Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що [INFO] померла її бабуся - [PERSON] . Бабуся залишила заповіт, яким заповіла позивачці 1/5 частину належного їй у спільній власності житлового будинку в [ADDRESS] , а також частку в спільній сумісній власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5624683700:03:006:0291, на які розташований будинок. Право власності на 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями зареєстроване за бабусею в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08 серпня 2017 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1323214656246, право спільної сумісної власності на земельну ділянку спадкодавці зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28 лютого 2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1780515056246. Право спільної сумісної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5624683700:03:006:0291 зареєстровано за позивачкою, відповідачкою та спадкодавицею - [PERSON] . Отримати документи на частку в земельній ділянці як спадкове майно після смерті бабусі в нотаріальній конторі позивачка не може, оскільки не виділена частка бабусі в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку. Тому, позивачка звернулася до суду та просить визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на частку в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5624683700:03:006:0291. В судове засідання позивачка не з`явилася. Згідно поданої заяви позов підтримує, просить його задоволити. Розгляд справи просить провести без її участі. Відповідачка в судове засідання не з`явився. Згідно поданої заяви позов визнає. Просить справу розглядати без його участі. Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Фактичні обставини справи. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] померла бабуся позивачки - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Бабуся залишила заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Грушвицької сільської ради Рівненського району Рівненської області 16 грудня 2019 року, зареєстровано в реєстрі за № 34. Згідно заповіту бабуся заповіла позивачці належну їй 1/5 частку належного їй у спільній власності житлового будинку в [ADDRESS] , а також частку в спільній сумісній власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5624683700:03:006:0291, на які розташований будинок. Право власності на 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями зареєстроване за бабусею в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08 серпня 2017 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1323214656246 на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області в цивільній справі № 2-794 від 21 липня 2004 року, право спільної сумісної власності на земельну ділянку спадкодавці зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28 лютого 2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1780515056246. Право спільної сумісної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5624683700:03:006:0291 зареєстровано за позивачкою, відповідачкою та спадкодавицею - [PERSON] . Отримати документи на частку в земельній ділянці як спадкове майно після смерті бабусі в нотаріальній конторі позивачка не може, оскільки не виділена частка бабусі в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку. Норми закону, які підлягають до урахування та застосування при постановленні рішення. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. За ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна сумісна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно повідомлення № 345/02-14 від 29 жовтня 2024 року приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Кутецької В.В., в матеріалах спадкової справи №220/2024, яка знаходиться в провадженні приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Кутецької В.В., на даний час спадкоємцями [PERSON] , яка померла [INFO] , на частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого в [ADDRESS] є [PERSON] , [INFO] . Згідно повідомлення № 346/02-14 від 29 жовтня 2024 року приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Кутецької В.В., позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що відсутня виділена в натурі частка спадкодавиці у земельній ділянці, що є у спільній сумісній власності, адже в добровільному порядку здійснити виділ неможливо, оскільки [PERSON] померла, тому вбачається неможливим видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер: 5624683700:03:006:0291, що розташована в селі Грушвиця Перша, Рівненського району Рівненської області, належної померлій [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування. Проте не всі співвласники мають право у безспірному нотаріальному порядку оформити свідоцтво про право на частку. Таким правом з усіх можливих учасників спільної сумісної власності згідно Закону України «Про нотаріат», Наказом Мінюсту «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5, наділений лише другий з подружжя. Для цього нотаріус за місцем відкриття спадщини за заявою другого з подружжя, який пережив, видає свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя за правилами ст. 71 Закону України «Про нотаріат». Разом з тим, видачу нотаріусом свідоцтва про частку в спільному майні за заявою інших учасників спільної сумісної власності законодавство не передбачає, відтак слід припустити, що для успадкування частки у спільній сумісній власності після смерті іншого учасника спільної сумісної власності, крім подружжя, справа про визначення належної йому частки вирішуватиметься в суді. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Право спільної власності на землю посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку. Згідно ч. 4 та ч. 5 ст. 89 Земельного кодексу України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини 16 цієї статті. Відповідно до ч. 2 цієї статті у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням їх цільового призначення. Відповідно до ч. 2 цієї статті до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майно, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Висновки суду. Отже, при розгляді справи позивачкою були викладені та доведені обставини справи. Звернення позивачки до суду було обумовлено тим, що вона бажає оформити спадкові права після смерті [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, зокрема на частку земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер: 55624683700:03:006:0291, що розташована в селі Грушвиця Перша Рівненського району Рівненської області, яка належала за життя [PERSON] . Вказана земельна ділянка належала позивачці, відповідачці та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності, без виділення часток. З наданих суду письмових доказів вбачається, що і спадкодавиці [PERSON] і спадкоємиці [PERSON] , а також відповідачці [PERSON] належать по 1/3 частині земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер: 5624683700:03:006:0291. Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 та ст. 142 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.141, ст.142 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно пункту\~9\~ч.\~1\~ст.\~5\~ЗУ «Про\~судовий збір»\~від сплати\~судового збору\~під час\~розгляду справи\~в усіх\~судових інстанціях\~звільняються -\~ особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Як встановлено в судовому засіданні позивачка має інвалідність ІІ групи, та була звільнена від сплати судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп. В зв`язку із тим, що позивачка в силу ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, суд, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачки на користь держави відшкодування судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, з відповідачки на користь держави підлягає стягненню 605 грн. 60 коп. судового збору, оскільки нею було визнано позов.

Outcome: approved