Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

У березні 2025 року заявник через свого представника звернулась до суду з вище вказаним позовом та просила встановити юридичний факт, що громадянка Федеративної Республіки [PERSON] при народженні [PERSON] , [INFO] , є матір`ю дитини чоловічої статі [PERSON] , яка народилася [INFO] в м. Чернівці (Україна) в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій. В обґрунтування вказаних вимог посилалась на те, що 03 січня 2025 року в Україні, у м. Чернівці, у громадян [PERSON] при народженні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] при народженні [PERSON] , [INFO] , які перебувають у зареєстрованому шлюбі, народився син [PERSON] . [PERSON] був народжений сурогатною матір`ю - громадянкою України [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із безпліддям та неможливістю заявниці виношувати вагітність та в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до вимог Наказу МОЗ України №787 від 09.09.2013 року «Про затвердження Порядку застосування допоміжних репродуктивних технологій в Україні». Договір про виношування дитини між заявницею та її чоловіком з сурогатною матір`ю був укладений 19.03.2024 року та належним чином виконаний. Реєстрація факту народження дитини була проведена реєстраційним органом відповідно до ст.ст. 123, 133 Сімейного кодексу України та п. 11 глави 1 розділу ІІІ наказу Міністерства юстиції України №52/2 від 18.10.2000 р. Підставою для запису [PERSON] та [PERSON] батьками дитини стали довідка про генетичну спорідненість батьків (батька чи матері) з плодом №9994 від 07.01.2025 р., виданої Центром репродукції людини Клініка професора Феськова О.М. товариства з обмеженою відповідальністю «САНА-МЕД», м. Харків, та заява сурогатної матері [PERSON] від 07.01.2025 року про дачу згоди на запис батьками громадян [PERSON] при народженні [PERSON] та [PERSON] при народженні [PERSON] , засвідченої приватним нотаріусом Чернівецького МНО Малою І.М. Разом з тим, правом ФРН, громадянами якої є подружжя, сурогатне материнство заборонене, і в якості матері відповідно до § 1591 ЦК ФРН визнається лише жінка, яка народила дитину (сурогатна матір), а у посвідченні особи дитини [NUMBER] , виданого Генеральним консулом ФРН в Чернівцях 03.01.2025 року, зазначене прізвище сурогатної матері [PERSON] , а не прізвище заявниці (згідно німецького права прізвище при народженні дитини визначається по матері, що може бути змінено за заявою батьків). Таким чином, зроблений в Україні актовий запис про матір та батька в реєстрі актів цивільного стану громадян, та відповідно видане на цій підставі свідоцтво про народження дитини не визнається в Німеччині як рішення компетентного органу України, а відтак ставлять під сумнів юридичну силу рішення органу реєстрації актів цивільного стану України, на підставі якого було видане свідоцтво про народження дитини. Невизнання факту запису матір`ю дитини заявниці [PERSON] позбавляє її права здійснити реєстрацію за законодавством ФРН, що зумовило необхідність звернення до суду з даною заявою. В судове засідання заявник не з`явилась, в її інтересах діяла представник [PERSON] , яка звернулась до суду із клопотанням по розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Заінтересовані особи та їх представники в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись судом про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили. Так, зі змістом процесуальних рішень у даній справі сторони могли знайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою http://reyestr.court.gov.ua/ , а також інформація щодо даної справи розміщується на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за наступною веб-адресою сторінки: http://ptr.cv.court.gov.ua/sud2408/, де в розділі «Громадянам» містяться відомості щодо стадії розгляду та дати призначення судових засідань у даній справі, про що також сторонам було повідомлено в ухвалі про відкриття провадження по справі. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. У своїй постанові від 29 січня 2020 року у справі № 5015/1763/12 Верховний Суд вказав на те, що сам факт неотримання стороною справи кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав судові повістки за належною адресою, самостійно зазначеною стороною у справі, та яка повернулася в суд у зв`язку з неотриманням адресатом, не може вважатися неналежним повідомленням сторони про час та місце судового розгляду, оскільки зумовлена не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справи у відсутності учасників судового процесу, які в судове засідання не з`явились. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог\~ ст.\~89\~ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів.\~ Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності.\~ Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом \~ст. 123 Сімейного кодексу України\~у разі народження дружиною дитини, зачатої в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, здійснених за письмовою згодою її чоловіка, він записується батьком дитини. У разі перенесення в організм іншої жінки ембріона людини, зачатого подружжям (чоловіком та жінкою) в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, батьками дитини є подружжя. Подружжя визнається батьками дитини, народженої дружиною після перенесення в її організм ембріона людини, зачатого її чоловіком та іншою жінкою в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій. Як вбачається з копії свідоцтво про народження Серія [NUMBER] , виданим Першим відділом ДРАЦС у м. Чернівці Західного міжрегіонального управління МЮ України 21 січня 2025 року, [INFO] у м.Чернівці, Чернівецької області, Україна народився [PERSON] про що зроблено актовий запис №66 та його батьками вказані громадяни Федеративної Республіки [PERSON] при народженні [PERSON] та [PERSON] при народженні [PERSON] (а/с 13). За наслідками розгляду справи встановлено, що дитина [PERSON] був народжений сурогатною матір`ю - [PERSON] , громадянкою України, в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій. Генетична спорідненість дитини з громадянами громадяни Федеративної Республіки [PERSON] при народженні [PERSON] та [PERSON] при народженні [PERSON] підтверджується довідкою про генетичну спорідненість батьків (батька чи матері) з плодом №9994 від 07.01.2025 року, виданої Центром репродукції людини Клініка професора [PERSON] товариства з обмеженою відповідальністю «САНА-МЕД», м. Харків (а/с 16). [PERSON] (сурогатна матір) своєю заявою, засвідченою приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Малою І.М. №69 від 07.01.2025 року надала згоду на те, щоб батьками народженого нею 03.01.2025 року хлопчика записане подружжя громадян Федеративної Республіки [PERSON] при народженні [PERSON] та [PERSON] при народженні [PERSON] . У цій заяві [PERSON] заявила, що народжена нею 03.01.2025 року дитина чоловічої статті має генетичну спорідненість з батьком [PERSON] при народженні [PERSON] (а/с 28). У\~ст. 281 СК України\~встановлено, що визнання батьківства в Україні незалежно від громадянства батьків і дитини та місця їхнього проживання провадиться за законом України. Згідно із п. 6.9 Порядку застосування допоміжних репродуктивних технологій в Україні, затвердженого\~наказом Міністерств охорони здоров`я України від 09 вересня 2013 року N 787, у разі народження дитини жінкою, якій в організм було перенесено ембріон людини, зачатий подружжям у результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, державна реєстрація народження дитини проводиться за заявою подружжя, яке дало згоду на таке перенесення. У цьому разі одночасно з документом, що підтверджує факт народження дитини цією жінкою, подається заява про її згоду на запис подружжя батьками дитини, справжність підпису на якій має бути нотаріально засвідчена, а також довідка про генетичну спорідненість батьків (матері чи батька) з плодом. Згідно з ст. 133 СК України, \~якщо дитина\~народилася у\~подружжя,\~дружина записується\~матір`ю,\~а чоловік\~-\~батьком дитини. Відповідно до повного витягу №00048899580 від 22.01.2025 року із Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження вказано, що 21.01.2025 року реєстратором Першого віддідлу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зроблено актовий запис №66 про народження [PERSON] , який народився [INFO] , відомості про батька: Мерш прізвище при народженні [PERSON] , відомості про матір: Мерш прізвище при народженні [PERSON] , державна реєстрація народження проведена відповідно до ст. 133 СК України (а/с 14). Федеральний Верховний суд Німеччини у справі XII ZB 320/17 від 20 березня 2019 року, предметом розгляду було питання запису матір`ю в Німеччині саме особи, яка була вже записана такою у свідоцтві про народження в Україні відповідно до українського права, зробив такий висновок: «Запис в українському реєстрі про народження, а також видане на його підставі свідоцтво про народження, не є рішенням, яке може бути визнаним в розумінні ч. 1 § 108 Закону про провадження у справах сім`ї та з питань добровільної підсудності». Тобто невизнання факту реєстрації матір`ю дитини в Україні Федеральним Верховним судом ФРН обґрунтовується тим, що така реєстрація підтверджується не рішенням суду, а рішенням українського органу реєстрації актів цивільного стану, яке не відповідає змісту ч. 1 § 108 Закону «Про порядок розгляду сімейних справ та справ добровільної підсудності». Отже, відмова органів ФРН у визнанні факту реєстрації заявників батьками дитини порушує їх права та права дитини, оскільки зі статусом батьків пов`язані всі їх права та обов`язки щодо дитини, зокрема матеріального забезпечення та піклування, які вони набули згідно законодавства України. З урахуванням висновку, викладеного у рішенні Верховного федерального суду ФРН ХІІ ZB 320/17 від 20.03.2019 року, таке порушення прав заявників може бути усунуто шляхом встановлення факту родинних відносин в суді України за місцем народження дитини з винесенням відповідного судового рішення. Згідно\~ст. 4. Закону України «Про міжнародне приватне право»\~ право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього\~Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Статтею 65 цього Закону\~передбачено, що встановлення та оскарження батьківства визначається особистим законом дитини на момент її народження, а відповідно до \~ст. 16 вказаного Закону\~особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. У рішеннях від 26 червня 2014 року у справі «Меннессон проти Франції» скарга №65192/11 та у справі «Лабассе проти Франції» скарга №65941/11, Європейський суд з прав людини зазначив, що кожна країна має право заборонити сурогатне материнство на її території. Однак Суд також визначив, що заборона сурогатного материнства не може впливати на дітей, народжених у такий спосіб за кордоном. У цьому контексті Суд висловив позицію, що країни, де сурогатне материнство заборонене, повинні визнати родинний зв`язок між дітьми, народженими від сурогатної матері за кордоном, та їхніми біологічними батьками, інакше буде мати місце порушення прав дітей на повагу до приватного та сімейного життя, гарантованого\~ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до положень\~ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається з роз`яснень, які містяться в п. 1, 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», перелік фактів, які встановлюються судом не є вичерпним. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що наведені вище обставини в їх сукупності підтверджують факт, який просить встановити заявник та такий факт має для нею юридичне значення. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved