Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

Адвокат Таргоній В.М., який діє в інтересах позивачки [PERSON] , звернувся до суду із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить стягнути з Акціонерного товариства "Українська Залізниця" на користь [PERSON] 150000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що [INFO] в с.Триліси Фастівського району Київської області потяг скоїв наїзд на гр. [PERSON] , [INFO] , який від отриманих травм помер Внаслідок смерті [PERSON] позивачці було спричинено моральну шкоду, оскільки втрата батька є втратою рідної людини, яка замінена бути не може. Його смерть призвела до руйнування сталих життєвих зв`язків, зміни кола спілкування. Позивачка відчула біль та страждання навіть від самої звістки про смерть, оскільки до неї як до найближчої людини подзвонили та повідомили про смерть батька та про необхідність провести поховання. Вона докладала додаткових зусиль для організації поховання батька, що вибило з звичного життєвого ритму. Її сталий життєвий устрій непоправно змінено з незалежних від неї обставин. Вона втратила можливість тривалого життєвого зв`язку з батьком, а зв`язок з батьками є важливим для будь-якої людини, незалежно від віку. Щодо часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, він ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Смерть батька спричиняє страждання для позивачки і, як для будь-якої людини, не може не спричиняти зміну в психоемоційному стані позивача. Передчасна смерть батька стала різкою психотравматичною подією для дочки. Особливу увагу заслуговує те, що страждання позивача, пов`язані зі смертю батька, є не «одномоментними», а «триваючими», тому що його втрата є непоправною подією в житті позивачки. Встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. З урахуванням наведеного вище, невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, позивачка оцінює розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті 150000 грн. Такий розмір є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації свого життя після тяжкої втрати. Ухвалою Любарського районного суду від 12.09.2024 було відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 23.09.2024 року на адресу суду від представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» Козаченка О.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позовні вимоги не визнає та заперечує проти їх задоволення повністю. Зазначає, що обставини, на які посилається позивачка, є загальними абстрактними твердженнями, а не конкретними фактами, що мають відношення до справи. Тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачкою не доведено факту завдання моральних страждань та душевних переживань, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача. Вважає, що заявлена сума моральної шкоди в розмірі 150000,00 грн. не відповідає принципам розумності, справедливості та співмірності, а також незрозуміло з яких міркувань і доказів позивачка виходила при розрахунку суми моральної шкоди, оскільки беручи до уваги судову практику, сума моральної шкоди має бути не більшим для розумного задоволення потреб потерпілих осіб і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Позивачі використовують судову систему, намагаються покращити своє матеріальне становище за рахунок відповідача (а.с.17-20). 29 жовтня 2024 року та 04 березня 2025 року постановлено ухвали про витребування доказів. Ухвалою суду від 10.04.2025 року, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача - адвокат Таргоній В.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному об`ємі. Представник відповідача Козаченко О.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Вважав, що достатньою сумою для відшкодування позивачці моральної шкоди, буде сума 50000 грн., однак згодом просив відмовити в задоволені позову. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] в сім`ї [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] (а.с.9), яка 26 листопада 2018 року зареєструвала шлюб із [PERSON] та отримала прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.10). [INFO] в с.Триліси Фастівського району Київської області помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.9, зворотній бік). Згідно копії Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.12.2022 Фастівським РУП ГУНП в Київській області внесено відомості до ЄРДС за фактом виявлення на залізничних коліях станції «Триліси» с.Триліси Фастівського району Київської області трупа невідомого чоловіка, на вигляд близько 65-70 років з тілесними ушкодженнями, що могли утворитися при наїзді потягу (електропотягу), та розпочато кримінальне провадження №12022111310001965 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України (а.с.6, зворотній бік). Як вбачається з витребуваних судом матеріалів кримінального провадження №12022111310001965 зокрема, висновку експерта №401 від 25.01.2023 року, при судово-медичній експертизі трупа [PERSON] виявлено наступні тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма: рана на голові зліва, крововиливи в м`які тканини голови, шиї зліва, переломи кісток черепа, крововиливи під тверду та м`які мозкові оболонки, ушкодження тканини головного мозку; закрита травма грудної клітки: синці та садна на грудній клітці, переломи ребер з ушкодженням реберної плеври, кров у лівій плевральній порожнині, забій серця та лівої легені. Вказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого (тупих) предмету (предметів), могли виникнути за обставин зазначених у постанові - за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння є тяжкими тілесними ушкодженнями та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Крім того, було виявлені ще ряд тілесних ушкоджень, а саме: перелом лівої плечової кістки, правої стегнової кістки, що заподіяні тупим (тупими) предметом (предметами) та відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень й прямого причинного зв`язку з настанням смерті не мають. Синці та садна на верхніх та нижніх кінцівках, крововиливи у м`які тканини калитки, заподіяні тупими предметами, відносяться до легкого ступеню тяжкості тілесних ушкоджень й прямого причинного зв`язку з настанням смерті не мають. Смерть [PERSON] настала від численних ушкоджень кісток скелета та внутрішніх органів. У крові трупа, метиловий, етиловий спирти, а також пропіловий, бутиловий, аміловий спирти та їх ізомери не виявлені (а.с.116-117) Постановою слідчого відділення розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи СВ Фастівського РУП ГУНП в Київській області від 11.07.2023 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022111310001965 від 17.12.2022 року закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України. Цією ж постановою встановлено, що потерпілий [PERSON] був травмований з власної необережності, порушивши вимоги п.п.2.2, 2.3, 2.5, 2.6 «Прави безпеки громадян на залізничному транспорті України (а.с.113, зворотній бік, 114). Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно зі статтею 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини. Статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що право кожного на життя охороняється законом. За змістом статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Якщо моральна шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно положення статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням і зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №461/8496/15-ц суд зазначив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слід враховувати вимоги статей 1166, 1187 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25.11.2020 у справі № 760/28302/18-ц, від 02.11.2020 у справі № 133/1238/17. У постанові від 21.04.2021 у справі № 450/4163/18 Верховний Суд зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид, умисний злочин). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються у випадках завдання шкоди майну, а також ушкодженням здоров`я фізичній особі. Підставою для цього може бути груба необережність потерпілого, наприклад перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дій, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Суд враховує, що в даному випадку мала місце груба необережність потерпілого, який в порушення вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України перебував на залізничній колії, що за нормами частини другої статті 1193 ЦК України є підставою для зменшення розміру відшкодування за завдану шкоду. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 №54, пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо); перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовного зв`язку; при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід.; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. Дотримання зазначених Правил не вимагає від пішоходів особливих зусиль, певних навичок чи здібностей. Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає до стягнення з відповідача, суд також враховує, що пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.12.2020 по справі № 752/17832/14-ц наголосила, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, §62, 12.07.2007). Отже враховуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги обставини смерті [PERSON] внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, допущення ним грубої необережності, що полягала в порушенні пунктів 2.2, 2.3, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, водночас, позивачка втратила близьку та рідну людину, що дійсно завдало їй моральної шкоди в зв`язку з втратою звичних життєвих зв`язків та необхідністю вживати додаткових заходів до захисту своїх прав, тому суд вважає розумним та обґрунтованим розміром моральної шкоди, яка підлягає до стягнення з відповідача, в розмірі 100000,00 грн. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Таким чином, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, а її позовні вимоги задоволено частково, то суд приходить до висновку, що з відповідача в дохід держави належить стягнути судові витрати у розмірі 3028 грн, згідно ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial