Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 01.05.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладений кредитний договір № 4672712, за умовами якого відповідачу наданий кредит шляхом перерахування коштів на його платіжну картку. Кредитний договір укладено в електронній формі в Особистому кабінеті відповідача відповідно до Закону України Про електронну комерцію. В подальшому було укладено декілька договорів факторингу, а саме: 10.08.2021 - між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір факторингу № 06Т; 24.01.2022 - між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» укладено договір факторингу № 1/15, за умовами якого право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4672712 від 01.05.2021 перейшло до ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ». В порушення норм закону та умов договору [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим має заборгованість у розмірі 39\~520,00 гривень, що складається з наступного: заборгованість за основною сумою боргу 8\~000,00 гривень, заборгованість за відсотками 30 000,00 гривень, заборгованість за комісією 1\~520,00 гривень. Станом на день подання позову відповідач своїх зобов`язань не виконав та не сплатив борг за кредитним договором. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» заборгованість за кредитним договором № 4672712 від 01.05.2021 у розмірі 39 520,00 гривень та судові витрати. 20.03.2025 ухвалою суду справу прийнято до провадження та призначено судовий розгляд. 10.04.2025 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в поданій заяві просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач та його представник адвокат Суботіна Н.М. в судове засідання не з`явились, остання в заяві просила розглянути справу за їх відсутності. У відзиві на позов представник відповідача загалом не висловила заперечень, що [PERSON] укладав з кредитною організацією відповідний договір, однак вважала, що ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» не надало суду належних та допустимих доказів на підтвердження перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, як і не довело факту переходу до позивача права вимоги за укладеними кредитними договорами та повідомлення боржника про відступлення права вимоги. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції станом на дату укладення договору, далі Закон № 675-VIII) визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.ч. 4, 6 ст. 11 Закону № 675-VIII). В силу ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону №\~675-VIII). При цьому, електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором, є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (ст. 3 Закону № 675-VIII). Іншими словами, це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Судом встановлено, що 01.05.2021 [PERSON] здійснив певну послідовність дій щодо укладання угоди з ТОВ «МІЛОАН», зокрема, підписання кредитного договору здійснювалось з використанням одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону, вказаний позичальником. Отже, в такий спосіб [PERSON] та ТОВ «МІЛОАН» уклали договір про споживчий кредит № 4672712, за умовами якого кредитор надав відповідачу кошти у розмірі 8\~000,00\~грн. строком на 30 днів, з 01.05.2025 до 31.05.2021, з фіксованою відсотковою ставкою за користування грошовими коштами 2,5 % та одноразовою комісією за надання кредиту в розмірі 1\~520,00 грн. 10.08.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір факторингу № 06Т; 24.01.2022 - між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» укладено договір факторингу № 1/15, за умовами якого право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4672712 від 01.05.2021 перейшло до ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ». Відповідач зобов`язався перед кредитною організацією своєчасно повернути кредит та сплачувати відсотки за користування коштами в порядку, встановленому договором, виконувати інші обов`язки, передбачені цим договором. Однак, за твердженням нового кредитора, допустив порушення умов договорів, у зв`язку з чим має заборгованість за основною сумою боргу 8\~000,00 гривень, заборгованість за відсотками 30 000,00 гривень, заборгованість за комісією 1\~520,00 гривень. Відповідно до приписів статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Оскільки частиною другою статті 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, отже, акцептуючи пропозицію ТОВ «МІЛОАН», [PERSON] приєднався до Правил надання коштів у позику, визнав та погодився на запропоновані кредитором умови користування та порядок надання ним грошових коштів. При цьому представник відповідача у відзиві на позов також не заперечувала, що [PERSON] укладав кредитний договір, тому між первісним кредитором та відповідачем як позичальником виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. При цьому аналіз змісту статті 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором. Позивачем надані акти прийому-передачі реєстрів боржників, які підписані директорами товариств з проставленням печаток, та витяги з таких реєстрів. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Оскільки матеріали справи не містять доказів, що договори факторингу визнані недійсними або є нікчемними в силу закону, у суду відсутні підстави вважати, що у нового кредитора не виникло право вимоги внаслідок їх укладення. На підставі статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. \~526 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Частиною першою статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями частини першої статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В матеріалах справи наявні розрахунки заборгованості відповідача перед фінансовою організацією за кредитним договором, право вимоги за яким набув позивач від первісного кредитора. Також за клопотанням позивача після отримання ним відзиву на позов судом витребувано інформацію щодо перерахування кредитних коштів, згідно з якою 01.05.2021 на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , відкритий в АТ «ПУМБ», перераховано 8\~000,00 грн. Дата проведення зарахування та розмір коштів відповідають умовам укладеного з ТОВ «МІЛОАН» кредитного договору. Перерахування коштів на платіжну карту відповідача за укладеними договорами було безпосередньо здійснено операторами онлайн-послуг платіжної інфраструктури, які здійснюють операції у безготівковій формі. Заперечуючи факт отримання коштів, сторона відповідача, виходячи із засад змагальності, не надала доказів на спростування того, що 01.05.2021 [PERSON] отримав на відкритий ним в АТ «ПУМБ» банківський рахунок кошти не від ТОВ «МІЛОАН», а від інших фізичних або юридичних осіб. Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості [PERSON] перед позивачем, суд з аналізу умов кредитного договору, перевірки розрахунку заборгованості та відсутності доказів повернення відповідачем коштів, доходить таких висновків. За змістом статті 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №\~310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №\~300/438/18. За умовами договору про надання фінансового кредиту № 4672712 від 01 травня 2021 року, укладеного між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] , строк його дії становить з 01.05.2021 до 31.05.2021, тобто 30 днів. Між сторонами було погоджено розмір кредиту 8\~000,00 грн. (пункт 1.3 договору), строк кредиту (пункти 1.3. та 1.4.), розмір одноразової комісії за надання кредиту 1\~520,00\~грн (пункт 1.5.1.) проценти за користування кредитом 6\~000,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,5 % в день (пункт 1.5.2. договору), порядок продовження строку кредиту (пункт 2.3. договору). З огляду на те, що позивач не надав суду доказів погодженого сторонами договору на продовження строку кредиту, розрахунок заборгованості відповідача по процентам за цим договором в межах строку кредитування має бути таким: 8 000,00 (тіло кредиту)/100х30 днів = 6 000,00\~грн, що відповідає встановленому в договорі розміру. У підсумку загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за вказаним договором становить: 8\~000,00 + 6\~000,00 + 1\~520,00 = 15\~520,00 грн. Окрім того, судом встановлено, що стороною позивача до винесення рішення по суті заявлені до стягнення з відповідача витрати на правову допомогу та подано докази розміру понесених судових витрат на правничу допомогу. Так, з матеріалів справи виходить, що правову допомогу ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» відповідно до договору від 01.11.2024 про надання правової допомоги здійснював адвокат Білецький Б.М. Представництво та захист прав і законних інтересів клієнта, надання йому необхідної правової допомоги здійснювалось за винагороду в розмірі, встановленому по узгодженню сторін. Акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 03.03.2025 свідчить, що адвокатом Білецьким Б.М. надано відповідні юридичні послуги на суму 6\~000,00 гривень. Відповідно до частини третьої\~статті 141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Проаналізувавши наведений в акті про отримання правової допомоги обсяг виконаних робіт, а також подані у справі документи, суд доходить висновку, що відображена інформація щодо характеру, обсягу та рівня оплати виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не повною мірою відповідає критерію розумності та необхідності, є дещо завищеною. Зокрема, суд відмічає, що справа не є справою значної складності, яка потребувала опрацювання різних галузей законодавства, представником позивача не проводились власні розрахунки розміру кредитної заборгованості, практика судів у справах такої категорії є сталою, тому підготовка позову не могла потребувати оцінки перспектив судового врегулювання спору. З урахуванням наведеного вище та конкретних обставин справи, ступеня обґрунтованості та реальності понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, розумності їхнього розміру, принципу співмірності судових витрат, розміру наданої правничої допомоги, складністю справи та виконаними адвокатом послугами, часом, витраченим ними на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих послуг, ціною позову і значенням справи для сторін, результатами розгляду справи, суд вважає необхідним обмежити розмір витрат на професійну правничу допомогу сумою 3 000,00 гривень. З огляду на часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ», вказані витрати необхідно стягнути з відповідача [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 2\~422,40 грн. Враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню у сумі 15\~520,00 гривень, що складає\~39,27 % від загальної суми заявлених позивачем вимог, суд стягує з відповідача на користь ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» судовий збір у сумі 951,28 гривень.

Outcome: partial