Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~1. Позиції сторін та учасників справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Позивачка звернулася до Галицького районного суду м. Львова з позовною заявою до Відповідача, у якій просить стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що під час шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір`ю та перебуває на її утриманні. Позивачка зазначає, що Відповідач до жовтня 2024 року добровільно надавав їй кошти на утримання дитини, однак з того часу перестав перераховувати гроші без пояснення причин такого. Позивачка вказує, що їх донька страждає на хронічне шкірне захворювання, яке потребує специфічних умов харчування, гігієни та дороговартісного лікування. Усі ці умови дитині забезпечує Позивачка, а, оскільки догляд за донькою потребує суворого щоденного контролю, вона не має можливості працювати. Тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 10000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Галицький районний суд м. Львова від 04.03.2025 відкрив спрощене позовне провадження у справі, встановивши сторонам строк для подання заяв по суті справи. Представниця Відповідача адвокатка Змисла М. Р. скерувала до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким вважає суму аліментів, пред`явлену до стягнення у розмірі 10000,00 грн. безпідставною, оскільки Позивачка не довела витрат на дитину у розмірі 20000,00 грн, а також не довела факт матеріальної спроможності [PERSON] сплачувати заявлену суму. В обґрунтування відзиву зазначає, що дійсно, у період перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі у них народилася донька, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 17.07.2023 шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу, малолітня, [PERSON] залишилася проживати разом з матір`ю, оскільки [PERSON] як батько мав проблеми зі здоров`ям та на момент розірвання шлюбу перебував на стаціонарному лікуванні. Надалі після розірвання шлюбу, [PERSON] намагався щотижня приїздити до доньки, щоденно спілкувався з нею засобами телефонного зв`язку та на вихідні забирав доньку до себе додому. Окрім цього, [PERSON] як батько проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] , яка також намагається брати участь у вихованні своєї онуки та допомагати їй всім необхідним. До жовтня 2024 року [PERSON] за домовленістю з [PERSON] переказував кошти на утримання доньки у відповідності до потреб дитини та щомісячних витрат, які були. Так, як вбачається із карткових переказів, які здійснювалися [PERSON] на рахунок [PERSON] у період з 04.01.2023 по 06.10.2024 [PERSON] здійснював перекази у сумі 5000 - 6000 тис. грн. щомісячно. Окрім цього, у ситуаціях, коли дитина хворіла та потребувала додаткових коштів на лікування - [PERSON] надав такі готівкою у силу своєї матеріальної спроможності. При цьому, батько додатково купував одяг, канцелярію та брав участь у інших витратах, пов`язаних із розвитком дитини. Однак, з жовтня 2024 року [PERSON] як матір створює [PERSON] як батьку перешкоди у спілкуванні з донькою, що проявляється у тому, що номер телефону батька, бабусі у дитини є заблокований, [PERSON] не може додзвонитися до доньки, а коли приходить за місцем її проживання, то двері до квартири ніхто не відчиняє. Фактично з жовтня 2024 року [PERSON] як батько взагалі не має можливості спілкуватися зі своєю донькою, оскільки [PERSON] створює батьку перешкоди у вихованні та спілкуванні з [PERSON] . У зв`язку з цією ситуацією, батько не має можливості зустрічатися з донькою та звернувся в орган опіки та піклування для встановлення графіку побачень з дитиною. Твердження позивачки про те, що з незрозумілих причин батько з жовтня 2024 року не бере участі у вихованні доньки є безпідставними, оскільки з цього часу, [PERSON] чинить перешкоди у спілкуванні з донькою. Окрім цього, зазначає, що Відповідач не має матеріальної спроможності сплачувати аліменти у розмірі 10000 тис. грн, що підтверджується наступним, оскільки, як вбачається з довідки середньомісячний дохід [PERSON] після сплати всіх податків складає близько 18000 грн. Вказує, що відповідач визнає свій обов`язок сплачувати аліменти, однак вважає за необхідне сплачувати ту суму, яка останньому не становить значний матеріальний тягар. Крім цього, відповідач попри безумовний обов`язок утримувати дитини бажає брати участь у житті та вихованні своєї доньки. Однак, через перешкоди, які створює [PERSON] , відповідач не має можливості брати повноцінну участь у житті своєї доньки. Щодо твердження позивачки про те, що дитина має шкірне хронічне захворювання, то відповідач як батько готовий брати участь у додаткових витратах на дитину, однак такі витрати не є аліментами, оскільки регулюються ст. 175 Сімейного кодексу України. Зважаючи на те, що відповідач офіційно працевлаштований на посаді водія із середньомісячною заробітною платою у розмірі 18 тис. грн, у власності не має нерухомого чи рухомого майна, має матір пенсійного віку та проживає разом з батьками, а тому не має матеріальної можливості сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі. Отже, зважаючи на інтереси дитини, обставини, які впливають на визначення розміру аліментівЮ вважає за необхідне просити суд присудити відповідачу аліменти на утримання доньки у розмірі 5000 грн. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила такі задовольнити. Представниця відповідача проти позовних вимог заперечила частково з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. 2. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.\~Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У пункті 1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вірного вирішення її по суті, суд прийшов до такого висновку.\~\~ Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним зі способів виконання батьками обов`язку утримувати дитину є рішення суду, за яким кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України). Суд встановив, що 17.07.2023 рішенням Галицького районного суду м.\~Львова розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 23 жовтня 2015 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 3252 (а. с. 3-5). Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , є дочкою Позивачки та Відповідача (а. с. 2). Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ч.ч.1,2 ст. 141 Сімейного кодексу України). Згідно з частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України). У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлений з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема для дітей віком дітей віком до 6 років - 2563 гривні, а дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, у тому числі на предмет відповідності вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З огляду на зміст наявних у матеріалах справи доказів, слід зазначити таке. Відповідач стверджує, що на утримання дитини у період з 04.01.2023 по 06.10.2024 здійснював перекази у сумі 5000 6000 грн. щомісячно. Окрім цього, у ситуаціях, коли дитина хворіла та потребувала додаткових коштів на лікування - [PERSON] надав такі готівкою у силу своєї матеріальної спроможності. При цьому, батько додатково купував одяг, канцелярію та брав участь у інших витратах, пов`язаних з розвитком дитини. Водночас такі доводи останнього не можуть бути взяті до уваги судом у повній мірі, як належна підстава для відхилення у повному обсязі заявлених вимог, оскільки згідно з долученими до матеріалів справи платіжними документами, суми коштів не мають фіксованої суми. Окрім цього, з більшості вказаних платіжних документів неможливо встановити, на що саме Відповідач перераховував кошти, оскільки такі були виконані без призначення платежу. Таким чином, перерахування Відповідачем коштів на утримання дитини не має фіксованої суми та не здійснюється останнім на постійній основі з чітко визначеною періодичністю. Також суд не бере до уваги твердження Відповідача про те, що з жовтня 2024 року він як батько взагалі не має можливості спілкуватися зі своєю донькою, оскільки [PERSON] створює батьку перешкоди у вихованні та спілкуванні з донькою, оскільки такі нічим не підтвердженні та не є предметом розгляду цієї справи. Відповідно викладених у відзиві аргументів Відповідач стверджує, що має матір пенсійного віку та проживає разом з батьками, а тому не має матеріальної можливості сплачувати аліменти у заявленому Позивачкою розмірі. Наведені вище доводи Відповідача у повному обсязі не знайшли свого підтвердження у процесі розгляду справи, оскільки у матеріалах справи відсутні відомості про перебування на його утриманні зазначених осіб. Окрім того, варто зазначити, що наведені Відповідачем мотиви не звільняють його від обов`язку щодо утримання неповнолітніх дітей та забезпечення їх гармонійного розвитку. У свою чергу, суд враховує те, що матеріали справи містять дані про те, що Відповідач не має наміру ухилятись від покладеного на нього обов`язку щодо забезпечення належного матеріального утримання дітей. Фактично спір між сторонами стосується виключно розміру аліментів та пов`язаний з неможливістю досягнення згоди сторонами щодо порядку та способу, зокрема регулярності, проведення виплат або понесення витрат на утримання дітей. Водночас, ухвалюючи рішення у справі, суд враховує дані про доходи Відповідача наведені у наданій суду довідці про доходи від 17.03.2025, а також приймає до уваги матеріальне становище Позивачки, яка на теперішній час не має постійного джерела доходів. При ухваленні цього рішення суд також враховує стан здоров`я та матеріальне становище кожної дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у Відповідача інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, розмір фактичних витрат які несуть сторони на утримання дітей, а також час перебування дітей за місцем проживання матері та батька. Матеріальне становище сторін суд визначає, серед іншого, виходячи з рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї, що знайшли своє підтвердження належними та допустимими доказами у ході судового розгляду. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позовних вимог. Так, суд встановив, що відповідач перебуває у працездатному віці, договори про сплату аліментів та про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно між сторонами не укладалися, інформації щодо стягнень по іншим аліментним зобов`язанням Відповідача, сторони до суду не надавали. Окрім того, суд виходить з того, що у ході судового розгляду встановлено, що Відповідач у подальшому готовий нести додаткові витрати на утримання дитини. Згідно з ч. 2 ст. 183 КПК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Приймаючи до уваги матеріальні потреби кожної дитини, матеріальне становище відповідача і позивача та обставини, що мають істотне значення для об`єктивного визначення розміру аліментів, які наведені вище, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та стягнути з Відповідача на користь Позивачки на утримання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 8000,00 грн., але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що є у цьому достатнім та належним і не призведе до порушення майнових прав дітей. У частині 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, стягнення аліментів з відповідача на користь Позивачки повинно відбуватися з 03.03.2025, оскільки позовна заява надійшла до Галицького районного суду м. Львова саме у вказану дату. Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині 6 статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки Позивачка при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з Відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial