Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

18 березня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту № 459142-КС-001 від 29 січня 2023 року у розмірі 78894 (сімдесят вісім тисяч вісімсот дев`яносто чотири) грн. 50 коп. та витрат по сплаті судового збору. В обґрунтування своїх вимог ТОВ «Бізнес Позика» посилалися на те, що 29 січня 2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір № 459142-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний одноразовим ідентифікатором, у порядку, визначеному ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію". ТОВ «Бізнес Позика» 29 січня 2023 року направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 459142-КС-001 про надання кредиту. 29 січня 2023 року [PERSON] прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 459142-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. ТОВ «Бізнес Позика» направлено [PERSON]., через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-6229, на номер телефону [NUMBER] (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено. Таким чином, 29 січня 2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено Договір № 459142-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України "Про електронну комерцію". За умовами договору відповідач [PERSON] отримала від позичальника ТОВ «Бізнес Позика» грошові кошти у розмірі 5000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, визначеному договором. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконали, надали відповідачу [PERSON] грошові кошти у визначеному договором розмірі шляхом перерахування на банківську картку позичальника, котрий позичальник указав в особистому кабінеті. Також, 02 квітня 2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до договору № 459142-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Додаткової угоди ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику додатково кредит в сумі 21000, 00 грн., комісія пов`язана з наданням додаткового кредиту 3150,00 грн. Відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, лише частково сплатила кошти за Договором № 459142-КС-001 на загальну суму 5587,09 грн. Всупереч зазначеному вище, відповідачка не виконує належним чином умови договору, в результаті чого, станом на 14 вересня 2024 року утворилась заборгованість за Договором № 459142-КС-001 у розмірі 78894 (сімдесят вісім тисяч вісімсот дев`яносто чотири) грн. 50 коп., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 24653 грн. 08 коп.; суми прострочених платежів по процентах - 51091 грн. 42 коп.; суми прострочених платежів за комісією - 3150 грн. 00 коп.. Тому, посилаючись на зазначені обставини, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтвердив та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Заяву про слухання справи за його відсутністю не надав. Про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином - у відповідності до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7 ст. 128, ч. 9 ст. 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно до ст.280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував. Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що 29 січня 2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачкою [PERSON] було укладено Договір № 459142-КС-001 про надання кредиту (арк.с. 21-25), відповідно до умов якого позивач (як кредитодавець) надав відповідачеві грошові кошти на засадах строковості, поворотності, платності, а останній зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісії у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів. Договором визначено строк кредиту 16 тижнів; стандартна процентна ставка в день 2,00000000%; знижена процентна ставка в день 1,15514127; комісія за надання кредиту 750,00 грн; загальний розмір наданого кредиту 5000,00 грн; термін дії договору до 21 травня 2023 року; орієнтована загальна вартість наданого кредиту 10480,00 грн.; орієнтовна реальна річна процентна ставка 11956,93%. У п.3.2.3 Договору сторони встановили Графік платежів (арк.с. 21 на звороті). Також, 02 квітня 2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до договору № 459142-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» (арк.с. 38). Відповідно до умов Додаткової угоди ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику додатково кредит в сумі 21000, 00 грн., комісія пов`язана з наданням додаткового кредиту 3150,00 грн. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, перерахувавши 29 січня 2023 року [PERSON] на її картковий рахунок грошові кошти у розмірі 5000,00 грн., що підтверджується копією інформаційної довідки про перерахунок коштів від 16.09.2024 (арк.с. 45). Відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, лише частково сплатила кошти за Договором № 459142-КС-001 на загальну суму 5587,09 грн. Всупереч вимогам Кредитного договору, відповідач не виконує свого зобов`язання, не здійснив погашення кредитної заборгованості за вищевказаним кредитним договором. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 14 вересня 2024 року утворилась заборгованість перед позивачем за Договором № 459142-КС-001 у розмірі 78894 (сімдесят вісім тисяч вісімсот дев`яносто чотири) грн. 50 коп., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 24653 грн. 08 коп.; суми прострочених платежів по процентах - 51091 грн. 42 коп.; суми прострочених платежів за комісією - 3150 грн. 00 коп. (арк.с. 13-17). Станом на день розгляду справи сторонами не надано доказів виконання відповідачем зобов`язань за договором. Вирішуючи спір, суд ураховує такі положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів (п. 1 ст. 11, ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний, як це передбачено ч. 1 ст. 527 ЦК України, виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до пункту 12 статті 11 Закону «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до статті 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Кредитний договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Правильно застосувавши норми матеріального права, слід дійти обґрунтованого висновку про те, що Кредитний договір підписаний Боржником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Заявником/Кредитором та Боржником/Позичальником не був би укладений. Отже сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Аналогічної позиції притримується Верховний Суд по справі № 524/5556/19, що відображено в постанові від 12.01.2021 року (провадження № 61-16243 св 20) та у постанові Верховного Суду у справі №127/33824/19 від 07.10.2020 р.. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку із чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з набуттям чинності Закону України "Про споживче кредитування" залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22). Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України "Про споживче кредитування", які викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку). Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 3150 грн. 00 коп., а також подальше витребування нарахованої комісії позивачем з відповідача, суд вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства. У зв`язку з тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначені у кредитному договорі, то позов ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Таким чином, судом установлено неналежне виконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов`язань відповідно до умов укладеного кредитного договору, що передбачає стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості у розмірі 78894 (сімдесят вісім тисяч вісімсот дев`яносто чотири) грн. 50 коп., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 24653 грн. 08 коп.; суми прострочених платежів по процентах - 51091 грн. 42 коп.; суми прострочених платежів за комісією - 3150 грн. 00 коп. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ні відзиву, ні заперечень проти позову відповідачем не надано, тому доводи позивача щодо невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, а також розміру прострочених платежів нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними. За таких обставин позов заявлено обґрунтовано та у відповідності до вимог чинного законодавства, тому він підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved