Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

18.04.2025 представник позивача - адвокат Прохацька Т.О., звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вказаною заявою, в якій просить стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн. Заява обґрунтована тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.04.2025 задоволено позов [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В зв`язку з розглядом вказаної справи позивач понесла витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн. Вказана заява зареєстрована канцелярією суду та присвоєно номер провадження 2-др/357/44/25. Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. В матеріалах справи містяться письмові заперечення на заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу представника АТ КБ «Приватбанк» - адвоката Рожко С.М., в яких вказано про завищення розміру витрат та невідповідність критеріям дійсності, необхідності та реальності, а також необхідність зменшення до 1 000 грн. 08.05.2025 від представника заявника на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача, вимоги підтримує та просить задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти ухвалення додаткового рішення з підстав, зазначених в письмових запереченнях. Вказав, що при поданні позову докази були надані лише для суду, а строки для подання доказів порушені. Заявив про неспівмірність понесених судових витрат та їх невідповідність критеріям реальності таких витрат, оскільки справа незначної складності. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 14.04.2025 рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/13240/24 повністю задоволено позов [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 22.01.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за № 207, стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь [PERSON] та судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. Підставою визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнано таким, що не підлягає виконанню стало те, зокрема, що заборгованість за кредитним договором № KICVGA00000004 від 21.02.2008 на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису не була безспірною, оскільки період заборгованості за кредитним договором № KICVGA00000004 від 21.02.2008, що стягнута за рішенням суду від 22.02.2016 у справі № 357/16523/15-ц (з 21.02.2008 по 09.09.2015) та період заборгованості, що стягнута за виконавчим написом приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною № 207 від 22.01.2019 (з 21.02.2008 по 05.12.2018), частково співпадають. Вказаним рішенням питання про судові витрати на професійну правничу допомогу судом не вирішувалось, оскільки в заяві за вх. № 19942 від 14.04.2025 заявлено про подання письмових доказів про понесені витрати в порядку, встановленому ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З матеріалів справи вбачається, що у першій заяві по суті, а саме в позові за вх. № 47902/24-вх, представником позивача заявлено про очікувані витрати сторони на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн. Крім цього, 14.04.2025 представник позивача звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, заявила про подачу протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення доказів понесення судових витрат. Заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу подана через систему «Електронний суд» 18.04.2025, тобто протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду від 14.04.2025. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано копії наступних документів: 1) договір № 06/08/24 про надання правової допомоги від 06.08.2024, укладений між АБ «Тетяни Прохацької» та [PERSON] ; 2) додаткова угода № 1 від 01.05.2023 до договору № 06/08/24 про надання правової допомоги від 06.08.2024; 3) акт приймання-здачі наданих послуг згідно з договіром № 06/08/24 про надання правової допомоги від 06.08.2024 на суму 20 000 грн. Також в матеріалах справи міститься ордер серії АІ № 1686219 від 21.08.2024 на надання правової допомоги Атрощенко О.І адвокатом АБ «Тетяни Прохацької» Прохацької Т.О. З наданих документів вбачається, що сторони домовились про надання правової допомоги у справі про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 22.01.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною за № 207. Фіксований розмір гонорару за послуги визначений в розмірі 20 000 грн. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Згідно з положеннями ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання, зокрема, про те як розподілити між сторонами судові витрати. В силу вимог п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із частинами 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч. 4, 6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази є підставою для їх відшкодування, при цьому відсутність квитанції про оплату таких витрат не є підставою для відмови у їх відшкодуванні.\~\~\~\~ Поряд з тим, виходячи з критерію розумності, зважаючи на зміст заявленого стороною відповідача клопотання про зменшення розміру таких витрат, витраченого представником позивача часу при наданні правової допомоги у даній справі, а також зважаючи на правовідносин, які виникли між сторонами у справі, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу на суму 15 000 грн, що на думку суду відповідає критеріям реальності адвокатських витрат та витраченого адвокатом часу, розумності їхнього розміру, є доцільним та справедливим в межах цієї справи. Також необхідно зазначити, що понесення позивачем таких витрат стало можливим внаслідок дій відповідача, оцінка яким дана в рішенні суду від 14.04.2025. Доводи представника відповідача щодо порушення позивачем загальних строків на подання доказів, суд вважає помилковими, оскільки позивачем дотриманий порядок та строки для подання доказів щодо правничої допомоги, про що судом зазначено вище. Дана справа розглянута судом в порядку загального позовного провадження, клопотань про перехід у спрощене позовне провадження від сторін не надходило.

Outcome: partial