Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Гумен Н.В., звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з уточненою позовною заявою, яку мотивує тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 15.04.2021 року у справі № 308/14698/18 визнано за ним право власності в порядку спадкування на 13/24 частини квартири [ADDRESS] . Іншим співвласником вказаної квартири є [PERSON] , право власності якого на 11/24 частки квартири зареєстроване приватним нотаріусом Котляровою Л.В. на підставі договору дарування, серія та номер 1885, виданого 01.12. 2017 року. Вказані відомості позивач підтверджує інформаційною довідкою № 394951488 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Позивач зазначає, що після реєстрації права власності на вказану квартиру неодноразово намагався вселитися у вказану квартиру, звертався до [PERSON] з вимогою про надання дубліката ключів, однак останній умисно ігнорує законні вимоги [PERSON] . Таким чином в добровільному порядку позивачу не вдалося врегулювати питання щодо порядку користування спільним майном та вселення у квартиру. У зв`язку з існуванням перешкод в користуванні належним йому нерухомим майном з боку [PERSON] позивач неодноразово звертався до правовохоронних органів із заявами на неправомірні дії відповідача. Однак звернення до Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області із заявами про відсутність доступу до спірної квартири через неправомірні дії іншого співвласника [PERSON] також не дало бажаного результату. За таких обставин позивач просить суд зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] в користуванні квартирою шляхом вселення до квартири [ADDRESS] , встановивши порядок користування квартирою наступним чином: виділити в постійне користування [PERSON] - житлову кімнату 1-а - 16 кв.м, а в користування [PERSON] - 2-у житлову кімнату 11, 4 кв.м.; залишити у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] кухню площею:8.7 кв.м., ванну кімнату площею: 2.6 кв.м, вбиральню площею -1.0кв.м, коридор площею 7.3 кв.м., балкон (терасу) 0, 4 кв.м., лоджію 1,9 кв.м. Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву на позов не скористався, жодних доказів по справі на спростування позовних вимог не подав. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила такі задовольнити. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, в тому числі й шляхом повідомлення на офіційному веб сайті судової влади. Про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду від нього не надходило, а тому суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 15.04.2021 року у справі № 308/14698/18 за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування на 13/24 частини квартири [ADDRESS] . На підставі рішення суду державним реєстратором Мага Т.В. Виконавчого комітету Ужгородської міської ради 27.07.2021 року за [PERSON] зареєстровано право власності на 13/24 частки квартири [ADDRESS] , загальною площею:49.3 кв.м., житловою площею:27.4 кв.м. [PERSON] є співвласником вказаної квартири, право власності якого на 11/24 частки квартири зареєстроване приватним нотаріусом Котляровою Л.В. на підставі договору дарування, серія та номер 1885, виданого 01.12. 2017 року. Згідно інформаційної довідки № 394951488 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартири [ADDRESS] [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 13/24 частки, а [PERSON] 11/24. З копії технічного паспорту квартири [ADDRESS] вбачається, що загальна площа такої становить :49.3 кв.м., така складається з: 1-а кімната -16, кв.м, 2-а житлова кімната 11, 4, кухні площею:8.7 кв.м., ванної кімнати площею: 2.6 кв.м, вбиральні площею -1.0кв.м, коридора площею 7.3 кв.м., балкона (тераси) о, 4 кв.м., лоджії 1,9 кв.м. Позивач зазначає, що право користування та вільного володіння належною йому часткою квартири обмежується діями іншого співвласника [PERSON] , який в добровільному порядку не бажає врегулювати питання щодо порядку користування спільним майном та вселення у квартиру [PERSON] і тому в судовому порядку просить зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] в користуванні квартирою шляхом вселення до квартири [ADDRESS] , встановивши порядок користування квартирою наступним чином: виділити в постійне користування [PERSON] - житлову кімнату 1-а - 16 кв.м, а в користування [PERSON] - 2-у житлову кімнату 11, 4 кв.м.; залишити у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] кухню площею:8.7 кв.м., ванну кімнату площею: 2.6 кв.м, вбиральню площею -1.0кв.м, коридор площею 7.3 кв.м., балкон (терасу) 0, 4 кв.м., лоджію 1,9 кв.м. Як слідує зі змісту позову, сторони не можуть дійти згоди в питанні спільного користування спірним нерухомим майном. Саме по собі подання позову про усунення перешкод у користуванні житлом свідчить про наявність таких перешкод. Наведене відповідає висновку, викладеному у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі № 334/815/21, від 13 жовтня 2021 року у справі № 759/23652/19. Відповідач [PERSON] з приводу позовних вимог жодних заперечень не подав. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (частина четверта статті 9 Житлового кодексу України (далі - ЖК України)). Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або його частини, вимагати усунень порушень його права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі зазначеної норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Відповідно до частин другої, третьої статті 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Учасники спільної часткової власності здійснюють свої права за їх згодою та можуть домовитись про порядок користування і володіння майном, яке перебуває у їх спільній власності. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Із матеріалів справи та змісту позовних вимог вбачається, що спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд дійшов висновку, що в даному конкретному випадку для захисту прав позивача на належну йому частку в квартирі доцільно виділити в користування сторонам спору в натурі частки квартири, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно, внаслідок чого будуть враховані інтереси обох сторін і таке рішення не змінить розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно та не порушить їх прав, як власників. З цих підстав суд приходить до переконання, що запропонований позивачем варіант спільного користування квартирою шляхом виділення в постійне користування [PERSON] - житлової кімнати 1-а - 16 кв.м, а в користування [PERSON] - 2-ої житлової кімнати 11, 4 кв.м.; залишення у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] кухні площею:8.7 кв.м., ванної кімнату площею: 2.6 кв.м, вбиральні площею -1.0кв.м, коридору площею 7.3 кв.м., балкона (тераси) 0, 4 кв.м., лоджії 1,9 кв.м. відповідатиме в повній мірі інтересам обох сторін, не суперечить вимогам закону та буде справедливим. Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним. Вказана позиція зазначається у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2024 року у справі № 755/7604/22 Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України, згідно з якими, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивач довів підставність та обгрунтованість заявлених ним вимог, що не спростовані жодним чином стороною відповідача, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Outcome: approved