Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до Білгород Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту, просить суд зняти арешт з усього невизначеного майна, нерухомого майна, що належить [PERSON] , накладений Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер АА № 163275, виданий 21.11.2005 року, видавник ВДВС Білгород Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 19669742 від 27.02.2015 року 11:24:27, [PERSON] , Тульчинська державна нотаріальна контора, Тульчинський районний нотаріальний округ, Вінницька область, номер запису про обтяження: 8885950 (спеціальний розділ). Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Свої вимоги позивач мотивує тим, що у лютому 2025 року їй [PERSON] стало відомо, що відносно її майна застосовано обтяження у вигляді «арешту нерухомого майна». Згідно інформації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 8885950 (спеціальний розділ) міститься наступний запис про обтяження: державний реєстратор Тимчик Наталія Федорівна, Тульчинська державна нотаріальна контора, Тульчинський районний нотаріальний округ, Вінницька область. Документи подані для державного реєстрації: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер АА № 163275, виданий 21.11.2005 року, видавник ВДВС Білгород Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області. Постанова внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 19669742 від 27.02.2015 року, вид обтяження: арешт майна боржника. Відтак їй з постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВДВС Білгород Дністровського міськрайонного управління юстиції від 21.11.2005 року стало відомо, що 20 років тому на виконанні у ВДВС перебував наказ Господарського суду № 29/257-05-7621 про стягнення з ФОП [PERSON] 6289, 98 грн заборгованості. Вказаний наказ було повернуто стягувачу, але арешт не скасовано. 12 лютого 2025 року вона звернулася до відповідача з заявою про зняття арешту з майна та отримала відповідь, що перевіркою відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження установлено, що на примусовому виконанні у Білгород Дністровському відділі державної виконавчої служби у Білгород Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відсутні виконавчі провадження відносно боржника [PERSON] . Арешт, накладений на усе майно, що їй належить, створює етичні незручності, порушує її право як власника на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним майном. На підставі зазначеного вона і звернулася з позовом до суду. 01 квітня 2025 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву про зняття арешту з майна, відповідно до якого просить суд відмовити у задоволені позовної заяви у повному обсязі, зазначаючи, що позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або інший законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках передбачених законом, виконують судові рішення. У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. 11.04.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначила, що постанова ВДВС була накладена 20 років тому Посилаючись на позицію ВС зазначає, що не зняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому проваджені при поверненні виконавчого документу стягувачу є протиправною бездіяльністю органу Державної виконавчої служби, і порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 03 березня 2025 року Ухвалою суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням справи до її підготовчого розгляду. 22.04.2025 Ухвалою суду підготовче провадження по справі було закрито та справу призначено до судового розгляду по сутті. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив, відповідно до якого просить суд відмовити у задоволені позову. Зі згоди позивача, суд розглядає справу за відсутність належним чином повідомленого відповідача. Фактичні обставини справи встановлені судом. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, 21 листопада 2005 року Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21 листопада 2005 року накладений арешт на все майно СПБ [PERSON] , що мешкає: [ADDRESS] . (а.с. 13) Згідно інформації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 8885950 (спеціальний розділ) міститься наступний запис про обтяження: державний реєстратор Тимчик Наталія Федорівна, Тульчинська державна нотаріальна контора, Тульчинський районний нотаріальний округ, Вінницька область. Документи подані для державного реєстрації: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер АА № 163275, виданий 21.11.2005 року, видавник ВДВС Білгород Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області. Постанова внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 19669742 від 27.02.2015 року, вид обтяження: арешт майна боржника. Відповідно до листа № 15270/21.3 від 19 лютого 2025 року Білгород Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород Дністровському районі Одеської області, зазначено, що перевіркою відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження установлено, що на примусовому виконанні у Білгород Дністровському відділі державної виконавчої служби у Білгород Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відсутні виконавчі провадження відносно боржника [PERSON] . Згідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців виявлено обтяження всього нерухомого майна, належного [PERSON] за реєстровим № 8885950, зареєстрованого 07.12.2005 Тульчинською державною нотаріальною конторою Вінницької області. Враховуючи викладене, наразі у Відділу відсутні підстави для зняття арешту з всього нерухомого майна, належного [PERSON] . Нормативне обґрунтування, оцінка аргументів сторін, висновки суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Згідно із ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової Палати Касаційного цивільного суду у Постанові у справі № 725/3352/23 від 06 травня 2024 року зазначив наступне: « у частині першій статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85 гс 19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Аналогічний за змістом висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594 св 21), від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109 св 22). У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження» (абзац 1 пункту 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна»). Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19). Отже, можливість звернення з таким позовом передбачена для особи, якій належить майно, на яке накладено арешт у виконавчому провадженні, але яка не являється боржником у цьому виконавчому провадженні, а відповідачами можуть бути боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, але не відділ державної виконавчої служби, який лише забезпечує примусове виконання судових рішень. Відповідно до ч.1 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Отже, положеннями ст. 51 ЦПК України передбачено можливість залучення до участі у справі співвідповідача або заміни неналежного відповідача виключно за клопотанням позивача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. У цій справі позивачка визначила відповідача як Білгород-Дністровський відділ державної виконавчої служби у Білгород Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), тоді як відповідачем повинна бути особа, в інтересах якої було накладено оспорюваний арешт. Позивачка клопотань про заміну відповідача не подавала. На думку суду, позивачка звернулась до відповідача про зняття арешту як до неналежного, оскільки виконавча служба виконує дії, в тому числі про накладення арешту та про його зняття і не може бути відповідачем по справі, та вимоги в межах даної цивільної справи неможливо вирішити, оскільки їх вирішення стосується прав та обов`язків іншої особи, яка не є учасником даної справи, а відтак вирішення даної вимоги є можливим шляхом пред`явлення інших позовних вимог до інших осіб поза межами даного цивільного провадження, у зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити. Крім того, з позовної заяви вбачається, що позивачка фактично не погоджується з діями, рішенням державного виконавця, який на думку позивачки, повинен здійснити всі відповідні дії щодо зняття арешту з належного їй майна. В даному випадку, позовні вимоги спрямовані до особи, яка не оспорює будь-які її права на майно, яке арештовано, між позивачкою та державним виконавцем існують процесуальні відносини, які вирішуються в іншому порядку, отже у таких випадках повинні застосовуватись інші відповідні способи судового захисту.

Outcome: dismissed