Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

У грудні 2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просить розірвати між ним та відповідачкою шлюб, який зареєстрований 12 липня 2019 року Шевченківським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 937. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2024 року матеріали вказаної позовної заяви передано на розгляд судді Левицької Т.В. В обґрунтуванні позовних вимог позивач посилається на те, що фактичні шлюбні відносини не склалися з причин взаємного непорозуміння, різних характерів та поглядів на життя. Подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливе, спільного господарства сторони не ведуть, спільного бюджету не мають. Шлюбні відносини між ними фактично припинені з липня 2022 року. Від шлюбу з відповідачем сторони спільних дітей не мають. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив розірвати укладений шлюб між ним та відповідачкою шлюб. Зазначив, що примирення є неможливим, оскільки шлюбні стосунки між ними фактично припинені, шлюб має виключно формальний характер. Не проживають з відповідачкою разом з липня 2022 року. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, про дату, час і місце судового розгляду повідомлена в установленому законом порядку. До суду надійшла заява про розгляд справи без її участі. Заслухавши пояснення позивача, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 липня 2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 липня 2019 року Шевченківським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 937, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] . Сторонами не заперечується, що спільних дітей вони не мають. Вимогами ст. 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя, зокрема, має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відтак, з матеріалів справи та встановлених судом обставин в судовому засіданні, суд не вбачав виявлення бажання у подружжя надання їм строку на примирення, враховуючи і те, що в судовому засіданні не було заявлено відповідних клопотань з цього приводу. Як встановлено судом, подружнє життя між сторонами не склалося, подружжя не проживає разом, шлюбні стосунки між ними фактично припинені з липня 2022 року. Шлюб існує формально, його збереження не відповідає інтересам сторін. Оскільки відповідачка фактично визнала позов, так як не виклала заперечення щодо розірвання шлюбу і це визнання не порушує законних прав та інтересів сторін, суд відповідно до ст. 206 ЦПК України приймає таке визнання позову. З огляду на зазначене та враховуючи те, що як позивач, так і відповідач позов визнали, суд прийшов до висновку, що подальше збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved