чоловіком. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. В силу ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. На підставі ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась, спільне господарство не ведеться, примирення між сторонами не можливе, сторони на такому не наполягали, а подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Згідно з ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 04 серпня 2012 року вбачається, що під час державної реєстрації шлюбу позивачка змінила дошлюбне прізвище [PERSON] на [PERSON] , яке суд вважає за можливе залишити без змін з огляду на відсутність відповідної вимоги позивачки про відновлення дошлюбного прізвища. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили підлягає направленню до Подільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), як органу ДРАЦС за місцем ухвалення рішення, для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та відмітки в актовому записі про шлюб. Крім того, позивачка в позовній заяві також просить стягнути з відповідача понесені нею витрати. Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. За змістом пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. Частиною 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Понесення позивачкою судових витрат зі сплати судового збору за подання позову підтверджується квитанцією № 9164-1514-7127-4494 від 05 березня 2025 року у сумі 1211 грн 20 коп. У зв`язку з викладеним, враховуючи, що відповідачем визнано позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету суму сплаченого судового збору у розмірі 605,60 грн (50 відсотків від загального розміру судового збору), а також стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 605,60 грн (50 відсотків від загального розміру судового збору).

Outcome: approved