Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

У квітні 2025 року Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» звернулося до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з цивільним позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування в порядку суброгації у розмірі 45796,36 грн та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19.12.2023 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» було укладено Генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 207.23.000025, строком дії з 19.12.2023 р. по 18.12.2024 р., страхова сума 229702,60 грн. Даним Договором було застраховано ТЗ RENAULT Dokker, реєстраційний номер [NUMBER] . Франшиза за Договором страхування - 1 % (2297, 03грн.). 02.07.2024 року, об 07:55 годин, сталася дорожньо-транспортна пригода: [PERSON] керуючи автомобілем DAF, реєстраційний номер [NUMBER] здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем RENAULT Dokker, реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія автомобіля DAF, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , що підтверджується постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2024 року у справі 175/12245/24, відповідно до якої [PERSON] було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 19.07.2024 року до позивача звернувся власник транспортного засобу RENAULT Dokker, реєстраційний номер [NUMBER] із заявою про проведення виплати страхового відшкодування для відновлення автомобіля. 07.08.2024 року ФОП [PERSON] було складено звіт № 79-07.24 про оцінку (вартості) розміру збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, згідно з яким вартість відновлення ремонту автомобіля RENAULT Dokker, реєстраційний номер [NUMBER] становить 125301,42 грн. Відповідно до рахунку-фактури ремонт транспортного засобу RENAULT Dokker, реєстраційний номер [NUMBER] становить 114241,93 грн. Згідно з ч. 3 ст. 102 Закону України «Про страхування», умов Договору страхування Товариством з додатковою відповідальністю було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 111944,90 грн, що підтверджується страховим актом № 3.24.03467-1 та платіжною інструкцією від 16.08.2024 року. У подальшому проведення відновлювального ремонту підтверджується актом виконаних робіт. Цивільно-правову відповідальність водія автомобіля DAF, реєстраційний номер [NUMBER] на дату дорожньо-транспортної пригоду була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Євроінс Україна» на підставі полісу № ЕР/219929152. Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди строк експлуатації автомобіля RENAULT Dokker, реєстраційний номер [NUMBER] становив 9 років, то Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» в межах ліміту відповідальності, визначеного полісом № ЕР/219929152 (160, 000 грн) відшкодувало позивачу завдану шкоду та виплатило страхове відшкодування у сумі 62948, 54 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 04.12.2024 року. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі, визначеному статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортним засобів» № 1961 вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу деталей, то у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності). Відтак винуватець дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] повинен відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, яка становить 45796, 36 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2025 року головуючим по справі визначено суддю Краснокутську Н.С. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою судді від 18 квітня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. Сторони в судове засідання не з`явилися, представників не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. На адресу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, від відповідача також надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі, від третьої особи документів стосовно справи не надходило. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Відповідно до ч.4\~ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1\~ст.\~5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 19 ЦПК України\~суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що 19.12.2023 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» було укладено Генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 207.23.000025, строком дії з 19.12.2023 р. по 18.12.2024 р., страхова сума 229702,60 грн. Даним Договором було застраховано ТЗ RENAULT Dokker, реєстраційний номер [NUMBER] . Франшиза за Договором страхування - 1 % (2297, 03грн.). 02.07.2024 року, об 07:55 годин, сталася дорожньо-транспортна пригода: [PERSON] керуючи автомобілем DAF, реєстраційний номер [NUMBER] здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем RENAULT Dokker, реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія автомобіля DAF, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , що підтверджується постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2024 року у справі 175/12245/24, відповідно до якої [PERSON] було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 19.07.2024 року до позивача звернувся власник транспортного засобу RENAULT Dokker, реєстраційний номер [NUMBER] із заявою про проведення виплати страхового відшкодування для відновлення автомобіля. 07.08.2024 року ФОП [PERSON] було складено звіт № 79-07.24 про оцінку (вартості) розміру збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, згідно з яким вартість відновлення ремонту автомобіля RENAULT Dokker, реєстраційний номер [NUMBER] становить 125301,42 грн. Відповідно до рахунку-фактури ремонт транспортного засобу RENAULT Dokker, реєстраційний номер [NUMBER] становить 114241,93 грн. Згідно з ч. 3 ст. 102 Закону України «Про страхування», умов Договору страхування Товариством з додатковою відповідальністю було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 111944,90 грн, що підтверджується страховим актом № 3.24.03467-1 та платіжною інструкцією від 16.08.2024 року. У подальшому проведення відновлювального ремонту підтверджується актом виконаних робіт. Цивільно-правову відповідальність водія автомобіля DAF, реєстраційний номер [NUMBER] на дату дорожньо-транспортної пригоду була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Євроінс Україна» на підставі полісу № ЕР/219929152. Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди строк експлуатації автомобіля RENAULT Dokker, реєстраційний номер [NUMBER] становив 9 років, то Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» в межах ліміту відповідальності, визначеного полісом № ЕР/219929152 (160, 000 грн) відшкодувало позивачу завдану шкоду та виплатило страхове відшкодування у сумі 62948, 54 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 04.12.2024 року. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі, визначеному статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортним засобів» № 1961 вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу деталей, то у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності). Відтак винуватець дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] повинен відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, яка становить 45796, 36 грн. Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2\~статті 77 ЦПК України\~встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 та 6\~статті 81 ЦПК України\~докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов`язання в натурі. Примусове виконання зобов`язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов`язання та полягає в зобов`язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Згідно з ч.1\~ст. 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до п.1 ч.2\~ст.22 ЦК України\~збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч. 1\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2\~ст. 8 Закону України «Про страхування»\~страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Статтею 27\~Закону України\~«Про страхування» та статтею 993\~ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. У відповідності до\~ст. 1192 ЦК України\~розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як зазначено у\~статті 993 ЦК України\~до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена уст. 27\~Закону України «Про страхування». Згідно з наведеними положеннями, до страховика, у разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. Відповідно до\~ст. 980 ЦК України\~та\~ст. 4 Закону України «Про страхування», предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином, Цивільний кодекс\~України та Закон України\~«Про страхування» передбачають три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності. Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. Відповідно п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема,статтею 1191 ЦК), а також\~статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до\~статті 993 ЦК\~і\~статті 27 Закону України «Про страхування»\~встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення\~статті 515 ЦК України\~суброгація застосовується лише до майнового страхування. Із правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25.12.2013 у справі №6-112цс13 вбачається, що при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив наступний правовий висновок: у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України). При цьому, перебіг позовної давності не змінюється і він обчислюється від дня настання страхового випадку (ч. 1 ст.\~261, ст.\~262 ЦК України). Страхувальник, який отримав майнову шкоду, набув право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача. Таким чином, у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Судом встановлено, що Товариством з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» було здійснено виплату страхового відшкодування, яке склало 111944,90 грн. Однак, оскільки транспортний засіб RENAULT Dokker, реєстраційний номер [NUMBER] , отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками з вини водія, то у даному випадку винуватець дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] повинен відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, яка становить 45796, 36 грн. Отже, надавши оцінку доказам в їх сукупності, враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до\~ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно із п. 1 ч.ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Звертаючись до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 3028,00 грн. Однак, згідно з ч. 3\~ст. 7 Закону України «Про судовий збір»\~та ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч. 5\~ст. 7 Закону України «Про судовий збір»\~повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 1514,00 грн. сплаченого при поданні позову у розмірі 3028,00 грн., а іншу частину судового збору в розмірі 1514,00 грн. стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved