Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У квітні 2025 року до Березівського районного суду Одеської області звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином. Позовні вимоги мотивовані тим, що вироком Іванівського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2024 року, [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Відповідно до ухвали Одеського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року вирок Іванівського райсуду Одеської області у даному кримінальному провадженні залишено без змін. [PERSON] звільний від призначеного покарання за ч. 5 ст.7 4 КК України. Позивач зазначає, що в ході досудового та судового слідства було встановлено, що 07.11.2021 р. приблизно о 16:00 [PERSON] , перебуваючи за кермом автомобіля марки «ВАЗ» моделі 2106, реєстраційний номер [NUMBER] , будучи у нетверезому стані, рухаючись по вул. Миру у с. Чигирин Березівського району Одеської обл., порушив Правила дорожнього руху та здійснив наїзд на нього, [PERSON] , внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження середньої важкості. По даній справі [PERSON] був визнаний потерпілим. Цивільний позов не заявляв. В період з 07 листопада 2021 р. по 19.11.2021 р., у зв язку з отриманням травми, він перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КНП « Доброславська БДІЛ». Внаслідок завданих відповідачем тілесних ушкоджень, йому була заподіяна матеріальна шкода, яка полягає в тому, що у період лікування я поніс матеріальні збитки на придбання ліків на загальну суму 9\~214, 64 ( дев?ять тисяч двісті чотирнадцять тисяч) 64 коп, що підтверджується випискою № 2687 з медичної картки стаціонарно хворого та чеками аптек. Вважає, що своїми протиправними діями [PERSON] також завдав йому моральної шкоди, яка поля гає не лише у фізичному болі, а й у душевних стражданнях, хвилюваннях, образі, переживаннях. У зв?язку з отриманими травмами змінився його звичний уклад життя, він не міг пересуватись, так як відчував сильний біль. Внаслідок цього він не міг себе обійти та вести домашнє господарство. Позивач посилається на те, що після отримання травми він переніс нервовий стрес, відбулося загострення моїх хронічних захворювань. [PERSON] не допоміг йому в лікуванні, не підтримав його і навіть, не вибачився перед ним. Більш того, після скоєння злочину, погрожував розправою. Моральну шкоду оцінює у розмірі 50\~000, 00 гривень. Ураховуючи наведене, [PERSON] просить суд: -стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду в розмірі 9\~214,64 грн; -стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду в розмірі 50\~000,00 грн; -вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Процесуальні дії суду Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 08 квітня 2025 року визначено суддю Березівського районного суду Одеської області Рябчун А. В. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 10 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що вироком Іванівського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2024 року, [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі чотирьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 68\~000,00 грн, з позбавленням права керування транспортним засобом строком на три роки. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року вирок Іванівського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2024 року залишено без змін. Звільнено [PERSON] від призначеного покарання на підставі ч. 5 ст.74 КК України. Відповідно до виписки № 2687 від 19.11.2021 року, наданої КНП «Доброславська БЛІЛ», [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 07.11.2021 року до 19.11.2021 року з діагнозом: політравма; переломи остистих відростків L1-L4, поперечних відростків L1-L5. Перелом 12 ребра зліва з незначним зміщенням уламків. Заочеревна гематома. Позивачем надано квитанції на підтвердження обставин придбання медичних препаратів на суму 9 715,24 грн. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт З частини другої статті 11 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8 та 9 частини другої статті 16 ЦК України). В судовому засіданні позивач підтримав заявлені ним позовні вимоги, обгрунтовуючи матеріальну шкоду витратами на лікування, моральну шкоду переживанням, образою, зміною звичного способу життя внаслідок травми, тривалий розгляд кримінальної справи та необхідність відвідування судових засідань. В судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково. Зазначили, що матеріальна шкода не доведена належними та допустимими доказами у справі. Щодо моральної шкоди визнають частково, а саме у розмірі 3\~000,00 грн. При цьому просили зменшити витрати на правничу допомогу до 1\~500,00 грн, оскільки заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу є не співмірним складності справи. Щодо позовних вимог про відшкодування майнової шкоди Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частини перша друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 674/1666/14-ц (провадження № 61-6468зпв18) вказано, що «зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою». Згідно з пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статті 1166 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини». З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Встановлено, що вироком Іванівського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2024 року, [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі чотирьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 68 000,00 грн, з позбавленням права керування транспортним засобом строком на три роки. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року вирок Іванівського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2024 року залишено без змін. Звільнено [PERSON] від призначеного покарання на підставі ч. 5 ст.74 КК України. Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З ухвали Одеського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року у справі № 494/563/23 судом встановлено: «- висновком експерта від 18 листопада 2021 року № 100, згідно якого, у потерпілого виявлені такі тілесні ушкодження: закриті переломи остистих відростків І-IV поперекових хребців; закриті переломи лівих поперекових хребців, закриті переломи лівих поперечних відростків І-V поперекових хребців та закритого перелому ХІІ ребра зліва, синці поперекової ділянки справа і зліва, правої гомілки. Вказані тілесні ушкодження могли утворитися від дії тупими твердими предметами, якими могли бути виступаючі частини легкового транспортного засобу. Згідно даним медичної документації, тілесні ушкодження могли утворитися 07 листопада 2021 року. Тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому остистих відростків І-IV поперекових хребців; закритого перелому лівих поперекових хребців, закритого перелому лівих поперечних відростків І-V поперекових хребців та закритого перелому ХІІ ребра зліва потягли за собою тривалий розлад здоров`я (понад 21 день) і за цим критерієм відносяться до середньої тяжкості. Тілесні ушкодження у вигляді синців відносяться до легких тілесних ушкоджень (том 1, а.с. 229-230); - висновком експерта від 28 вересня 2022 року № 22-4096, згідно якого, що в розглянутих умовах належні дії водія автомобіля регламентувались вимогами пунктів 10.1 та 12.1 ПДР, відповідно до яких водію автомобіля в умовах даної події при з`їзді з проїзної частини вулиці Миру слід було переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а під час руху за межами проїзної частини вулиці Миру, він повинен був здійснювати контроль безпеки руху. В умовах настання події, за умови належного виконання вимог пунктів 10.1, 12.1 ПДР водій автомобіля мав технічну можливість уникнути ДТП. Оскільки водій автомобіля належним виконанням вимог пунктів 10.1, 12.1 ПДР мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода, то фактичні дії цього водія, які не відповідали вимогам пункту 10.1, 12.1 ПДР в умовах події, з технічної точки зору, знаходяться в причинному технічному зв`язку з фактом ДТП (том 1, а.с. 246-249)». Отже, обставина вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідачем [PERSON] , навності у діях [PERSON] вини, завдання позивачеві [PERSON] тілесних ушкоджень середньої тяжкості встановлено під час розгляду кримінальної справи № 494/563/23 та не підлягають доказуванню під час розгляду цієї справи. Обставина перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 07.11.2021 року до 19.11.2021 року підтверджується випискою № 2687 від 19.11.2021 року, наданою КНП «Доброславська БЛІЛ». При цьому у вказаній виписці зазначено діагноз позивача, проведені обстеження, визначено лікування та надано рекомендації пацієнту. На підтвердження розміру понесених витрат на лікування позивачем надано квитанцію на суму 1 800,00 грн за проведення КТ-дослідження та фіскальні чеки з аптеки на суму 9 715,24 грн, хоча у позові до стягнення заявлено 9 214,64 грн. Враховуючи положення чинного законодавства, які регулюють даний вид правовідносин, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача майнової шкоди, завданої злочином, а саме витрат на лікування в розмірі 9 214,64 грн, як заявлено у позові, є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України). В силу вимог статей 77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимими та достовірними, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд відхиляє посилання відповідача та його представника про недоведеність позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди, оскільки такі зводяться до заперечення обставини лікування позивача, у тому числі є запереченням використаних препаратів, на придбання яких позивачем надано квитанції з аптек. Суд вважає належними доказами долучені до позовної заяви копії квитанцій на придбання ліків, оскільки дати їх придбання відповідають датам лікування позивача. Крім того, зазначені у квитанціях препарати відповідають призначеному лікарем лікуванні, зазначеному у виписці № 2687 від 19.11.2021 року. З огляду на зазначене позовні вимоги [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої злочином, а саме витрат на лікування у розмірі 9 214,64 грн підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно роз`яснень, наданих у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України). Встановивши наявність підстав для притягнення [PERSON] до відповідальності за шкоду, завдану ДТП, виходячи з принципу розумності та справедливості суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000 грн. Суд вважає доведеною обставину завдання позивачеві [PERSON] моральної шкоди винними діями відповідача [PERSON] . При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості, враховує характер, обсяг та глибину моральних страждань позивача, які він переніс, позицію та особу винного, який у добровільному порядку матеріальну шкоду не відшкодував, наявність змін у здоров`ї позивача, зміни у повсякденному житті, які настали в результаті травми, тривалість лікування та реабілітації, необхідність відвідування судових засідань у кримінальній справі. Зазначені обставини в сукупності підтверджують наявність моральних страждань позивача вніслідок дорожньо-транспортної пригоди. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні з позовною заявою [PERSON] був звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір». Оскільки позовні вимоги [PERSON] про стягнення майнової шкоди підлягають задоволенню повністю, моральної шкоди частково, з відповідача [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції у розмірі 1 211,20 грн. Щодо стягнення витрат на правову допомогу Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини друга статті 141 ЦПК України). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України). Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав: копію угоди про надання правової допомоги № 78 від 22 березня 2022 року; копію акта приймання-передачі наданих юридичних послуг від 22 березня 2022 року; копії квитанцій на суму 3000,00 грн та 3 000,00 грн від 22.03.2022 року та 07.07.2023 року, відповідно. Матеріали справи свідчать, що адвокатом Сємак Т. В. надавалась правова допомога з питань, пов`язаних з кримінальним провадженням № 1202216220000536 від 09 листопада 2021 року(захист прав потерпілого у кримінальному провадженні). Однак, витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні. Аналогічну правову позицію закріплено у постановах Верховного Суду України від 20 травня 2009 року у справі № 6-3261св08, від 27 січня 2010 року у справі № 6-11633св09, від 3 лютого 2010 року у справі № 6-15773св09. У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 462/6473/16-ц (провадження № 14-400цс18), пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19), пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 (провадження № 14-191цс19)). Законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на оплату правової допомоги в кримінальній справі у порядку цивільного судочинства, як і немає правових підстав для ототожнення витрат на правову допомогу і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства. Ураховуючи наведене, правові підстави для стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу, надану під час розгляду кримінальної справи, відсутні.

Outcome: partial