Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

представник позивачки звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між позивачем та відповідачкою, зареєстрований 27 серпня 2011 року Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №194. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 27 серпня 2011 року між позивачкою та відповідачем зареєстровано шлюб, у якому у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Перед народженням другої дитини стосунки позивачки з відповідачем стали різко погіршуватись, зникло взаєморозуміння і взаємоповага. Кожен з них має протилежні погляди на життя та сім`ю. Як наслідок, спільне життя з відповідачем стало неможливим, відносини між ними зіпсовані, існують великі розбіжності в інтересах, в поглядах на життя та майбутнє. З липня 2024 року шлюбні відносини між ними повністю припинені, спільне господарство не ведеться, разом не проживають, шлюб існує формально. Примирення між сторонами є неможливе, а тому просить позов задоволити та розірвати укладений шлюб, а також стягнути з відповідача судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 1 211,20 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. Ухвалою від 22.04.2025 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні. На адресу суду засобом поштового зв`язку 09.05.2025 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній зазначив, що відповідач вимогу щодо розірвання шлюбу підтримує з мотивів невірності позивачки та проить суд розірвати шлюб, проте заперечує проти необгрунтованих вимог позивача щодо відшкодування витрат на надання правничої допомоги. Позивачка у судове засідання не з`явилась, проте 13.05.2025 року на адресу суду від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, проте 13.05.2025 року від його представника надійшла заява про розгляд справи у відсутності сторони відповідача, заперечує щодо суми витрат на надання правової допомоги. У зв`язку з неявкою сторін та з врахуванням поданих заяв, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 27\~серпня 2011\~року Галицьким\~відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Львівського міського\~управління юстиції,\~про що\~зроблено актовий\~запис №194. У шлюбі у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, вони не проживають разом та не підтримують подружніх відносин. Відповідно до ч.3\~ст.105 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ч. 2\~ст. 112 Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Враховуючи те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнав, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу неможливе і такі обставини суперечать інтересам учасників справи, а відтак шлюб слід розірвати. У відповідності до ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України). Позивачкою заявлено вимогу стягнення з відповідача на її користь 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Положенням ч.8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахінків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом 5 днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи те, що позивачкою не надано суду жодних доказів на підтвердження витрат на професійну правову допомогу, суд приходить до висновку, що в задоволенні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн слід відмовити. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається із квитанції №4598-7190-1292-2595 АТ «Таскомбанк», позивачкою при поданні позову до суду сплачено судовий збір відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір»\~в сумі 1211,20 грн. Враховуючи вищевикладене, а також і те, що розгляд даної справи по суті не здійснювався, що підтверджується її матеріалами, суд приходить до висновку, що позивачці [PERSON] слід повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 605 грн 60 коп. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України на відповідача слід покласти іншу частину сплачених позивачкою при подачі позову до суду документально підтверджених судових витрат, а саме 605 грн 60 коп судового збору.

Outcome: approved