Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

16.10.2024 представник ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» - адвокат Руденко К.В. звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 958717 від 24.08.2023 станом на 29.07.2024 у розмірі 151 833,98 грн., судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10\~000,00 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 24.08.2023 між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 958717, на підставі якого [PERSON] отримала кредиту у розмірі 21\~000,00 грн. строком на 360 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «УкрСиббанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2% від суми кредиту за кожен день користування (803% річних). 29.07.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» укладено Договір факторингу № 29/07/2024 від 29.07.2024, відповідно до умов якого право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 958717 від 24.08.2023 перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс». Відповідачка належним чином не виконала умови договору, а саме не повернула вчасно суму кредиту та нараховані відсотки, внаслідок чого станом на 29.07.2024 (дата переходу права вимоги до позивача) у неї виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 151\~833,98 грн., яка складається з: 20\~999,99 грн - заборгованість за кредитом; 130\~833,99 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.5. кредитного договору за ставкою 2,2 % за кожен день користування кредитом (803% річних) за період з 24.08.2023 по 29.07.2024 (включно). У зв`язку з цим, позивач просить суд стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 151 833,98 грн, а також судовий збір та витрати на правову допомогу. \~ За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.10.2024 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачці встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 08.11.2024\~від представника\~відповідачка \~адвоката Кучер\~Ю.В.\~надійшов відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~остання просила\~відмовити у\~задоволенні позовних\~вимог посилаючись\~на їх\~необґрунтованість.Зазначила,\~що через тяжку хворобу та проходження дороговартісного лікування відповідачка неодноразово кредитувалася в ТОВ «Селфі Кредит» та своєчасно виконувала умови кредитного договору. 24.08.2023 відповідачка уклала з ТОВ «Селфі Кредит» черговий договір про надання споживчого кредиту № 958717, шляхом підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Втім, укладаючи спірний договір відповідачка не була обізнана про розмір відсотків за користування кредитом, що призвело до утворення заборгованості. Відповідачка вважає, що умови кредитного договору є несправедливими, зокрема, пункт про нарахування відсотків за користування кредитом у розмірі 803% річних, що значно перевищує суму самого кредиту та порушує її права як споживача. З метою врегулювання заборгованості, відповідачка уклала з ТОВ «Селфі Кредит» індивідуальну пропозицію щодо погашення заборгованості та належним чином виконувала її умови, здійснюючи оплати через особистий кабінет ІТС ТОВ «Селфі Кредит», що підтверджується копіями рахунків та листуванням з менеджером ТОВ «Селфі Кредит». Згідно особистої переписки відповідачки та менеджера ТОВ «Селфі Кредит» залишок заборгованості відповідачки становить 9 999,99 грн. Однак, після повного погашення заборгованості, ТОВ «Селфі Кредит» заблокувало особистий кабінет відповідачки, унеможлививши отримання інформації про здійснені платежі. До позовної заяви не надано жодного доказу на підтвердження заявленого позивачем розміру заборгованості, а також доказів, які б підтверджували правильність здійсненого кредитором розрахунку, зокрема первинних документів, оформлених відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», виписки з особових рахунків клієнта тощо. 06.12.2024 від представника позивача адвоката Руденка К.В. надійшли додаткові пояснення по справі, в яких останній наполягав на задоволенні позовних вимог, наголошуючи на правомірності нарахування відсотків на підставі п. 1.4 Кредитного договору та незастосуванні до спірного кредитного договору обмежень щодо денної процентної ставки, передбачених Законом України «Про споживче кредитування». Стосовно тверджень відповідачки про часткове погашення боргу через особистий кабінет ІТС ТОВ «Селфі Кредит» (а саме: 1 000,00 грн. - 29.02.2024, 3 333,34 грн. - 01.04.2024 та 3 333,34 грн. - 30.04.2024), зазначив, що вказані платежі відображені в розрахунку заборгованості, долученому позивачем до позовної заяви, і сума боргу розрахована з їх урахуванням. У судовому засіданні представник позивача адвокат Руденко К.В. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Згідно з частиною 1, 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 5, 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (пункт 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як вбачається\~з матеріалів\~справи та\~встановлено судом,\~24.08.2023\~між ТОВ\~«Селфі Кредит»\~та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства укладено договір про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» № 1518985, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» зобов`язалося надати [PERSON] кредит у гривні, а [PERSON] зобов`язалася одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Згідно п.п. 1.2., 1.3., 1.4., 1.5., 1.7., 1.8. Договору сума кредиту складає: 21\~000,00 грн. Строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до ступних умов: 1.5.1. Стандартна процентна ставка становить 2,2% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4. цього Договору; 1.5.2. Знижена процентна ставка становить 1,11% в день та застосовується у випадку, якщо споживач до 23.09.2023 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: 1.7.1. за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом 47\~541,10% річних; 1.7.2. за стандартною процентною ставкою з урахування періоду застосування зниженої процентної ставки 19\~509,82% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: 1.8.1. за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом 187\~320,00 грн.; 1.2.2. за стандартною процентною ставкою з урахування періоду застосування зниженої процентної ставки 180\~390,00 грн. Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] (п.п. 2.1. Договору). Судом також встановлено, що ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання за Договором № 958717 від 24.08.2023 виконало у повному обсязі, надавши відповідачці у користування кредит у розмірі 21 000,00 грн., шляхом зарахування 24.08.2023 грошових коштів на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується листом ТОВ «Пейтек Україна» № 20240924-10 від 24.09.3035, випискою по рахунку за номером карти № [NUMBER] та не заперечувалося відповідачкою під час розгляду справи. Натомість, відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконала, після закінчення строку кредитування не повернула у повному обсязі кредит та не сплатила проценти за користування ним, внаслідок чого станом на 29.07.2024 у неї утворилася заборгованість у розмірі 151\~833,98 грн., з яких: 20\~999,99 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 130\~833,90 грн. - заборгованість по відсотках. Суд не\~приймає до\~уваги доводи\~представниці відповідачки про те, що розмір відсотків за користування кредитом значно перевищує суму боргу, а тому, з огляду на положення статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», пункт 1.5. Договору № 958717 від 24.08.2023 є несправедливим та порушує принцип добросовісності, створює істотний дисбаланс у сторін та завдає шкоду відповідачці. Так, статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно із статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. У договорі № 958717 від 24.08.2023 міститься інформація щодо розміру процентної ставки за користування кредитом та сукупної вартості кредиту. Підписавши кредитний договір відповідачка погодився з усіма його умовами, зокрема, з розміром процентної ставки за користування кредитом, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому статтею 627 ЦК України. Відповідачка мала можливість не вступати у кредитні відносини із ТОВ «Селфі Кредит», якщо дійсно вважала встановлений розмір процентів за користування коштами несправедливими, натомість вона погодила зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень, отже умови договору, в тому числі і щодо сплати відсотків, є обов`язковими для виконання. Стосовно тверджень представниці відповідачки про часткове погашення відповідачкою боргу, суд зазначає, що здійснені відповідачкою платежі, а саме: 26.09.2023 у розмірі 8\~316,01 грн.,29.02.2024 у розмірі 1\~000,00 грн., 03.04.2024 у розмірі 3\~333,34 грн., 30.04.2024 у розмірі 3\~333,34 грн. та 29.05.2024 у розмірі 3\~333,33 грн., відображені в розрахунку заборгованості, долученому позивачем до позовної заяви, і сума боргу розрахована з їх урахуванням. Підпунктом 4.1. Договором № 958717 від 24.08.2023 передбачено, що ТОВ «Селфі Кредит» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьої особою без окремої згоди споживача, але з обов`язковим повідомленням споживача про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення. Так, 29.07.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» укладено Договір факторингу № 29/07/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» відступило на користь ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором № 958717 від 28.08.2023, укладеним із [PERSON] , сума заборгованості за яким складає 151\~833,98 грн., з яких: 20\~999,99 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 130\~833,90 грн. - заборгованість по відсотках. Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями статей 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Нормою частини 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи наведені положення закону та встановлені судом обставини справи, зважаючи на те, що відповідачка отримала кредитні кошти, однак взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договором № 958717\~від 24.08.2023\~у розмірі\~151\~833,98грн. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до частини 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною 1, 2, 6 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачем при зверненні до суду із позовом було сплачено судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 1543 від 14.10.2024. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи (загальне захворювання), що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 434385 від 25.06.2024. Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Таким чином, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2\~422,40 грн. ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінансслід компенсувати за рахунок державного бюджету у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатом розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (частина 4, 5 статті 137 ЦПК України). Частиною 6 статті 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витратна оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22.11.2019 у справі № 902/347/18, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, обсягом та витраченим часом. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19). На підтвердження понесених витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. стороною позивача надано: договір про надання юридичних послуг № 02/08/2024 від 02.08.2024, укладений з ФОП [PERSON] ; акт приймання-передачі наданих послуг № 4 від 30.08.2024 до договору № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024; витяг з реєстру № 1 від 30.08.2024 акту приймання-передачі наданих послуг № 4 до договору № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ № 2412; довіреність від 06.02.2024; платіжну інструкцію № 1352 від 06.09.2024. Оцінюючи в сукупності надані докази, а також беручи до уваги, що відповідачкою до суду не подавалося відповідного клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу та не доведено неспівмірність таких витрат, як це визначено частиною 5, 6 статті 137 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення із відповідачки на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved