Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 27 вересня 2024 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Постановою Полтавського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року апеляційну скаргу представника [PERSON] - адвоката Колоди Л. В. залишено без задоволення, а рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 27 вересня 2024 року залишено без змін. 03 березня 2025 року на адресу Полтавського апеляційного суду надійшла заява представника СТОВ «Світоч» - адвоката Приліпко І. Л. про ухвалення додаткового рішення у справі, у якій заявник просить стягнути з позивача на користь відповідача понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 10\~000 грн та в суді апеляційної інстанції - 15\~000 грн. Колегія суддів апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи заявника дійшла висновку про часткове задоволення заяви та ухвалення по справі додаткового рішення щодо розподілу витрат відповідача на професійну правничу допомогу при розгляді справи в апеляційному суді, виходячи із наступного. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом, зокрема, не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України). Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно частин першої, другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. З матеріалів справи вбачається, що 01.04.2024 між СТОВ «Світоч» та АО «Юридичний альянс» в особі старшого партнера Приліпко І. Л. укладено договір про надання правничої допомоги та представництва, предметом якого є надання Адвокатським об`єднанням усіма законними методами та способами правничої допомоги Клієнту шляхом здійснення адвокатської діяльності без обмежень у повноваженнях у вигляді захисту або представництва в судах всіх інстанцій, у будь-яких юридичних особах, будь-яких підприємствах, в органах місцевого самоврядування та у відповідних виконавчих органах, у будь-яких органах державної влади та перед будь-якими фізичними та посадовими особами, зокрема супроводження судової справи № 531/583/24 (а. с. 191-192). Пунктом 1.3 Договору сторони погодили, що надання правничої допомоги здійснюватиметься адвокатом Приліпко І. Л. Адвокат Приліпко І. Л. здійснює свою адвокатську діяльність відповідно до Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 4032, виданого 27.05.2022 на підставі рішення Ради адвокатів Полтавської області № 8 від 27.05.2022 (а. с. 23, 190). У Полтавському апеляційному суді адвокат Приліпко І. Л. брав участь у справі на підставі ордеру серії ВІ № 1272503 від 13.01.2025 (а. с. 190 зворот). Додатковою угодою № 1 до договору про надання правничої допомоги та представництва від 13.01.2025 сторони визначили розмір гонорару адвоката Приліпко І. Л. за представництво інтересів клієнта в суді апеляційної інстанції в розмірі 15\~000 грн (а. с. 194). 03.03.2025 сторони склали Акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 13.01.2025, у якому засвідчили факт виконання усіх належних робіт та надання всіх належних послуг з представництва інтересів Клієнта в суді апеляційної інстанції на загальну суму 15\~000 грн (а. с. 194 зворот). Згідно платіжної інструкції № 1857 від 13.02.2025 СТОВ «Світоч» сплачено на рахунок АО «Юридичний альянс» 25\~000 грн (а. с. 195). Частиною другою статті 137, пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами та у разі відмови в позові покладаються на позивача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України). Суд має також виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зазначено, що Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар та неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України. Разом з тим, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial