Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви та її доводи Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 27.10.2016 року відповідач уклав з ним кредитний договір б/н, за яким отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідач свої обов`язки по договору виконує неналежним чином, заборгованість станом на 29 березня 2021 року становить 29540,46 грн., яка складається з 22925,65 грн. заборгованості за кредитом, 6614,81 грн. заборгованості за відсотками за користуванням кредитом. А тому просив стягнути з відповідача суму боргу та судові витрати по справі. Рух справи в суді Заочним рішенням\~Шевченківського районного\~суду м.\~Чернівці від\~14\~вересня 2021року позов АТ «Акцент-Банк» задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість у розмірі\~ 22925,65 грн. та судові витрати у розмірі 1761,75 грн. У заяві про перегляд заочного рішення від 11.12.2024 р. представник відповідача Копитова Е.Р. посилалася на те, що відповідач не отримував викликів у судове засідання, крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про дійсний факт укладання кредитного договору між сторонами, тому просить скасувати заочне рішення та призначити справу до розгляду. Ухвалою суду 13 грудня 2024 р. заяву було залишено без руху з пропозицією усунути зазначені в ухвалі недоліки. 16 грудня 2024 р. недоліки було усунуто. Ухвалою суду від 12 березня 2025 року заочне рішення Шевченківського районного\~суду м.\~Чернівцівід 14\~вересня 2021року скасоване, справу призначено до судового розгляду. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Аргументи учасників справи Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що є повідомлення в справі, про поважні причини неявки суд не повідомив. Оскільки позивач в судове засідання не з`явився, відповіді на аргументи відповідача не надав, суд враховує його позицію з приводу позовних вимог, викладену у запереченнях від 24.03.2025 року, згідно з якими представник АТ «Акцент-Банк» просив відмовити [PERSON] в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, розгляд заяви про перегляд заочного рішення та у разі задоволення даної заяви, позов, проводити без участі представника банку. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно. В заяві від 14.04.2025 року представник відповідача просила справу розглядати за її відсутності, відмовити у задоволенні позову в повному обсязі на підставі заперечень, долучених до справи від 17.03.2025 р. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Обставини справи, встановлені судом та мотиви, з яких виходить суд Судом встановлено, що АТ «Акцент-Банк» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ «Акцент-Банк», що підтверджується п.1.1 Статуту АТ «А-Банк» (зв.а.с. 15-18). Відповідач [PERSON] звернувся до ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», правонаступником якого є АТ «АКЦЕНТ-БАНК», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву від 27.10.2016 року (зв.а.с.6), згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У заяві вказано, що відповідач, підписавши цю заяву, ознайомився та згідний з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті www.а-bank.com, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір про надання банківських послуг. Суд не може погодитися з доводами сторони відповідача щодо недоведеності укладення договору між Акціонерним товариством «Акцент-Банк» та [PERSON] кредиту від 27.10.2016 року. Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі № 2-383/2010 стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до положень статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ «Акцент-Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»(далі - Закон №1023-XII). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування. Саме сторони повинні довести обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами. У постанові Верховного Суду від 29 липня 2020 року у справі № 753/10779/16-ц зазначено, що якщо особа підтверджує підписання цього договору або схвалює даний правочин своїми наступними діями, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання такого договору неукладеним або недійсним. Під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі повна або часткова оплата товарів (робіт, послуг), їх приймання для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину. Проте відповідач [PERSON] не подав жодних доказів на спростування факту використання кредитних коштів, разом з тим виклав свої заперечення щодо існування договірних відносин з позивачем. Звертаючись до суду з позовом АТ «АКЦЕНТ-БАНК» просив стягнути заборгованість за кредитним договором, який оформлений у вигляді Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 27.10.2016 р. На підтвердження заявлених вимог позивач надав до суду копію Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК» від 27.10.2016 р., витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна GOLD» (а.с. 12), витяг із Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 7-11) та розрахунок заборгованості (а.с.5-6). Крім того, позивачем при звернені до суду надано копію паспорта відповідача наданою самим відповідачем під час укладення кредитного договору, оскільки цей документ засвідчений власним підписом [PERSON] (а.с. 13). За відсутності виписки про рух коштів по рахунку наданий банком розрахунок заборгованості може слугувати доказом заборгованості відповідача перед позивачем, оскільки такий розрахунок містить інформацію (по датах), починаючи з першого зняття кредитних коштів, інформацію про зняття коштів, нарахування процентів, внесення грошових коштів позичальником, залишок непогашених коштів, тобто детальну інформацію про рух коштів по рахунку. Тому, з урахуванням змісту розрахунку заборгованості, суд вважає за можливе взяти до уваги доказ. Суд при розгляді справи повинен зберігати об`єктивність і неупередженість (ч. 5 ст. 12 ЦПК України), а докази судом мають оцінюватися у сукупності (ст. 89 ЦПК України), а тому, за сукупності доданих до позову доказів (анкети-заяви, розрахунку заборгованості, з якого вбачається численне користування кредитними коштами, здійснення дій по їх поверненню, тощо), безпідставним та немотивованими є твердження відповідача про відсутність доказів надання йому кредитних коштів Банком. Відтак, з огляду на те, що в сукупності наявними письмовими доказами у справі доведено факт користування [PERSON] кредитними коштами та те, що вони відповідачем в добровільному порядку АТ «АКЦЕНТ-БАНК» не повернуті, отже наявні підстави для стягнення з відповідача суми фактично отриманих ним кредитних коштів. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведено наявність заборгованості за тілом кредиту у розмірі 22925,65 грн., а тому позов у цій частині підлягає до задоволення. Що стосуєть вимог позову про стягнення з відповідача процентів необхідно зазначити наступне. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути проценти за користування кредитними коштами. Обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання батьківських послуг, які розміщені на сайті: https://a-bank/com/ua, як невід`ємну частину спірного договору. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), в якій предметом розгляду були подібні правовідносини, зауважила, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети - заяви, оскільки за умови що вони не містять підпису позичальника, немає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Надана Анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 27.10.2016, яка підписана сторонами, не містить відомостей щодо розміру кредитного ліміту, а також процентної ставки. Крім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Отже, сама по собі підписана Анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження№ 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. У цьому конкретному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача https://a-bank.com.ua/terms, неодноразово змінювалися самим АТ «АКЦЕНТ-БАНК» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (27.10.2016) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (23.06.2021), тобто банк міг додати до позовної заяви витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна GOLD» та витяг з умов та правил надання банківських послуг в цьому банку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК», відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна GOLD» та витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК» через їх мінливий характер не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із [PERSON] кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року в справі №342/180/17 зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Крім того, [PERSON] у своїх запереченнях позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості не визнав. Тобто у розумінні частини першої статті 82 ЦПК України відсутні підстави вважати, що [PERSON] визнає Умови та правила надання банківських послуг, що додані Акціонерним товариством «Акцент-Банк» до позовної заяви. З огляду на наведене, у матеріалах справи відсутні докази про досягнення Акціонерним товариством «Акцент-Банк» та [PERSON] згоди щодо розміру відсоткової ставки за несвоєчасне погашення кредиту. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем, АТ «АКЦЕНТ-БАНК» дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України №1023-XII\~про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Суд вважає, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК», розміщених на сайті: www.а-bank.com, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року (справа №342/180/17), яка, в силу положень ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права. З урахуванням викладеного, суд вважає, що між сторонами у справі не було досягнуто домовленості про розмір відсоткової ставки, а тому вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом у сумі 6614,81 грн. задоволенню не підлягають. Висновки за результатами судового розгляду Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ «АКЦЕНТ-БАНК» необхідно стягнути заборгованість за тілом кредиту в сумі 22925,65 грн., задовольнивши частково позовні вимоги. Щодо судових витрат Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 1761,75 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial