Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

21.02.2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення аліментів з [PERSON] , а саме просив стягнути аліменти на його користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі розміру середньої заробітної плати працівника для місцевості проживання відповідача. Позов обґрунтований тим, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 02.02.2017 року (справа № 642/3793/16-ц) відповідача позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина,в розмірі заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 17.10.2017 року (справа № 642/3400/17) збільшено розмір аліментів, визначений рішенням Апеляційного суду Харківської області від 02 лютого 2016 року у цивільній справі № 642/3793/16-ц, та стягнуто щомісячно аліменти з відповідача на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина, в розмірі частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.07.2017 року та до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 23.05.2023 року (справа № 642/2037/23) було стягнуто з позивача та відповідача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 25.04.2023 року до досягнення дитиною повноліття. А, також зупинено стягнення аліментів згідно рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2017 року, яким збільшено розмір аліментів, визначений рішенням Апеляційного суду Харківської області від 02 лютого 2016 року у цивільній справі № 642/3793/16-ц з дати ухвалення рішення по даній справі. Мотивами та підставами ухвалення останнього судового рішення було те, що на той час, позивач тримався під вартою, у справі № 642/1883/22 та у в зв?язку із цим, рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради опікуном дитини була призначена мати позивача [PERSON] . 24.06.2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова (справа № 642/1883/22) позивач був звільнений з під варти. 10.10.2024 року рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради, [PERSON] було звільнено від виконання обов?язку опікуна, а опіку над [PERSON] , [INFO] , припинено. Наразі, [PERSON] , [INFO] , мешкає разом з позивачем, за адресою його фактичного проживання: [ADDRESS] . В повному обсязі перебуває на забезпеченні [PERSON] .. Відповідач участі в вихованні та забезпечені не приймає, жодних коштів на утримання дитини не сплачує, попередні рішення суду, про стягнення аліментів відповідач не виконує. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 24.02.2025 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копія ухвали про відкриття провадження по справі , копія позову та долучених до нього документів, неодноразово направлялася відповідачеві за місцем її реєстрації, та на електронну адресу. в тому числі її було повідомлено про розгляд даної справи через оголошення на офіційному веб-сайті суду, Відповідачем в установлений ч. 7 ст.178ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі„ЮніонАліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України, та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого повторно 26.04.2023 батьками дитини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 02.02.2017 року (справа № 642/3793/16-ц) [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , та стягнуто з неї на користь [PERSON] аліменти на утримання сина, в розмірі заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 17.10.2017 року (справа № 642/3400/17) збільшено розмір аліментів, визначений рішенням Апеляційного суду Харківської області від 02 лютого 2017 року у цивільній справі № 642/3793/16-ц, та стягнуто щомісячно аліменти з відповідача на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина, в розмірі частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.07.2017 року та до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 23.05.2023 року було стягнуто на користь [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] аліменти з кожного у розмірі по заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 25.04.2023 року до досягнення дитиною повноліття. Цим рішення суду також було зупинено стягнення аліментів згідно рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2017 року. Як вбачається з даного рішення суду, на той час [PERSON] перебував під вартою в Державнй установі «Харківський слідчий ізолятор», та рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради від 15.03.2023 р. №118 [PERSON] , [INFO] , було надано статус дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради від 15.03.2023 р. №124 [PERSON] було призначено опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] . 24.06.2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова [PERSON] був звільнений з під варти. 10.10.2024 року рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради, [PERSON] було звільнено від виконання обов?язку опікуна, а опіку над [PERSON] , [INFO] , припинено. Отже, наразі неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває на утриманні у батька [PERSON] . Та, як вказано вище, мати неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , позбавлена відносно нього батьківських прав. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (частина друга статті 166 СК України). Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Згідно ч.1ст.182 СК України- при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Положенням Цивільно-процесуального кодексу визначено, що аліменти у розмірі 1/4 частини доходів можуть бути стягнуті судом у порядку наказного (безспірного) провадження, що є фактичним законодавчим визначенням оптимального і звичайно прийнятого розміру аліментів на одну дитину. Як вбачається з позовної заяви позивач просив стягувати з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини заробітної плати працівника для місцевості проживання відповідача. З урахуванням викладеного, враховуючи майновий та сімейний стан відповідача, оскільки відповідач є особою працездатною, будь-яких обмежень, щодо можливості працювати та отримувати дохід, вона не має, суд вважає за можливе стягувати з неї аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та в першу чергу інтересам дитини та не порушить прав сторін. Що стосується вимоги позивача у визначенні розміру аліментів у частці від заробітної плати працівника для місцевості проживання відповідача, то суд зазначає наступне. Законом не передбачено звільнення платника аліментів від зобов`язання щомісячної сплати аліментів на утримання дитини в разі втрати роботи чи перебуванні в статусі безробітного. Якщо аліменти не сплачуються за виконавчим документом, виконавець нараховує боржнику\~заборгованість\~зі сплати аліментів. Статтею 195 Сімейного кодексу України\~передбачено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів,\~який не працював на час виникнення заборгованості\~або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу,\~визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Тобто, якщо у боржника відсутні доходи і він не працює, поряд з тим у виконавця відсутні відомості про сплату аліментів, він нараховуватиме заборгованість, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Отже, саме під час виконання судового рішення про стягнення аліментів, виконавцем із врахуванням відомостей щодо наявності або відсутності доходів боржника, буде здійснюватися розрахунок заборгованості по сплаті аліментів. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог. Згідно з п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч. 6ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі наведеного та

Outcome: partial