Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 36000,00 грн заборгованості за кредитом у тому числі: 10000,00 грн заборгованості за кредитом, 26000,00 грн простроченої заборгованості за процентами, а також судові витрат по справі. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 26.03.2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС", та [PERSON] за допомогою веб-сайту creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки - і зрмації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1370-6552. Відповідно до умов Кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 10000,00 грн.; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 14 днів; промо-ставка 1,75% в день, знижена % ставка - 2,50 % в день; стандартна % ставка 2,50 % в день. Відповідач всупереч умовам кредитного договору кошти не повернув. Ухвалою суду від 07.11.2024 було відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 02.12.2024 постановлено справу слухати заочно. Ухвалою суду від 28.01.2025 заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 02 грудня 2024 року у справі №375/1864/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вважати неподаною і повернуто заявнику. Ухвалою Київського апеляційного суду від 06.03.2025 року, апеляційну скаргу [PERSON] - задоволено. Ухвалу Рокитнянського районного суду Київської області від 28.01.2025 року - скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду. \~ \~ \~ \~Ухвалою від 14.04.2025 заочне рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 02 грудня 2024 року у цивільній справі позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, скасовано, а справу призначено до розгляду. Представник позивача просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи (п.1 ч. 8 ст 128 ЦПК України), подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3,627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч. 1ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст.3,12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, розглядаючи даний спір суду належить встановити: -чи укладено кредитний договір між сторонами та на яких умовах; -чи наданий кредит позивачем відповідачу; -чи виконував свої зобов`язання за кредитним договором відповідач щодо повернення отриманих коштів та процентів, нарахованих згідно цього договору; -чи дотримано позивачем порядку нарахування відсотків за користування кредитом, визначеного укладеним між сторонами кредитним договором, чи правильно обрахована заборгованість за тілом кредиту; Щодо факту укладення кредитного договору та договірних умов Судом встановлено, що 26.03.2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» [PERSON] укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1370-6552. Пунктом 4.1 договору передбачено загальний розмір кредиту 10000,00 грн, дата надання кредиту 26.03.2024, відповідно до п. 4.12 строк кредитування складає 300 календарних днів, дата повернення кредиту 19.01.2025. Денна процентна ставка становить 2,50 % за кожен день користування кредитом (п.4.15 договору). Пунктом 8.5 договору передбачено, що у разі прострочення позичальником сплати процентів за користування Кредитом на строк календарний місяць, кредитодавець має право вимагати від Позичальника повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів за весь строк фактичного користування кредитом до дати повернення кредиту, шо встановлена п.4.12 цього Договору. Додатком до вказаного кредитного договору є графік повернення платежів за кредитом, у якому сторони договору передбачили щомісячну сплаті тіла кредиту та відсотків за його користування. Договір з додатком підписано відповідачем за допомогою одноразово ідентифікатора (одноразового пароля). Згідно ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. За таких умов суд дійшов висновку, що факт укладення між сторонами зазначеного кредитного договору підтверджено належними та допустимими доказами, проти чого не заперечувала і сама відповідачка. Щодо підтвердження факту надання кредиту позивачем відповідачу Судом встановлено, що відповідно до довідки ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на платіжну картку відповідачки [NUMBER] 10.02.2023 було перераховано 10000,00 грн за допомогою платіжної системи LiqPay. Вказаний факт підтверджено і листом АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» IDплатежу 2442041373. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконано зобов`язання за кредитним договором, та доведено цей факт належними та допустимими доказами. Щодо того, чи виконував свої зобов`язання за кредитним договором відповідач щодо повернення отриманих коштів та процентів, нарахованих згідно цього договору Відповідно до ч.1 ст 81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про факти погашення позики. За таких умов суд вважає факт повного невиконання зобов`язань відповідача за кредитним договором повністю доведеним. 23.08.2024 на адресу відповідача було направлено вимогу про повернення боргу, але вона виконана не була. Щодо нарахованих відсотків У заяві про скасування заочного рішення, відповідачка вказувала на те, що річна номінальна та пільгова відсоткова ставка за користування кредитом становить 912,50%, що є неправомірним тягарем для споживача фінансових послуг. Відповідач також вказує на те, що позивач просить стягнути відсотки, які значно перевищують заборгованість за тілом кредиту. Судом встановлено, що нарахування відсотків відбувалося у межах строку дії кредитного договору (за період з 26.04.2024 по 19.01.2025, 300 днів) та відповідно до процентної ставки, обумовленої сторонами кредитного договору, (2,5 % за день), а також з урахуванням часткового погашення відсотків у сумі 5250,00 грн. Матеріалами справи, зокрема п. 8.5 договору, підтверджується право достроково вимагати у відповідача повернення кредиту, оскільки відповідачем було порушено узгоджений графік повернення коштів. Відповідачка вказувала на те, що річна номінальна та пільгова відсоткова ставка за користування кредитом становить 912,50%, що є неправомірним тягарем для споживача фінансових послуг. Відповідач також вказує на те, що позивач просить стягнути відсотки, які значно перевищують заборгованість за тілом кредиту. Суд погоджується із тим, що відсоткова ставка є високою, а розмір заборгованості за відсотками перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту. Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є\~обов`язковим\~для виконання\~сторонами. Тому, відступати від умов договору, який погоджений сторонами навіть тоді, коли його умови, на думку сторони, є несправедливими, у суду немає підстав. Відповідачка також вказувала на те, що встановлений у договорі розмір відсоткової ставки не відповідає приписам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Суд не може застосувати до спірних правовідносин вказану норму з огляду на таке. Згідно статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках,\~встановлених цим\~Кодексом,\~нікчемний правочин\~може бути\~визнаний судом\~дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Закон України «Про споживче кредитування» не містить положень про те, що невідповідність умов договору цьому Закону у частині встановлення процентної ставки за користування кредитом, тягнуть за собою недійсність договору у цій частині. Отже, сторона, яка заперечує дійсність умов договору, повинна звернутися до суду із вимогою про визнання цього договору, (його частини), недійсним. Водночас відповідачка із такими вимогами до суду не зверталася, а подала лише свої заперечення. Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, позивач мав можливість не вступати у кредитні відносини із відповідачем, якщо дійсно вважав встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливими, натомість позивач погодив зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Отже, з відповідача належить стягнути 10000,00 грн тіла кредиту та 26000,00 грн. відсотків, що всього складає 33000,00 грн. У силу приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі: 2422,40 грн.

Outcome: approved