Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

В листопаді 2024 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача та третіх осіб без самостійних вимог про позбавлення батьківських прав та виключення відомостей про батька з актового запису, посилаючись на те, що вона є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. На час народження дитини сторони вже не проживали разом та в послідуючому рішенням Голопристанського районного суду шлюб між ними був розірваний. Відповідач з часу народження дитини її не бачив, життям дитини не цікавився та матеріально не підтримує її, тим самим відповідач як батько дитини безвідповідально відноситься до своїх батьківських обов`язків, ухиляється від її виховання, а тому просила суд позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої дитини та виключити відомості про батька з актового запису про народження дитини. Відповідач подав до суду відзив, в якому поставив під сумнів той факт, що він є батьком [PERSON] , [INFO] , оскільки останній народився коли сторони вже не проживали разом. Окрім цього, позивачка створювала йому перешкоди у спілкуванні із дитиною, так як виїхала з місця проживання до себе до дому в Херсонську область. В подальшому на прохання позивачки він в 2014 році написав заяву, якою надав згоду на позбавлення його батьківських прав, не дивлячись на те, що він вважає, що [PERSON] , [INFO] , не його дитина. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази про те, що позивачка ставила його до відома де знаходиться його син, яке його самопочуття, чи потребує він допомоги, пропонувала зустрітись, тим самим вона створила перешкоди йому у вихованні сина. Вказує на те, що позбавлення його батьківських прав надасть теперішньому чоловікові позивачки [PERSON] можливість усиновити дитину та уникнути мобілізації відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Щодо ухилення від сплати аліментів, то він не відмовляється від сплати аліментів за умови, що [PERSON] , [INFO] , є його сином. Із урахуванням наведеного, просив у позові відмовити. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та додатково пояснив, що з часу народження відповідач взагалі не бачив свого сина [PERSON] , [INFO] , а останній не знає хто є його біологічним батьком. Відповідачем зажди заперечувався той факт, що [PERSON] , [INFO] , є його сином. Протягом більше ніж 12 років відповідач не цікавився життям та здоров`ям свого сина, жодної участі у його виховання та утримання не приймав. Сама така поведінка відповідача свідчить про умисне ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення останнього батьківських прав, що повністю відповідає інтересам дитини. А тому просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та вирішення справи із урахуванням поданого ним відзиву. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог органу опіки і піклування Тернопільської міської ради та органу опіки і піклування Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Суд, з`ясувавши правові позиції сторін та обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, дійшов висновку про задоволення позову з наступних правових підстав. Відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати свою дитину, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати їх до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язків батьківського піклування щодо неї. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 вказаного кодексу, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 17 жовтня 2013 року шлюб між сторонами розірваний. 12 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до Голопристанського районного суду Херсонської області із нотаріально засвідченою заявою, в якій заявив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, дитина [PERSON] , [INFO] , залишалась проживати разом із позивачкою в Херсонській області. З початком військової агресії російської федерації проти України, позивачка разом із дитиною перейшла жити в м. Тернопіль, внаслідок чого рішенням виконкому Тернопільської міської ради № 669 від 17 квітня 2024 року [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів. [PERSON] навчається в 6 класі ТНВК «Школа-колегіум Патріарха Йосифа Сліпого » та перебуває на обліку у сімейного лікаря. Життям дитини цікавиться матір, батько до школи та до лікаря не приходив. З матеріалів справи вбачається, що позивачка доглядає та матеріально утримує свою дитину, оздоровлює і виховує її. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, матеріально її не забезпечує, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не цікавиться її життям, фактично без поважних причин самоусунувся від своїх батьківських обов`язків по відношенню до неї. Виходячи із змісту поданого до суду відзиву, відповідач взагалі ставить під сумнів той факт, що він є батьком [PERSON] , [INFO] , оскільки останній народився коли сторони вже не проживали разом. Заперечення відповідача проти позову суд вважає неспроможними та такими, що не звільняють його від обов`язку щодо належного виховання та утримання власної дитини. Так, позивачка послалася на те, що відповідач взагалі не бачив свого сина [PERSON] з моменту народження, а останній не знає хто є його батьком. Вказане відповідачем в ході судового розгляду не було спростовано. Більш того, відповідач послався на те, що відповідачка створювала йому перешкоди у вихованні сина тим, що не ставила його до відома де знаходиться його син, яке його самопочуття, чи потребує він допомоги, не пропонувала зустрітись. На думку суду вказані обставини не є умисними перешкодами у вихованні сина, оскільки відповідач в силу своїх батьківських обов`язків повинен особисто цікавитися життям своєї дитини та не повинен перекладати свої обов`язки на інших осіб. Також, безпідставними є заперечення відповідача проти позову з тих міркувань, що позбавлення його батьківських прав надасть теперішньому чоловікові позивачки [PERSON] можливість усиновити дитину та уникнути мобілізації відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки вказане не спростовує наявні у справі докази про умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради, затвердженого рішенням № 323 від 12 березня 2025 року відповідача доцільно позбавити батьківських прав щодо своєї дитини [PERSON] , [INFO] . З вказаного висновку слідує, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини мати дитини повідомила, що батько дитини покинув її ще до народження сина, жодного разу до дитини не навідувався та не бачив сина від народження. Вказала, що батько ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості у його подальшій долі, не цікавиться успіхами [PERSON] , станом здоров`я, навчанням, підготовкою до самостійного життя, не піклується про його фізичний та духовний розвиток. Дитина перебуває на повному утриманні матері. Батько дитини, [PERSON] , на засідання комісії не з`явився та не повідомив про причини своєї відсутності. Згідно із листом Каховської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5, [PERSON] навчався у закладі освіти з 01 вересня 2018 року по 2023 рік. [PERSON] товариський, щирий, доброзичливий, чесний, користувався авторитетом серед однокласників, вміє знаходити спільну мову з людьми. Мама [PERSON] та вітчим [PERSON] цікавляться навчанням дитини, завжди приділяють належну увагу вихованню сина, відкликаються на прохання класного керівника, регулярно відвідують школу, допомагають вчителеві. Біологічний батько [PERSON] жодного разу не з`являвся до школи та не цікавився навчанням та життям дитини під час очного та дистанційного навчання. Статтею дев`ятою Конвенції ООН про права дитини 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Згідно правовим положенням, викладених у третьому розділі Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України викладених у п.п. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи, що відповідач свідомо ухиляється від виховання своєї дитини, матеріально не забезпечує її, не спілкується з нею та не цікавиться її фізичним та духовним розвитком, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про позбавлення його батьківських прав. Крім цього, слід звернути увагу на те, що у разі зміни свого ставлення щодо виховання дитини, відповідач може бути поновлений у своїх батьківських правах в порядку ст. 169 СК України. Вирішуючи позову вимогу про виключення відомостей про батька [PERSON] з актового запису народження дитини [PERSON] суд виходить з наступного. Згідно ч. 6 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає державному органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно до п. 33 глави І розділі ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, на підставі рішення суду про позбавлення батьківських прав у графі "Для відміток" актового запису зазначається "Батьки (батько, мати) позбавлені батьківських прав на підставі рішення суду". У таких випадках відомості про батьків з актового запису не виключаються. Одночасно відповідні відомості вносяться до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Тому з батьків, якого позбавлено батьківських прав, свідоцтво про народження дитини повторно не видається. За вказаних обставин, позовна вимога про виключення судом відомостей про батька з актового запису народження дитини суперечить чинному законодавству, тому у її задоволенні слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути суму сплаченого судового збору за подання позову до суду в частині вимоги щодо позбавлення батьківських прав, що становить 1211 гривень 20 копійок. На підставі ст.ст. 150, 155, 164-167 Сімейного кодексу України, суд

Outcome: partial