Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

12.03.2025 позивачка [PERSON] через свого представника адвоката Сулигу С.О. звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи тим, що 25.05.2022 вона уклала шлюб з [PERSON] у Рокитнянському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Від цього шлюбу вони з відповідачем дітей не мають. Причиною її наміру розірвати шлюб вказує те, що протягом останніх декількох років стосунки з відповідачем поступово погіршувалися, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, вони втратили повагу один до одного, стали частими сварки, в причину різних поглядів на шлюб та родину. В кінцевому результаті все це призвело до того, що вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично родина припинила своє існування. На даний час сторони сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Позивачка зазначає, що подальше сімейне життя з відповідачем неможливе та суперечить її інтересам. На підставі цього просить суд розірвати зареєстрований шлюб з відповідачем. 13.03.2025 суд постановив ухвалу, якою прийняв указану позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначив судове засідання на 02.04.2025, яке в подальшому через неявку відповідача було відкладено на 17.04.2025 (а.с.20, 21, 28). 17.04.2025 розгляд справи було відкладено на 12.05.2025 у зв`язку з відсутністю відомостей щодо вручення судової повістки відповідачу (а.с.35, 36). В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник адвокат Сулига С.О. не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належно і завчасно згідно з вимогами чинного законодавства. У прохальній частині позову викладено клопотання представника позивача адвоката\~Сулиги С.О.про розгляд цієї справи без його участі та участі позивачки [PERSON] , позов підтримують в повному обсязі та просять його задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечують (а.с.3). Відповідач [PERSON] у судове засідання двічі 02.04.2025 та 12.05.2025 не з`явився, про день,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлявся\~належно згідно\~з вимогами\~чинного законодавства.Рекомендовані поштові відправлення суду повернулися на адресу суду з відмітками ВПЗ про неможливість вручення адресату через його відсутність за вказаною адресою (а.с.26, 41, 44), що згідно з положенням п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК є днем вручення судової повістки. Жодних заяв чи клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву [PERSON] відповідач [PERSON] не подав. Стаття 280\~ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належно повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, причини своєї неявки в судове засідання суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, водночас, позивач не заперечувала щодо заочного вирішення справи, - є всі передбачені законом підстави для проведення її заочного розгляду. Ухвалою суду від 12.05.2025, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Зі змісту положень статті 281 ЦПК України вбачається, що заочний розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч.2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши позовну заяву, перевіривши викладені у ній обставини, дослідивши надані докази, суд встановив наступні фактичні обставини та визначив зміст спірних правовідносин. Судом установлено, що 25 травня 2022 року позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб у Рокитнянському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 71, що вбачається з наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.8). Від цього шлюбу сторони дітей не мають. Місце проживання сторін зареєстроване за різними адресами (а.с.5, 7). Відповідно до ст.\~1\~Сімейного Кодексу\~України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. За змістом положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно з ч. 1 ст. 110, ст. 112\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивачка скористалася своїм правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач не подав своїх заперечень щодо цих вимог. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем, про що чітко вказала у своєму позові. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Сторони не виявили бажання примиритись, відповідних заяв суду не подавали. Згідно з положеннями частини третьої та четвертої ст.\~56\~Сімейного кодексу\~України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З матеріалів справи суд установив, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що спільне життя сторін не склалось та припинене. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами слід припинити шляхом його розірвання. Згідно з ч. 2 ст.\~114\~Сімейного кодексу\~України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За ч. 3 ст.\~115\~Сімейного кодексу\~України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить із наступного. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати\~складаються із\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. За положенням ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, при задоволенні позову з відповідача [PERSON] на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 1\~211,20 гривень, сплата якого документально підтверджена (а.с.1). Враховуючи наведене та

Outcome: approved