Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

У жовтні 2024 року позивач [PERSON] звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що вони з відповідачем 02 жовтня 2015 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Спору з відповідачем про місце проживання дитини позивач не має. Подружнє життя сторін не склалося у зв`язку з відсутністю спільних інтересів. Шлюбні стосунки фактично припинені. Сторони втратили почуття взаємного кохання та поваги, не ведуть спільного господарства, не проживають разом. Малолітня дитина проживає з позивачем. Позивач уважає, що шлюб зберегти неможливо, потрібно розірвати, указує, що примирення не буде, просить суд строк на примирення не надавати. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 січня 2025 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу передано за підсудністю до Носівського районного суду Чернігівської області. Матеріали цивільної справи надійшли до Носівського районного суду Чернігівської області 27 лютого 2025 року. Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області від 12 березня 2025 року в цивільній справі відкрито провадження, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи по суті на 05 травня 2025 року. У судове засідання позивач не з`явилася, однак 05 травня 2025 року подала до суду заяву, у якій указала, що вона підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити, не надавати строк на примирення, розглянути справу за її відсутності, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . У судове засідання відповідач не з`явився, однак 05 травня 2025 року подав до суду заяву, у якій указав, що він визнає позовні вимоги\~ повністю, наслідки визнання позову йому відомі, просить розглянути праву за його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Ураховуючи ст. 223 ЦПК України, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу та постановити рішення за відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд уважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Відповідно до\~ ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За правилом частини 2 статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України\~ охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони зареєстрували шлюб 02 жовтня 2015 року, про що складено відповідний актовий запис за № 100, місце державної реєстрації шлюбу: відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Носівського районного управління юстиції у Чернігівській області (а. с. 8). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а. с. 6). Дитина проживає з позивачем [PERSON] . Спір щодо місця проживання дитини між сторонами відсутній. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до\~ ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що\~ шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено,\~ що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні\~ уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу,\~ враховувати наявність малолітньої дитини,\~ дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя,\~ забезпечувати участь у судовому засіданні,\~ як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що сторони не виявили бажання примиритися, позивач скористалася правом на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, наполягала на розірванні шлюбу, відповідач беззастережно визнав позовні вимоги, не заперечував проти розірвання шлюбу. Судом також установлено, що подружнє життя сторін не склалося. У сторін відсутні спільні інтереси, вони фактично припинили шлюбі стосунки, не проживають разом, не ведуть спільного господарства, між ними втрачені почуття кохання та поваги. Саме тому подальше збереження шлюбу неможливе. Жодна зі сторін не клопотала перед судом про надання строку на примирення, тому строк на примирення сторонам у справі про розірвання шлюбу не надавався. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У заяві, поданій до суду 05 травня 2025 року, позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, набуте в шлюбі, - [PERSON] . Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Отже, суд уважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права позивача та відповідача, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується копією квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 08 жовтня 2024 року (а. с. 7) та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України від 09 жовтня 2024 року (а. с. 23). Ураховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить 605,60\~ грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, решта витрат по сплаті судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved