Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 379459448 у розмірі 34 667, 40 грн. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позовну заяву ТОВ «ФК «ЄАПБ» обґрунтовує тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА») та [PERSON] 30.06.2021 уклали кредитний договір № 379459448. 28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» (ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС») було укладено договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого ТОВ «МАНІВНО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» відступило на користь ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги за кредитним договором № 379459448 від 30.06.2021 (далі договір). 31.12.2020 ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 за якою сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції. Відповідно до реєстру боржників № 152 від 21.09.2021 до договору факторингу № 28/1118-01 ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 379459448. 20.10.2022 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 20102022, за умовами якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступило на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги за кредитним договором № 379459448 від 30.06.2021. Відповідно до реєстру боржників № 1 від 21.10.2022 до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 379459448 30.06.2021 у сумі 34 667, 40 грн, з яких: 19 000, 00 грн заборгованість за основною сумою та 15 667, 40 грн - заборгованість за відсотками. Відповідач свої зобов`язання за укладеними кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок у нього наявна заборгованість за кредитним договором № 379459448 30.06.2021 у сумі 34 667, 40 грн (19 000, 00 грн основна сума та 15 667, 40, 00 грн - відсотки). Вказаний розмір заборгованості позивач просить стягнути з відповідача. Відзив на позовну заяву не надходив. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді\~Дніпровського районного\~суду міста\~Києва від\~07.11.2024\~позовну заяву\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» до\~ [PERSON] про стягнення заборгованості передано до на розгляд до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області за підсудністю. Ухвалою судді від 06.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися. Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» у позовній заяві просить проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, шляхом публікації оголошення про виклик на вебпорталі судової влади України, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Суд, відповідно до статті 280 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження Судом встановлено, що 30.06.2021 ТОВ «МАНІВЕО\~ШВИДКА ФІНАНСОВА\~ДОПОМОГА» та [PERSON] уклали договір № 379459448 за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 19 000, 00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 70 днів з моменту його укладення, зі сплатою процентів у розмірі 251, 85 відсотків річних, що становить 0,69 відсотків в день від суми кредиту (дисконтна процентна ставка), на умовах викладених в п. 1.6 договору проценти нараховуються за ставкою 474, 50 відсотків річних, що становить 1, 30 відсотків в день від суми кредиту за час користування кредитом (базова процентна ставка), загальні витрати за кредитом складають 9498, 08 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту складає 28 894, 08 грн (далі договір) (а.с. 6-8). Відповідно до п. 4.13 договору цей договір є електронним документом створеним і збереженим в інформаційно-телекомунікаційні й системі кредитодавця та перетвореним електронними засобами у візуальну форму. Відповідно до додатку № 1 договору № 379459448 30.06.2021, який є невід`ємною частиною кредитного договору встановлено графік розрахунків, де вказано, що строк, на який надано кредит становить 70 днів, кількість днів у розрахунковому періоді становить 14 днів, дата видачі кредиту 30.06.2021, дата повернення 08.09.2021, сума кредиту 19 000, 00 грн, проценти за користування кредитом 1 835, 40 грн, реальна річна процентна ставка 1006, 87 %, загальна вартість кредиту 24 843, 32 грн. Вказаний додаток підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором Латика Є. О. MNV488XZ (а.с. 8-9). У паспорті споживчого кредиту зазначена інформація та контактні дані кредитодавця, інформація та контактні дані кредитного посередника, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткова інформація та інші важливі правові аспекти (а.с. 10). Відповідно до платіжного доручення № 792сес79-275d-444a-b.....-98f2deaa5251 від 30.06.2025, ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» на виконання умов договору № 379459448 від 30.06.2021 перерахувало [PERSON] на картку № [NUMBER] кошти у сумі 19 000, 00 грн (а.с. 11). 31.12.2020 між ТОВ «ТАЛІОН\~ПЛЮС» \~(фактор)\~та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (клієнт) було укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, виклавши текст договору в новій редакції. За умовами цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 12-14). 20.10.2022 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 20102022 за умовами якої ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ТАЛІОН\~ПЛЮС» \~ права вимоги до боржників (а.с. 15-16). З витягу з реєстру боржників № 1 від 21.10.2022 до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 вбачається, що [PERSON] вказаний у списку боржників за кредитним договором № 379459448, за яким загальна сума заборгованості становить 34 667, 40 грн, з яких: заборгованість за основною сумою 19 000, 00 грн, заборгованість за відсотками 15 667, 40 грн (а.с. 17). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 379459448 від 30.06.2021 ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» нарахувало [PERSON] заборгованість за період з 21.10.2022 по 31.08.2024 у розмірі 34 667,40 грн, з яких: заборгованість за основною сумою 19 000, 00 грн, заборгованість за відсотками 15 667, 40, 00 грн (а.с. 18). Застосовані норми права, позиція суду Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги є виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. У постанові Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті512, статті514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20). Згідно з частиною третьою статті12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справі встановлено, що правовідносини за Договором кредитної лінії № 379459448\~ між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] виникли 30.06.2021 року, тобто значно пізніше ніж було укладено Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор), у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином. Отже, на час укладення Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було відсутнє право вимоги до [PERSON] за зазначеним вище кредитним договором. Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17). При цьому суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20). Позивач у позовній заяві вказав, що відповідно до реєстру боржників № 152 від 21.09.2021 до договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», до останнього перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 379459448. Проте, відповідного реєстру боржників № 152 від 21.09.2021 до договору факторингу № 28/1118-01, як і самого договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 ТОВ «ФК «ЄАПБ» до позовної заяви не долучило. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20). З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що ТОВ «ЄАПП» не довело порушення його прав з боку відповідача та наявність у нього права звернення до суду з позовом до нього про стягнення заборгованості за Договором кредитної лінії № 379459448 від 30.06.2021 року, який укладений після відступлення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ «Таліон Плюс», а тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з відповідача на користь відсутні. Із наведених підстав суду задоволенні позову відмовляє. Розподіл судових витрат Оскільки у задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» суд відмовив, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed