Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

В провадженні суду з 17 лютого 2025 року знаходилась справа за позовом ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами, яка розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження, й рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 16 квітня 2025 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»10 825 грн. 00 коп. - заборгованості за кредитними договорами, 872 грн. 06 коп. - судового збору, а всього - 11 697 грн. 06 коп. Представник відповідача Войтович Л.В., діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 31.03.2025 року, звернувсь до суду із заявою від 17.04.2025 року про компенсацію відповідачу витрат на правову допомогу в сумі 14 238 грн. 00 коп. згідно частки задоволених вимог, яка становить 71, 19% від ціни позову (37 575 грн. 00 коп.), які будуть понесені відповідачем відповідно до Договору № 25/50Ф про надання правової допомоги від 31.03.2025 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом [PERSON] щодо оплати [PERSON] правової допомоги в сумі 20 000 грн.00 коп. по справі за позовом ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами, акту приймання - предачі наданих послуг від 14.04.2025 року до Договору № 25/50Ф про надання правової допомоги від 31.03.2025 року із описом видів наданої правової допомоги: усна консультація - 1 год. - 2 000 грн., складання відзиву на позовну заяву - 5 год - 18 000 грн.00 коп., всього - 6 год. - 20 000 грн. 00 коп., й зважаючи на частку задоволеної вимоги 71, 19% від ціни позову 37 575 грн. 00 коп., розмір витрати на првавову допомогу складає 14 238 грн. 00 коп., які просить стягнути з позивача на користь відповідача за наслідком розгляду справи - часткового задоволення позовних вимог. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В судовому засіданні представник відповідача Войтович Л.В., діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 31.03.2025 року, заяву підтримала та просила її задовольнити. Позивач в судове засідання не з"явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним повідомленням на офіційному сайті судової влади (суду), смс-провідомленням, звернувся до суду із клопотанням від 07.05.2025 року про розгляд заяви відповідача про компенсацію витрат на правову допомогу за відсутності позивача, й неявка позивача відповідно до ст.270 ЦПК України не перешкоджає розгляду даного процесуального питання. Позивачем подано заперечення на заяву відповідача про компесацію витрат на правову допомогу в сумі 20 000 грн. 00 грн., у якій просив відмовити відповідачу у задоволенні заяви за необґрунтованості, недоведеності понесених витрат на правову допомогу, вважаючи суперечливими доводи заяви щодо акту виконаних робіт, детального опису наданих послуг до укладеного основного Договору про надання правової допомоги, вбачаючи невідповідність заявлених відповідачем витрат до наданих послуг, не співмірності наданих послуг до такої справи, сума витрат є необґрунтовано завищеною, зважаючи на ціну позову, яка 37 575 грн. 00 коп., й витрати на правову допомогу - 20 000 грн. 00 коп. Виходячи з положень ст.13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд. З урахуванням положення 270 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути заяву на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та за погодженням позивача, у призначений до розгляду заяви день, що узгоджується із положенням ч.4 ст.270 ЦПК України, адже неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). У постанові Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16 викладено позицію, що неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи є їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, а тому не може бути перешкодою для розгляду судом питання по суті. Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд, вислухавши представника відповідача, позицію позивача, викладену у запереченні на заяву, їх доводи та запречення, дослідивши матеріали цивільної справи, зміст позовних вимог, рішення суду, його вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява відповідача про розподіл витрат на правову допомогу, приходить до висновку про часткове задоволення заяви. Відповідно до ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи може ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу (ч.1 ст. 270 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.2-5 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Судом встановлено, що у провадженні суду з 17 лютого 2025 року знаходилась справа за позовом ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Вказана справа розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження із викликом в судове засідання сторін (а.с.59). Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 16 квітня 2025 року позовні вимоги ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ - 35625014, 10 825 грн. 00 коп. - заборгованості за кредитними договорами, 872 грн. 06 коп. - судового збору, а всього - 11 697 грн. 06 коп. (а.с.122-130). Представник відповідача Войтович Л.В., діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 31.03.2025 року, звернувсь до суду із заявою від 17.04.2025 року про компенсацію відповідачу витрат на правову допомогу в сумі 14 238 грн. 00 коп. згідно частки задоволених вимог, яка становить 71, 19% від ціни позову (37 575 грн. 00 коп.), які будуть понесені відповідачем відповідно до Договору № 25/50Ф про надання правової допомоги від 31.03.2025 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Савченко (дошлюбне прізвище Войтович) Л.В. щодо оплати [PERSON] правової допомоги в сумі 20 000 грн.00 коп. по справі за позовом ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами, акту приймання - предачі наданих послуг від 14.04.2025 року до Договору № 25/50Ф про надання правової допомоги від 31.03.2025 року із описом видів наданої правової допомоги: усна консультація - 1 год. - 2 000 грн., складання відзиву на позовну заяву - 5 год - 18 000 грн.00 коп., всього - 6 год. - 20 000 грн. 00 коп., й зважаючи на частку задоволеної вимоги 71, 19% від ціни позову 37 575 грн. 00 коп., розмір витрати на прававову допомогу складає 14 238 грн. 00 коп., які просить стягнути з позивача на користь відповідача за наслідком розгляду справи - часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до Договору № 25/50Ф про надання правової допомоги від 31.03.2025 року, акту приймання - предачі наданих послуг [PERSON] має сплатити на користь адвоката Савченко (Войтович) Л.В. 20 000 грн.00 коп. протягом 6 місяців після розгляду справи та прийняття судом рішення незалежно від результату розгляд (а.с. 91-97). Із детального опису наданої правової допомоги, акту приймання - предачі наданих послуг від 14.04.2025 року до Договору № 25/50Ф про надання правової допомоги від 31.03.2025 року із описом видів наданої правової допомоги: усна консультація - 1 год. - 2 000 грн., складання відзиву на позовну заяву - 5 год - 18 000 грн.00 коп., вбачається, що всього адвокатом використано - 6 нормо-год. із визначеною ціною послуг 20 000 грн. 00 коп., які заявник просить стягнути з позивача на користь відповідача за наслідком розгляду справи - часткового задоволення позову. Вбачається із такого, що вартість 1 нормо-години складає 3 333 грн. 33 коп.(20 000 грн. 00 коп./6 год.). Так, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст.137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПК України). За результатами розгляду справи, відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат, серед іншого - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 137 ЦПК України). Окрім того відповідно до п.2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При вирішенні заяви про відшкодування понесених витрат на правову допомогу, зважаючи на наслідки розгляду справи, суд враховує рішення Європейського суд з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації. Так, Європейський суд з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначив підхід вислітлений у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95). Хоча чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката, однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід враховувати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. Рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Зважаючи на зазначені процесуальні норми, з урахуванням принципу співмірності витрат відповідача на правову допомогу, які будуть понесені протягом 6 місяців після розгляду справи та прийняття судом рішення незалежно від результату розгляд (а.с. 91-97), до складності справи, яка розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження, належить до категорії нескладних справ, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, вартісні показники надання юридичних послуг, що визначені Договором № 25/50Ф про надання правової допомоги від 31.03.2025 року, актом приймання - предачі наданих послуг від 14.04.2025 року до Договору № 25/50Ф про надання правової допомоги від 31.03.2025 року із описом видів наданої правової допомоги: усна консультація - 1 год. - 2 000 грн., складання відзиву на позовну заяву - 5 год - 18 000 грн.00 коп., всього - 6 год. - 20 000 грн. 00 коп., й зважаючи на частку задоволеної вимоги 71, 20% від ціни позову 37 575 грн. 00 коп., правило ч.2 ст.141 ЦПК України, суд вважає надмірно завищеними по такій справі, й вирішуючи питання про витрати відповідача по такій справі, вважає за необхідне визнати розумний розмір витрати на правову допомогу в сумі 5 000 грн. за такі послуги, оскільки оцінка доводів на відзив судом надана, які у більшій частині відхилені, адже відповідач вцілому не визнанав позов, вважаючи неукладеними всі п`ять договорів, й, враховуючи положення п.2 ч.3 ст. 141 ЦПК України, за яким суд при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує, з - поміж іншого, значення справи для, значення результатів її вирішення, й визначену судом суму витрат на правову допомогу, враховуючи надану оцінку судом доводів відзиву, суд покладає в основу для вирахування частки, яка є вихідною для розрахунку компенсації витрат на правову допомогу стороні за правилом ч.2 ст.141 ЦПК України, за яким інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 3 560 грн. 00 коп., виходячи із такого розрахунку: позов задоволено на 28,80% від ціни позову 37 575 грн. 00 коп., відповідно, частка, яка застосовується для розрахунку витрат на правову дпомогу відповідача становить 71, 20% (100% - 28,80% = 71,20%), 50 грн. х 71,20% = 3 560 грн.00 коп.). Суд вважає, що заявник має право на компенсацію понесених витрат в розумному розмірі в сумі 5 000 грн. 00 коп., зважаючи на співмірність до ціни позову (37 575 грн. 00 коп.), часткове обґрунтування відзиву на позов, яка становить 20%, яким доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. З-поміж іншого, за матеріалами такої справи вбачається, що витрати відповідача на правову допомогу в сумі 5 000 грн. 00 коп., яка розрахована у порядку ч.2 ст.141 ЦПК Укравїни за правилом пропорційності розміру задоволених позовних вимог, становить3 560 грн. 00 коп. будуть відповідати балансу розумного розміру, співмірності та пропорційності. Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підставівищевикладеного, п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України,

Outcome: approved