Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (далі - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»), через систему «Електронний суд», звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , третя особа: Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІ ІНВЕСТ ФІНАНС», про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 13.03.2021 за власного волевиявлення, із повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, з використанням сервісу online- кредитування https://cashberry.com.ua/, [PERSON] подано Заявку на отримання кредиту №10003356782 від 13.03.2021, на підставі якої 13.03.2021 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ФІНАНС» (далі - ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС») укладено Договір про надання споживчого кредиту №10003356782. Як зазначає позивач, цього ж числа, відповідачу були перераховані кредитні кошти на банківську картку у сумі 7300,00 грн. ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» виконало свої зобов`язання за договором, у той же час відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання. 05.09.2022 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір факторингу № 556/ФК-22, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №10003356782 від 13.03.2021, укладеного між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Згідно Договору факторингу сума заборгованості відповідача становить 26687,34 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 7300,00 грн, заборгованості за відсотками 19387,34 грн. На офіційному веб-сайті ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» міститься інформація щодо договору факторингу. Відповідно до введених даних відповідача, можна побачити витяг з реєстру боржників за договором факторингу №556/ФК-22 від 05.09.2022, але відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає. З урахуванням наведеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу (правову) допомогу адвоката у розмірі 6000,00 грн. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 11.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. 10.12.2024 на адресу суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Фоменка С.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив залишити позовні вимоги без задоволення, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Крім того, просив стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16700,00 грн. 24.12.2024 до суду від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якій заперечив щодо доводів відповідача з підстав, викладених у відповіді на відзиві. Крім того, щодо розміру витрат відповідача на професійну правничу (правову) допомогу зазначив, що з огляду на складність справи заявлений розмір є неспівмірним та належним чином не обґрунтованим. Цього ж числа, представником позивача до суду було надіслано клопотання про витребування у АТ «ТАСКОМБАНК» інформації про те, чи було відкрито на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) картковий рахунок відкритий у банку станом на 13.03.2021, а також виписку по рахунку за номером картки № [NUMBER] у період з 13.03.2021 по 16.03.2021. Клопотання обґрунтоване тим, що отримати вказані документи самостійно позивач не має можливості. 30.12.2024 на адресу суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. 20.01.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 22.01.2025 клопотання представника позивача про витребування інформації у АТ «ТАСКОМБАНК» задоволено частково та витребувано у АТ «ТАСКОМБАНК» інформацію про те, чи було відкрито на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) картковий рахунок відкритий у банку станом на 13.03.2021; чи є АТ «ТАСКОМБАНК» емінентом банківської картки [NUMBER] ; зобов`язано повідомити інформацію про належність [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) банківської картки [NUMBER] , якщо банк є її емітентом; чи було зараховано на картковий рахунок [NUMBER] , грошові кошти у сумі 7300,00 грн. згідно до договору №10003356782 про надання споживчого кредиту у період з 13.03.2021 по 16.03.2021, якщо банк є її емітентом. 19.02.2025 до суду від АТ «ТАСКОМБАНК» надійшла відповідь на виконання вимог ухвали суду, відповідно до якої в АТ «ТАСКОМБАНК» станом на 07.02.2025 відсутня інформація про [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), відповідно, [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) рахунки в АТ «ТАСКОМБАНК» станом на 13.03.2021 не відкривались, банківська картка № [NUMBER] не видавалась. Також повідомлено про неможливість надання запитуваної в резолютивній частині ухвали інформації щодо банківської платіжної картки № [NUMBER] , номер якої зазначено не повністю. З метою належного виконання банком ухвали від 22.01.2025 Банк просить надіслати уточнене рішення суду, яке міститиме додаткові відомості, що дадуть можливість визначити приналежність банківської платіжної картки № [NUMBER] до АТ «ТАСКОМБАНК» чи фізичну особу, якій було емітовано зазначену платіжну картку. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 13.03.2025 витребувано у АТ «ТАСКОМБАНК» інформацію про те, чи випускалась на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) віртуальна платіжна картка izibank за № [NUMBER] станом на 13.03.2021; чи було зараховано на віртуальну платіжну картку izibank за № [NUMBER] , грошові кошти у сумі 7300,00 грн. згідно до договору №10003356782 про надання споживчого кредиту у період з 13.03.2021 по 16.03.2021. 16.04.2025 до суду від АТ «ТАСКОМБАНК» надійшла відповідь на виконання вимог ухвали суду, відповідно до якої станом на 27.03.2025 відсутня інформація про [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), відповідно, банківська картка izibank [NUMBER] [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) не випускалася. Також повідомлено, що 13.03.2021 о 22:22:22 год. зараховано грошові кошти в сумі 7300,00 грн на рахунок [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) № [NUMBER] у гривнях, операції по якому можна здійснювати за допомогою банківської платіжної картки № [NUMBER] з призначенням платежу «Поповнення карткового рахунку через термінал №I0220389, [NUMBER] , [PERSON], Dnipro, Dnipro, UA I0220389 Dnipro, Dnipro, UA». АТ «ТАСКОМБАНК» не володіє інформацією щодо призначення/відправника даного переказу, тому не може підтвердити, що вищезазначені грошові кошти надійшли згідно до договору №10003356782 про надання споживчого кредиту. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся, при цьому, 24.03.2025 до суду від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, заявлені позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись. При цьому, 08.05.2025 від представника відповідача через систему «Електронний суд» надійшла заява у якій просив розглянути справу за відсутності відповідача та її представника та заперечив проти задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 03.03.2021 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС», яке в подальшому змінило назву на ТОВ «КОМПАНІ ІНВЕСТ ФІНАНС» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 10003356782, у формі електронного документа з використанням електронного підпису, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 7300 грн на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 7 календарних днів, з процентною ставкою 1,71% від суми кредиту за кожен день користування (624,15% річних), а відповідач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним відповідно до умов договору та виконати інші обов`язки, передбачені цим договором. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІ ІНВЕСТ ФІНАНС», відповідач має заборгованість на загальну суму 26687,34 грн. 05.09.2022 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» (далі -клієнт) та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (далі- фактор) укладено Договір факторингу № 556/ФК-22, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором. Право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог у формі наведеної в Додатку №1 до Договору. Відповідно до Витягу з Додатку № 1 до Договору факторингу № 556/ФК-22 від 05.09.2022, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Кредитним договором №10003356782 від 13.03.2021 у розмірі 26687,34 грн, з яких: загальна заборгованість за тілом кредиту складає 7300,00 грн, заборгованість за відсотками 19387,34 грн. ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» 30.10.2023 направило на адресу відповідача досудову вимогу, в якій, зокрема, повідомив про заміну кредитора у зобов`язанні та необхідності сплатити заборгованість, яка була залишена відповідачем без відповіді та задоволення. Судом встановлено, що відповідач категорично заперечує, що укладала вищевказаний договір та отримувала кредитні кошти. У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За положенням статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтями 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно до частини першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до статті 640 ЦК України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно статті 642 ЦК України - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Суд, досліджуючи договір про надання споживчого кредиту №10003356782 від 13.03.2021 враховує, що договір не містить відомостей про одноразовий ідентифікатор, який має бути згенерований при підписанні відповідачем цього договору. До того ж, не містять відомостей про такий одноразовий ідентифікатор додаток №1 до зазначеного договору. Отже, позивачем не надало доказів проведення ідентифікації відповідача при вході в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, зазначення у тексті договору особистих даних відповідача не підтверджує підписання останнім кредитного договору в електронній формі. Відтак, відсутні належні та допустимі докази укладення відповідачем договору про надання споживчого кредиту №10003356782. Також, слід зазначити, що відповідно до п. 2.1 договору про надання споживчого кредиту №10003356782 від 13.03.2021, кошти надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані позичальником Товариству з метою отримання кредиту. Згідно з п. 2.2 договору, сума кредиту (його частина) перераховується Товариством протягом трьох робочих (банківських днів) з моменту укладення цього договору. На підтвердження надання відповідачу та зарахування на його банківську карту кредитних коштів у розмірі 7300,00грн позивачем надано суду інформаційну довідку ТОВ «Платежі Онлайн» №62/5849/12 від 14.12.2022, в якій ТОВ «Платежі Онлайн», як оператор послуг платіжної інфраструктури повідомляє, що на сайті торговця CASHBERRY.COM.UA через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція: номер транзакції: 31566-69419-25433; сума транзакції: 7300,00 грн; дата та час проведення транзакції: 13.03.2021, 22:22:23; номер карти: [NUMBER] ; банк-емінент: IZI BANK. Водночас, відповідно до відповіді АТ «ТАСКОМБАНК», наданої на виконання вимог ухвали суду від 13.03.2025, інформація про [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), станом на 27.03.2025 в АТ «ТАСКОМБАНК» відсутня. Відповідно, банківська платіжна картка izibank № [NUMBER] [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) не випускалася. Між іншим, Банком повідомлено, що 13.03.2021 о 22:22:22 год. зараховано грошові кошти в сумі 7300,00 грн на рахунок [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) № [NUMBER] у гривнях, операції по якому можна здійснювати за допомогою банківської платіжної картки № [NUMBER] з призначенням платежу «Поповнення карткового рахунку через термінал №I0220389, [NUMBER] , [PERSON], Dnipro, Dnipro, UA I0220389 Dnipro, Dnipro, UA». У той же час зміст договору про надання споживчого кредиту №10003356782 від 13.03.2021 не містить даних та умов щодо погодження сторонами реквізитів платіжної картки, на яку повинні були бути перераховані кредитні кошти. Відтак, ні з наданої позивачем інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн», ані з інших наявних у матеріалах справи доказів неможливо встановити, що даний переказ стосується саме відповідача. Зокрема, неможливо встановити зазначення відповідачем номера картки № [NUMBER] під час оформлення заявки, кредитного договору, також відсутня будь-яка інформація даного переказу саме у кредитному договорі № 10003356782 від 13.03.2021. За таких обставин, у справі відсутні належні докази перерахування та отримання відповідачем кредиту в розмірі 7300,00 грн за договором № 10003356782 про надання споживчого кредиту від 13.03.2021. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин першої, сьомої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, інші доводи сторін не впливають на вищевказані висновки суду. Проаналізувавши вищенаведені обставини у своїй сукупності, доводи, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду судом справи, в зв`язку з чим у задоволенні позову, слід відмовити. У частині вимог представника відповідача [PERSON] - адвоката Фоменка С.О. про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 16700,00 грн, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, представником відповідача було надано договір про надання правничої допомоги №107 від 02.12.2024 укладений між адвокатом Фоменко С.О. та [PERSON] , додаток №1 до Договору про надання правничої допомоги №107 від 02.12.2024, ордер на надання правничої допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Верховний Суд в постанові від 28.12.2020 по справі № 640/18402/19 дійшов висновку, що розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. При цьому, слід зазначити, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України), що узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема, постановою від 22.01.2021 року в праві 925/1137/19. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Слід також зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved