Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

В грудні 2024 позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24.08.2021 між ТОВ «ФК АВІРА ГРУП» та [PERSON] укладено кредитний договір № 44171 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до умов договору сума виданого кредиту 2000,00 грн., дата надання кредиту 24.08.2021, строк кредиту 30 днів, валюта кредиту UAH, стандартна процентна ставка 2,5 % в день або 912,5 % річних. Згідно з виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 25.06.2024 загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 10800,00 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить 2000,00 грн., прострочена заборгованість за процентами в розмірі становить 8800,00 грн. 17.02.2022\~між ТОВ\~«ФК «АВІРА\~ГРУП» та\~ ТОВ «ФК\~«КЕШ ТУ\~ГОУ» укладено\~договір факторингу\~№ 02-17/02/2022,\~згідно з\~умовами якого\~ТОВ «ФК\~«АВІРА ГРУП»»\~відступило ТОВ\~«ФК «КЕШ\~ТУ ГОУ»\~за плату\~належні йому\~права вимоги\~до боржників,\~вказаних в\~реєстрі боржників.\~Відповідно до\~реєстру боржників\~від 17.02.2022\~до договору\~факторингу №\~02-17/02/2022\~ТОВ «ФК\~«КЕШ ТУ\~ГОУ» набуло\~права грошової\~вимоги до\~ [PERSON] . Направлена на адресу [PERSON] вимога про погашення заборгованості за кредитним договором залишена ним без виконання, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 12500,00 грн. та понесені судові витрати, а саме сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та 10500 грн. витрат на професійну правову допомогу. В судове\~засідання представник позивача\~не з`явився,\~хоча про\~дату,\~час та\~місце судового засідання був\~повідомлений належним\~чином.\~Від нього до суду надійшла заява, в якій він просить розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про причину своєї неявки суд не повідомив, у встановлений судом строк відзив не подав. Представник відповідача, адвокат Мовчан В.В., в судове засідання не з`явився. Від нього до суду надійшла заява, в якій він просить розгляд даної справи провести без його участі та участі відповідача. Зазначає, що позовні вимоги не визнаються. Так, відповідно до наданих позивачем документів, кредитний договір між позивачем та відповідачем був укладений 24.08.2021 строком на тридцять днів, тобто, до 22.09.2021. Після вказаної дати відповідач не здійснював жодних платежів, направлених на погашення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, відносини, які могли виникнути між позивачем та відповідачем, мали місце в період з 24.08.2021 по 22.09.2021, тобто, більше трьох років тому. В зв`язку з чим просить застосувати до позовних вимог ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором позовну давність та відмовити ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» у задоволенні позову. У відповідності до ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи. \~\~ \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 24.08.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «АВІРА ГРУП» та [PERSON] було укладено в електронній формі кредитний договір №44171 про надання фінансового кредиту, про що свідчить копія індивідуальної частини даного договору (а.с. 12-14). Договір підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором AV 5236 та ним зазначено дату народження, свої паспортні дані, ідентифікаційний номер, адресу проживання, номер мобільного телефону, електронну адресу та номер рахунку [NUMBER] . Відповідно до пункту 1 договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 2000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 27-04-2021. Строк дії договору 30 днів. Але в будь якому випадку, договір діє до повного його виконання Сторонами. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 912,5 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Без письмової згоди Клієнта Товариство не має права збільшувати фіксовану процентну ставку за Договором. Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. \~ \~За використання Системи для дистанційного отримання фінансового кредиту Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству комісію в розмірі 15% від суми фінансового кредиту. Невід`ємною частиною цього Договору є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства www.aviracredit.com.ua. Відповідно до п.п. 2.1., 2.3. договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки. Згідно п.п. 3.1.4. договору 3.1.\~товариство має право без згоди Клієнта поступитися своїм правом вимоги за даним Договором третій особі, в зв`язку, з чим відбудеться заміна сторони - Кредитодавця за цим Договором. Також п.6 Договору було передбачено, що цей Договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Всі додатки та додаткові угоди, складені Сторонами в електронному вигляді і підписані з використанням одноразового ідентифікатора, є невід`ємними частинами Договору. Підписанням цього Договору Клієнт дає свою згоду на те, щоб Графік розрахунків розміщувався в електронному вигляді в Особистому Кабінеті Клієнта, зареєстрованому на Веб-сторінці Товариства. Підписанням цього Договору Клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства. Клієнт підтверджує, що отримав від Товариства до укладення цього Договору інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Також, 24.08.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «АВІРА ГРУП» та [PERSON] підписано Додаток №1 до договору про надання фінансового кредиту №44171, який містить графік розрахунків, про що свідчить його копія (а.с. 14 зв.бік-15). Даний додаток підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором AV 5236. Відповідно до копії довідки ТОВ «Фінансова компанія «АВІРА ГРУП» про ідентифікацію, клієнт [PERSON] , з яким укладено договір №44171 від 24.08.2021, ідентифікований ТОВ «Фінансова компанія «АВІРА ГРУП». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифіктора) здійснювався в інформаційно-телекомунікаційній системі https://www/aviracredit.com.ua. Одноразовий ідентифікатор KL 5236, час відправки ідентифікатора позичальнику 24.08.2021, номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор 380638970319 (а.с. 9 зв.бік). З копії інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» № 3780/05 від 21.05.2024 вбачається, що 24.08.2021 о 09:34:05 було перераховано 2000,00 грн. на банківську картку [NUMBER] , опис: видача кредиту #44171 (а.с. 19 зв.бік). Судом також встановлено, що 17.02.2022 між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №02-17/02/2022, про що свідчить його копія (а.с. 15 зв. бік - 19), відповідно до умов якого фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (додатку № 1 до цього договору) (п.1.2 договору факторингу). Згідно з п. 6.2.3, 6.2.4 Договору, права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами цього договору та виконання вимог п. 7.2 Договору. Відступлення права вимоги за цим договором здійснюється без згоди боржників. Відповідно до копії витягу з реєстру боржників до договору факторингу №02-17/02/2022 від 17.02.2021, ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №44171 від 24.08.2021 в сумі 10800 грн., з яких: 2000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 8800 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 9). Згідно копії виписки з особового рахунку за кредитним договором №44171 заборгованість відповідача становить 10800 грн., з яких: 2000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 8800 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 8 зв.бік). Відповідно до копії вимоги про виконання зобов`язання за кредитним договором від 22.05.2024 №б/н, [PERSON] було повідомлено про відступлення прав вимоги його заборгованості на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» з вимогою погасити борг в сумі 10800 грн., з яких: 2000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 8800 грн. - сума заборгованості за відсотками, однак відповідач суму боргу не погасив (а. с. 8). До правовідносин, що склалися між сторонами підлягають застосуванню наступні правові норми. За змістом ч.ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 ЦК України\~передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів ( змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до\~статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до\~норм ст.\~12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Таким чином, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис». Статтею 18 Закону України "Про електронні довірчі послуги" визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Відповідно до ч. 1\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У\~ст. 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною 1\~ст. 1048 ЦК України, встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч. 1\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України, передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що до відносин за кредитним договором застосовується правове регулювання щодо відносин за договором позики. За таких обставин зобов`язання за кредитним договором виникають з моменту передачі кредитодавцем позичальнику коштів, згідно умов кредитного договору. Згідно вимог\~ст.1055 ЦК України\~кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із ч. 1\~ст. 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 599 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким виконанням щодо кредитних правовідношень є повернення кредитних ресурсів та сплата відсотків за їх використання з дотриманням визначених законодавством або договором умов, якими по відношенню до кредитних договорів є повернення, строковість, платність. Згідно\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України\~встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч.1\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).Отже, з аналізу вказаних вище норм законодавства випливає, що при укладенні договору факторингу (відступлення права грошової вимоги) до фактора переходить право грошової вимоги первісного кредитора до третьої особи (боржника) у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Судом встановлено, що вказаний вище кредитний договір був підписаний [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Даний факт стороною відповідача не заперечується. Вказаний договір містять персональні дані відповідача, зокрема, його паспортні дані, ідентифікаційний код, номер мобільного телефону, а також реквізити платіжної картки, на яку перераховуватимуться грошові кошти. Також в даному договорі визначено предмет, порядок та умови надання та повернення кредитних коштів. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту №25780 від 29.03.2021, оскільки не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями відповідно до умов договору. Крім того, наявні у справі докази свідчать, що позивач правомірно набув право вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту №44171 від 24.08.2021, оскільки відбулось процесуальне правонаступництво у зв`язку із зміною кредитора. При цьому, як встановлено судом в ході судового розгляду всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором та процентів. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення основної заборгованості та процентів ні на рахунки ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», ні на рахунки первісного кредитора. Також суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача в частині основної суми боргу в розмірі 2000 грн. за договором про надання фінансового кредиту №44171 від 24.08.2021. Разом з тим, не може погодитися з визначеним позивачем розміром заборгованості по відсотках за даним договором з огляду на наступне. Позивачем,\~окрім\~основної\~суми\~боргу за договором про надання фінансового кредиту №44171 від 24.08.2021\~ заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості, яка, за твердженням позивача, є сумою заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, в розмірі 8800 грн. Однак наданий позивачем витяг з Реєстру боржників до договору факторингу та виписка з особового рахунку не є належними доказами наявності такої заборгованості, оскільки з наданої виписки не вбачається, як саме та відповідно до яких пунктів договору нараховувались відсотки за користування кредитними коштами до укладання договору факторингу. Вказану заборгованість за несплаченими відсотками в позовній заяві позивачем не обґрунтовано та інших доказів на підтвердження розміру даної заборгованості позивачем не надано. Частиною першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналізуючи вказані норми закону, суд зазначає, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно встановлених судом обставин справи, за умовами укладеного 24.08.2021 між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та [PERSON] електронного договору про надання фінансового кредиту №44171, сторони домовились, що сума кредиту становить 2000 грн., кредит надається строком на 30 днів, тобто до 22-09-2021, строк дії договору 30 днів, процентна ставка /день 2,5 % (а.с. 12-14). Згідно Додатку № 1 до вказаного договору графіку розрахунків та загальної вартості кредиту: дата видачі кредиту 24.08.2021, дата платежу 22.09.2021, кількість днів у розрахунковий період - 30, сума кредиту за договором - 2000 грн., проценти за користування кредитом 1500 грн., загальна вартість кредиту 3800 грн (а.с. 14 зв.бік). Тобто, відсотки на залишок суми кредиту позивачем мали нараховуватися протягом 30 днів, починаючи з 24.08.2021 і до 22.09.2021. У той же час, позивачем відповідно до розрахунку заборгованості відсотки були нараховані до 11.08.2023. Однак позивачем до позовної заяви не долучено детального розрахунку нарахування прострочених процентів у розмірі 8800 грн., а у позовній заяві не обгрунтовано, відповідно до яких саме умов договору та за який період їх нараховано. Відповідно до усталеної судової практики, правових висновків Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12-ц, від 23.06.2020 у справі №536/1841/15-ц, після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку ст. 1050 ч. 2 ЦК України (шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги або шляхом подання відповідного позову до суду) припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом, а також неустойку. В таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування. Отже, не підлягають стягненню проценти за користування кредитом, нарахованими поза межами строку кредитування. З огляду\~на викладене,\~суд дійшов\~висновку,\~що позивач\~ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ", відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути з відповідача за договором про надання фінансового кредиту №44171 від 24.08.2021 заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Тому позовні вимоги в цій частині, на переконання суду, підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за договором про надання фінансового кредиту №44171 від 24.08.2021 сума відсотків за користування кредитними коштами\~ \~ за період з 24.08.2021 і до 22.09.2021 в розмірі 1500 грн. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 12\~ЦПК\~України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно зі\~статтею 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. За приписами, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 89\~ЦПК\~України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи з\~\~\~викладеного\~\~вище,\~\~суд \~доходить\~висновку\~про\~\~часткове\~\~задоволення\~позову\~\~та\~\~стягнення\~\~з\~ \~відповідача\~\~ [PERSON] \~\~на \~користь\~\~ТОВ\~"ФК\~КЕШ ТУ\~ГОУ"\~заборгованості\~ за договором про надання фінансового кредиту №44171 від 24.08.2021 в розмірі 3800 грн., з яких: 2000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1500 грн. заборгованість за відсотками; 300 грн. - комісія. Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше. Згідно із частинами третьою та четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19)). Судом встановлено, що договір про надання фінансового кредиту №44171 було укладено 24.08.2021 строком на 30 днів тобто до 22.09.2021, а позивач звернувся в суду з цим позовом 19.12.2024. Разом з тим,\~ Законом №540-IX від 30 березня 2020 року розділ Прикінцеві та Перехідні положення ЦК доповнено п.12 такого змісту: під час дії карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України №211, строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Частиною 1\~ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» \~передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11.03.2020, з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин. Дія карантину, встановленого зазначеною Постановою, неодноразово продовжувалась. Востаннє дію карантину було продовжено до 30.06.2023 постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2023 № 383. Таким чином, в період з 02.04.2020 по 01.07.2023 було зупинено всі строки позовної давності на підставі п.12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. При цьому, відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. Верховний Суд у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 727/4133/22 вказав, що загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. З огляду на викладене, підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності немає, оскільки перебіг позовної давності, визначений Кодексом, зупинено на строк дії карантину, а згодом і воєнного стану, тобто, строк позовної давності не закінчився. Отже, позивачем при зверненні до суду з позовом строк позовної давності не пропущено, а тому відсутні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог з цих підстав. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1\~ст.\~133\~ЦПК\~України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~витрати на\~професійну\~правничу\~допомогу належать до витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч.ч. 1-4\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Підсумовуючи можна зробити висновок, що\~ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Судом встановлено, що на виконання вимог\~ст. 134 ЦПК України\~представником позивача у позовній заяві зазначено орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач сплатив за надання правової допомоги в сумі 10500 грн. (а.с. 2-6). В матеріалах справи наявна копія довіреності на представництво інтересів ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» адвокатом Пархомчуком С.В. (а.с. 7). 29.12.2023 між адвокатом Пархомчуком С.В. та позивачем ТОВ "ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір про надання правової допомоги б/н, предметом якого є надання адвокатом юридичної допомоги клієнту, в обсязі та умовах, передбачених даним договором. (а.с. 10-11). 21.01.2025\~між адвокатом\~Пархомчуком С.В. та ТОВ "ФК «КЕШ ТУ ГОУ» складено\~та підписано\~акт про отримання правової допомоги,\~згідно якого\~адвокат надав,\~а клієнт\~прийняв наступну правову допомогу: зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між ТОВ "ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та [PERSON] 1 година, 2000 грн.; складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до п/з), моніторинг аналіз судової практики 2,5 години, 5000 грн.; інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг ЄДРСР щодо процесуального статусу судової справи 1,5 година, 3000 грн.; канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції 500 грн. Кількість годин - 5, загальна сума - 10500 грн., про що свідчить копія даного акту (а.с. 39). Згідно копії рахунку номер 21.01.2025-3 від 21.01.2025 вказаний рахунок був виписаний адвокатом Пархомчуком С.В. ТОВ "ФК «КЕШ ТУ ГОУ» на суму 10500 грн. за надання правничої допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 (а.с. 44). Також адвокатом Пархомчуком С.В. на підтвердження отримання ним та здійснення позивачем ТОВ "ФК «КЕШ ТУ ГОУ» витрат на правничу допомогу згідно 21.01.2025-3 договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 в сумі 10\~500 грн. надано копію платіжної інструкції від 21.01.2025 № 34394 (а.с. 43). Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі\~статтею 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої\~статті 2 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату гонорару адвокату, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. \~У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17), від 06 .11.2020 у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19), від 08.01.2024 у справі № 642/4993/17 (провадження №\~61-3789св23) зроблено висновки, що: «суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial