Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - Товариства), звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №010/34220/82/746670 від 04.12.2019 у розмірі 32\~466, 35 грн заборгованості за основною сумою боргу, за договором позики № 4382226 у розмірі 20\~661,5 грн, з яких 4000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 16\~261,50 грн сума заборгованості за відсотками та судові витрати. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог зазначено, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] уклали кредитний договір №010/34220/82/746670 від 04.12.2019, підписанням якого позичальник підтвердив, що ознайомлений з чинною редакцією Правил та Тарифів Банку на ведення та обслуговування карткових рахунків фізичних осіб. 24.07.2024 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та Товариством укладено договір відступлення права вимоги, згідно якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступає Товариству за плату, а Товариство приймає права вимоги до боржників, в тому числі до відповідача на суму 32\~466,35 гривень. З моменту отримання права вимоги до відповідача з 26.07.2024 позивач не здійснював нарахування жодних штрафних санкцій. 13.11.2023 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено договір позики №4382226 у електронній формі. 14.06.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та Товариством укладено договір факторингу №14/06/21, згідно якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступає Товариству належні йому права вимоги, в тому числі до відповідача на суму 20\~661,5 грн. З моменту отримання прав вимоги до відповідача, позивач не здійснював нарахування жодних штрафних санкцій. Всупереч умовам укладених договорів, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед Товариством. Провадження у даній справі відкрито 26.02.2025, справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, будучи повідомленим про розгляд справи належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення судом. У судові засідання відповідач не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, до суду повернулось рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення із відмітками про одержання. Також про судовий розгляд відповідач був повідомлений через оголошення, розміщене на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України. З опублікуванням оголошень про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач про причини неявки у судові засідання суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, отже, вважається таким, що не з`явився у судове засідання без поважних причин. Відповідно до частини 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи з ухваленням, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України, заочного рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідачка не скористалася правом на подання відзиву в порядку ст.178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч.8 ст.178 ЦПК України. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Суд, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Судом встановлено, що 04.12.2019 АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] уклали кредитний договір №010/34220/82/746670, згідно якого з дати початку кредитування Клієнт має право отримати, а Банк зобов`язаний надати Клієнту в межах Поточного ліміту грошові кошти у розмірі та на умовах, встановлених Договором. Кредит надається шляхом зарахування грошових коштів на КР (кредитний рахунок) одночасно з ініціюванням Клієнтом платіжних операцій за КР. Відповідно до умов Кредитного договору розмір Поточного ліміту Кредиту 20\~000 грн, строк кредитування 48 місяців з дати встановлення (зміни) поточного ліміту, процентна ставка фіксована 48,0% річних. До матеріалів справи долучено підписані відповідачем заява про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» №010/34220/82/746670, паспорт споживчого кредиту та розписка про отримання картки. 24.07.2024 між АТ «Райффайзен Банк» та Товариством укладено Договір відступлення права вимоги № 114/2-72. Відповідно до витягу з Реєстру боржників № 2 до Договору відступлення права вимоги № 114/2-72 відповідач має перед позивачем заборгованість за основною сумою боргу 32\~466,35 грн за Кредитним договором №010/34220/82/746670. До матеріалів справи долучено розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем за Кредитним договором №010/34220/82/746670 за період з 26.07.2024 по 31.12.2024. 13.11.2023 року між ТОВ « 1Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики №4382226, відповідно до якого клієнту на умовах строковості, зворотності, платності, надано кредит в розмірі 5000 грн. ( п. 2.1. договору), строком на 30 днів, до 13.12.2023 року. За користування кредитом клієнт сплачує товариству в розрахунку 22,21% - базова процентна ставка за перший день користування позикою, 3 % (процентів) на день базова процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення кредиту (п.2.3, 2.4 Договору ). Договір підписано сторонами електронним підписом. 14 червня 2021 року між ТОВ « 1Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством укладено Договір факторингу №14/06/21, та додаткову угоду до нього від 11.04.2024, згідно якого ТзОВ «Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТзОВ «Безпечне агентство необхідних кредитів» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників №23 від 11.04.2024 року за Договором факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, Товариство набуло права грошової вимоги до відповідача в розмірі 20\~661,50 грн, з яких 4400 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 16\~261,50 грн сума заборгованості за відсотками. До матеріалів справи долучено розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем за договором позики №4382226 за період з 11.04.2024 по 31.12.2024. Представник позивача посилається на те, відповідач не сплачує заборгованість за кредитним договором та договором позики, чим порушує права позивача. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно із ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. За вимогами ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Аналіз вказаних норм свідчить, що істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, порядок його повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом. Згідно наданих позивачем документів договір позики № 4382226 від 13.11.2023 сторонами укладено в електронній формі. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 513 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст.517 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст. 1077 ЦК України). Отже, враховуючи укладені договори факторингу, Товариство має право вимоги до відповідача. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п. 5 ч. 3 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність. Відповідно до частин першої - третьої статті 2 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру ( постанова від 23 жовтня 2024 року у справі № 753/25081/21 провадження № 61-8693св24 Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ). Згідно із ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України з урахуванням положень статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі № 161/16891/15-ц. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 № 6-16цс15. Верховний Суд у Постанові від 29 січня 2020 року по справі № 755/18920/18 зазначив: «Наданий банком розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості та її розмір, сам по собі не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за ним договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, позивачем не надано». Судом встановлено, що стороною позивача не надано та матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] має перед позивачем заборгованість за Кредитним договором №010/34220/82/746670 від 04.12.2019 у сумі 32\~466,35 гривень. Зокрема, матеріали справи містять розрахунок заборгованості за кредитним договором, складений представником позивача за період з 26.07.2024 по 31.12.2024, а не первинним кредитором АТ «Райффайзен Банк». Крім цього, позивачем не надано розрахунку заборгованості відповідача на дату відступлення права вимоги 24.07.2024. Також суд\~зауважує,\~щожодних доказів виконання АТ «Райффайзен\~Банк»своїх зобов`язань перед відповідачем за укладеним договором у матеріалах справи немає. Зокрема, позивач не надав суду доказів здійснення транзакції у розмірі 20 000 грн АТ «Райффайзен\~Банк»на картковий рахунок відповідача [PERSON] . При цьому, доцільно наголосити, що позивач не скористався своїм правом на витребування доказів і не заявляв клопотань про витребування з банківських установ відомостей щодо перерахування грошових коштів на рахунок, відкритий на ім`я [PERSON] . У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано заяву про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» №010/34220/82/746670, паспорт споживчого кредиту та розписку про отримання картки, однак, в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи на підтвердження перерахування кредитних коштів на банківський картковий рахунок позичальника у розмірі, зазначеному у договорі про надання кредиту. Також долучений\~витяг з\~реєстру боржників\~не є\~належним доказом,\~що підтверджує\~наявність та\~розмір боргу,\~оскільки не\~містять даних\~про видачу\~та отримання\~кредитних коштів,\~або за\~яким банківським\~рахунком зроблено\~той чи\~інший витяг.\~Подані позивачем\~докази щодо\~заборгованості за кредитним договором №010/34220/82/746670\~від 04.12.2019 не є підтвердженням виконаних банківських операцій, тому суд позбавлений можливості встановити порушення відповідачем умов кредитного договору та заборгованості за ним. Таким чином, представником позивача не доведено та судом не встановлено беззаперечного факту порушення відповідачем прав позивача щодо кредитного договору №010/34220/82/746670\~від 04.12.2019,\~тому суд позбавлений можливості переконатись щодо законного права вимоги позивача до відповідача в цій частині. Щодо договору позики №4382226, укладеного 13.11.2023 року між ТОВ « 1Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , судом встановлено укладення вказаного договору із застосуванням електронного підпису, проте, в матеріалах справи також відсутнє будь-яке підтвердження факту зарахування коштів позичальнику. Також позивачем до суду не надано розрахунок заборгованості, який був складений первісним кредитором ТОВ « 1Безпечне агентство необхідних кредитів». Матеріали справи не містять виписки руху коштів по рахунку відповідача, яка могла б бути належним та допустимим доказом на підтвердження обставин надання відповідачу кредитних коштів на визначених Договором умовах, а також порушення позичальником взятих на себе зобов`язань щодо повернення грошових коштів та процентів за користування ними та, як наслідок, виникнення заборгованості, яка підлягає до стягнення на користь кредитора. Натомість наданий\~позивачем розрахунок\~заборгованості за\~договором позики\~складений після відступлення Товариству права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», та розрахунок заборгованості за період з 11.04.2024 по 31.12.2024 не містить відомостей про надання на виконання умов договору грошових коштів [PERSON] , їх отримання позичальником та неповернення у строки, визначені сторонами у договорах. Щодо вказаного договору позики позивач також не скористався своїм правом на витребування доказів з банківських установ відомостей щодо перерахування суми позики на рахунок, відкритий на ім`я [PERSON] . Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 травня 2021 року за результатами розгляду цивільної справи № 554/4300/16-ц сформулював правову позицію про те, що за своїм змістом саме банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками є належними доказами виконання кредитором свого обов`язку щодо передачі грошових коштів позичальнику на виконання умов договору кредитування, а також, у подальшому, підтвердженням прострочення виконання обов`язків з боку позичальника щодо повернення грошових коштів та сплати процентів за користування ними. Позивачем на\~підтвердження своїх\~позовних вимог\~долучено договір\~позики№4382226, укладений 13.11.2023,\~договір факторингу\~та додаткову\~угоду до\~нього,\~складений позивачем\~розрахунок заборгованості\~за договоромза період з 11.04.2024 по 31.12.2024, однак, в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи на підтвердження перерахування кредитних коштів на банківський рахунок позичальника у розмірі, зазначеному у договорі позики, зокрема, платіжне доручення, виписка по картковому рахунку відповідача за договором. Також долучений витяг з реєстру боржників №23 до договору факторингу №14/06/21 від 11.04.2024 не є належним доказом, що підтверджує наявність та розмір боргу, оскільки не містять даних про видачу та отримання кредитних коштів, або за яким банківським рахунком зроблено той чи інший витяг. Таким чином, подані позивачем докази щодо заборгованості за договором позики № 4382226 від 13.11.2023, не є підтвердженням виконаних банківських операцій, тому суд позбавлений можливості встановити порушення відповідачем умов кредитного договору та заборгованості, що виникла за договором. Будь-яких інших належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивачем суду не надано. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними доказами факт отримання відповідачем позики у відповідному розмірі та суд позбавлений можливості дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Оскільки доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором та договором позики, є обов`язком позивача, який не довів суду належними та допустимими доказами її розмір, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову позивачу відмовлено у повному обсязі, судовий збір до стягнення з відповідача не підлягає. На підставі ст.ст.\~526,\~527,\~530,\~549,\~551,\~611,\~612,\~625,\~1048,\~1050,\~1054 ЦК України,

Outcome: dismissed