Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

У лютому 2025 року Акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» звернулось до Святошинського районного суду м. Києва із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просило стягнути із відповідача на свою користь заборгованість у сумі 126 689,97 грн. та витрати зі сплати судового збору у суму 2 422,40 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та [PERSON] укладено кредитні договори: 1) 28.11.2018 року кредитний договір №2001183236201, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 20 000 грн.; 2) 28.05.2019 року кредитний договір №1001320485603, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 20 000 грн.; 3) 11.09.2019 року кредитний договір №1001401730401, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 40 000 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.12.2024 року склала: 1) По кредитному договору від 28.11.2018 року № 2001183236201 - 31 365,15 грн., з яких: 19 238,41 грн. - заборгованість за кредитом; 12 126,74 грн. - заборгованість процентами; 0 грн. - заборгованість за комісією; 2) По кредитному договору від 28.05.2019 року № 1001320485603 - 29 253,32 грн., з яких: 16 657,98 грн. - заборгованість за кредитом; 7,58 грн. - заборгованість процентами; 12 587,76 грн. - заборгованість за комісією; 3) По кредитному договору від 11.09.2019 року № 1001401730401 - 66 071,5 грн., з яких: 40 000 грн. - заборгованість за кредитом; 20,7 грн. - заборгованість процентами; 26 050,8 грн. - заборгованість за комісією. Загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 01.12.2024 року склала 126 689,97 грн. Позивач направив письмову вимогу (Повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. На підставі викладеного просив позовну заяву задовольнити у повному обсязі. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 24 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Оскільки позов подано в електронній формі через електронний кабінет, примірник позовної заяви разом із доданими до неї матеріалами позивачем направлений відповідачу на адресу його зареєстрованого місця проживання, що відповідає інформації, отриманої за відомостями з Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Святошинської РДА, у відповідності до вимог ст.ст. 43, 177 ЦПК України, про що в матеріалах справи наявні бланк опису вкладення, завірений відповідним відділенням зв`язку, разом з фінансовим чеком про відправлення. Ухвала про відкриття провадження у справі відповідачу [PERSON] направлялась на її зареєстроване місце проживання згідно відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Святошинської РДА - [ADDRESS] (а.с. 73, 78). Згідно наявних у матеріалах справи доказів, поштовий конверт повернувся до суду без вручення. На довідці про причини повернення / досилання стоять відмітки «повертається» та «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 79). Суд повторно направив ухвалу про відкриття провадження у справі на зареєстроване місце проживання відповідача (а.с. 80). Конверт повторно повернувся до суду без вручення, на довідці про причини повернення / досилання стоять відмітки «повертається» та «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 81). Частина 1 статті 131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Суд також звертає увагу, що листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22). Судом враховується рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за місцем його реєстрації призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи. Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористався, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк був повідомлений в ухвалі про відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом частини 1, 2 статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. З матеріалів справи вбачається, що 28 листопада 2018 року [PERSON] підписано заяву № 2001183236201 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, якою просила відкрити на її ім`я поточний рахунок № [NUMBER] у гривні та надати кредитну карту. № Кредитної картки миттєвого виписку (не персоніфікованої) [NUMBER] . Крім того, [PERSON] у заяві № 2001183236201 просила банк встановити на її поточний рахунок у гривнях, відкритий за цією Заявою, Кредитний ліміт у сумі 10 000,00 грн. Реальна річна процентна ставка складає 47,88 %. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) 12 577,58 грн. (Рахунок здійснено за умови виникнення заборгованості у розмірі 10 000 гривень та наступним її погашенням зі строком 12 місяців рівними платежами). У матеріалах справи міститься паспорт споживчого кредиту, який відповідач також засвідчила особистим підписом 28 листопада 2018 року. Також до справи доєднано довідку про нараховану зарплату [PERSON] та оцінку фінансового стану боржника [PERSON] за договором №2001183236201 від 28 листопада 2018 року. Як вбачається із довідки управління стягнення проблемних активів Департамент стягнення кредитів АТ «ПУМБ» про збільшення кредитного ліміту, по договору № 2001183236201, дата 28.11.2018 року, Боржника [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків [NUMBER] : 28.11.2018 року встановлення кредитний ліміт у розмірі 10 000,00 грн.; 03.04.2019 року збільшено кредитний ліміт до 15 000,00 грн.; 15.08.2019 року збільшено кредитний ліміт до 20 000,00 грн. Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 2001183236201 від 28.11.2018 року, станом на 01.12.2024 року (включно), відповідач [PERSON] взяті на себе договірні зобов`язання щодо сплати кредиту, відсотків та комісії за його обслуговування належним чином не виконувала. Із розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 2001183236201 від 28.11.2018 року встановлено, що відповідач [PERSON] станом на 01.12.2024 року має заборгованість перед банком в розмірі 31 365,15 грн. з яких: заборгованість по сумі кредиту - 19 238,41 грн.; заборгованість за відсотками - 12 126,74 грн.; заборгованість за комісією - 0,00 грн. Крім того, 28 травня 2019 року [PERSON] підписано заяву № 1001320485603 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, якою надано відповідачу споживчий кредит із цільовим призначенням: а) загальні споживчі цілі; б) сплата разової комісії банку. Сума 20 000 гривень із процентною ставкою: 0,01 % річних строком на строк 24 місяці та зазначено комісію за обслуговування кредитної заборгованості: 3,99 %. Спосіб надання споживчого кредиту на загальні споживчі цілі: банківський переказ на рахунок. Окрім цього, сторонами було погоджено графік здійснення платежів. У матеріалах справи міститься паспорт споживчого кредиту, який відповідач також засвідчила особистим підписом 28 травня 2019 року. У відповідності до платіжної інструкції № TR.35450929.54642.8810 від 28 травня 2019 року АТ «ПУМБ» здійснило платіж у розмірі 20 000,00 грн. на користь [PERSON] із призначенням платежу «Предоставление кредитных средств по договору № 1001320485603 от 28/05/2019 по ссуде [PERSON] ». Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 1001320485603 від 28.05.2019 року, станом на 01.12.2024 року (включно), відповідач [PERSON] взяті на себе договірні зобов`язання щодо сплати кредиту, відсотків та комісії за його обслуговування належним чином не виконувала. Із розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 1001320485603 від 28.05.2019 року встановлено, що відповідач [PERSON] станом на 01.12.2024 року має заборгованість перед банком в розмірі 29 253,32 грн. з яких: заборгованість по сумі кредиту - 16 657,98 грн.; заборгованість по процентам - 7,58 грн.; заборгованість по комісії - 12 587,76 грн. Крім того, 11 вересня 2019 року [PERSON] підписано заяву № 1001401730401 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, якою надано відповідачу споживчий кредит із цільовим призначенням: а) загальні споживчі цілі; б) сплата разової комісії банку. Сума 40 000 гривень із процентною ставкою: 0,01 % річних строком на строк 24 місяці та зазначено комісію за обслуговування кредитної заборгованості: 3,99 %. Спосіб надання споживчого кредиту на загальні споживчі цілі: банківський переказ на рахунок. Окрім цього, сторонами було погоджено графік здійснення платежів. У матеріалах справи міститься паспорт споживчого кредиту, який відповідач також засвідчила особистим підписом 11 вересня 2019 року. У відповідності до платіжної інструкції № TR.37544710.35628.8810 від 11 вересня 2019 року АТ «ПУМБ» здійснило платіж у розмірі 40 000,00 грн. на користь [PERSON] із призначенням платежу «Предоставление кредитных средств по договору № 1001401730401 от 11/09/2019 по ссуде [PERSON] ». Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 1001401730401 від 11.09.2019 року, станом на 01.12.2024 року (включно), відповідач [PERSON] взяті на себе договірні зобов`язання щодо сплати кредиту, відсотків та комісії за його обслуговування належним чином не виконувала. Із розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 1001401730401 від 11.09.2019 року встановлено, що відповідач [PERSON] станом на 01.12.2024 року має заборгованість перед банком в розмірі 66 071,50 грн. з яких: заборгованість по сумі кредиту - 40 000,00 грн.; заборгованість по процентам - 20,7 грн.; заборгованість по комісії - 26 050,80 грн. Позивачем АТ «ПУМБ» направлено письмову вимогу (повідомлення) відповідачу [PERSON] , згідно якої банк вимагав від відповідача виконати зобов`язання перед АТ «ПУМБ» за кредитними договорами та погасити заборгованість в загальному розмірі 126 689,97 грн. протягом тридцяти днів з моменту отримання листа. Вказане вбачається із письмової вимоги (повідомлення) за вих. №КНО-44.2.2/722 від 02.12.2024 року та списку №20241203 ПУМБ_959 згрупованих відправлень. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Зазначені положення викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Таким чином, підписавши заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб відповідач підтвердив, що він в повній мірі ознайомився з умовами отримання кредиту, розміром процентів за користування кредитними коштами. Наданий банком розрахунок відповідачем належними і допустимими доказами не спростований. Отже, суд вважає встановленим існування між сторонами кредитних правовідносин. Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ «ПУМБ»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цю Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб розумів відповідач та ознайомився і погодився з нею, підписуючи заяву про приєднання. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретний запропонований відповідачу договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, наданий банком договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Отже, надана позивачем роздруківка Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не може бути належним доказом у справі, та не може бути прийнята до уваги судом, оскільки вказана Публічна пропозиція не містить в собі підпису відповідача, при цьому, її зміст повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Відповідна правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19. Крім того, у відповідності до пункту 5 умов заяви № 1001320485603 від 28 травня 2019 року на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка підписана сторонами, передбачено щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,99%, що у відповідності до графіку платежів становить 798,00 грн. щомісяця, 19 152 грн. усього за 24 місяців. У відповідності до пункту 5 умов заяви № 1001401730401 від 11 вересня 2019 року на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка підписана сторонами, передбачено щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,99%, що у відповідності до графіку платежів становить 1 596,00 грн. щомісяця, 38 304,00 грн. усього за 24 місяців. Суд звертає увагу, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Такі висновки зроблені в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21). Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім, більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватноправовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватноправовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20). У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня2020 року у справі № 194/1387/19, провадження № 61-7416св20. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Суд звертає увагу, що в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також АТ «ПУМБ» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, суд доходить висновку, що положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними. За даних обставин, позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією, задоволенню не підлягає. Із розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 1001320485603 від 28.05.2019 року встановлено, що фактично на погашення заборгованості відповідачем сплачено: 3 342,02 грн. - за кредитом; 0,74 грн. - за процентами; 3 192,00 грн. - комісії. Із розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 1001401730401 від 11.09.2019 року встановлено, що фактично на погашення заборгованості відповідачем сплачено: 0,00 грн. - за кредитом; 0,00 грн. - за процентами; 0,00 грн. - комісії. Із наданих банком розрахунків заборгованості відповідача вбачається, що саме за узгодженою сторонами спору відсотковою ставкою, у розмірі 0,01% річних, розраховано заборгованість відповідача перед позивачем за відсотками. Враховуючи вищевикладене, а також ту обставину, що фактично отримані відповідачем надані йому позивачем грошові кошти в добровільному порядку [PERSON] банку не повернуті, а також приймаючи до уваги приписи статті 530 ЦК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками, є обґрунтованими: 1) за договором № 2001183236201 від 28 листопада 2018 року в сумі 31 365,15 грн.; 2) за договором № 1001320485603 від 28 травня 2019 року в сумі 13 473,56 грн. та 3) за договором № 1001401730401 від 11 вересня 2019 року у сумі 40 020,70 грн. Так, оскільки банком без належних на те правових підстав була нарахована відповідачу комісія за кредитним договором № 1001320485603 від 28 травня 2019 року на загальну суму 15 779,76 грн., з яких відповідачем сплачено 3 192,00 грн., які мали бути спрямовані на погашення відсотків та заборгованості за тілом кредиту, то загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором № 1001320485603 від 28 травня 2019 року становить 13 473,56 грн., виходячи із розрахунку: 16 657,98 грн. (заборгованість за кредитом) + 7,58 грн. (заборгованість по процентам) - 3 192,00 грн. (кошти, внесені відповідачем в рахунок сплати комісії) = 13 473,56 грн. Загальна заборгованість за кредитним договором №1001401730401 від 11 вересня 2019 року становить 40 020,70 грн., виходячи із розрахунку: 40 000,00 грн. (заборгованість за кредитом) + 20,7 грн. (заборгованість по процентам) = 13 473,56 грн. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитними договорами на загальну суму 84 859,41 грн. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач просив суд стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2 422,40 грн. сплаченого судового збору. До матеріалів справи долучено платіжну інструкцію №284 від 25 грудня 2024 року, зі змісту якої вбачається, що АТ «ПУМБ» здійснило платіж у розмірі 2 422 грн. 40 коп. із призначенням «101 Судовий збір за позовом АТ «ПУМБ», Святошинський районний суд міста Києва, без ПДВ:». Зважаючи на те, що інших доказів на підтвердження судових витрат позивач не надає, суд розглядає питання щодо розподілу судових витрат у межах сплати судового збору. У відповідності до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню із відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1 622 грн. 57 коп. (84 859,41 / 126 689,97 * 2 422,40). На підставі викладеного та

Outcome: partial