Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

Представник позивача адвокат Юхимович С.А. звернулася до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 885, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. 05.05.2021 року. В обґрунтування позовних вимог позивача зазначає, що у листопаді 2024 року [PERSON] стало відомо, що на її банківські рахунки накладено арешт на підставі постанови державного виконавця Оржицького відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Стецюри Миколи Васильовича про арешт коштів боржника від 01.09.2021 року за виконавчим провадженням №66035101. Зазначене виконавче провадження було відкрито 08.07.2021 року постановою державного виконавця Стецюра М.В. на підставі поданого ТОВ «ВЕЛЛФІН» на виконання до Оржицького відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) виконавчого напису №885 від 05.05.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про звернення стягнення з [PERSON] [INFO] , яка є Боржником за кредитним договором 491755 від 30.06.2018 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН». Згідно зазначеного виконавчого напису, до стягнення з позивачки на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» підлягає заборгованість в сумі 24745 грн, що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 1000 грн; простроченої заборгованості по несплаченим відсотках за користування кредитом - 22945 грн; за вчинення виконавчого напису - 800 грн. Однак, зазначає, що позивач жодних кредитних договорів з відповідачем чи іншими юридичними особами не укладала. Про існування виконавчого провадження про стягнення з позивачки коштів за кредитним договором з ТОВ «ВЕЛЛФІН» їй не було нічого відомо, оскільки матеріали виконавчого провадження вона не отримувала. Позивачка не обізнана з тонкощами виконавчого провадження та процедурою оскарження виконавчих написів, не вміє користуватися Автоматизованою системою виконавчих проваджень, зі строками звернення до суду та строками оскарження дій виконавців, звернулася за правовою допомогою. Позивачка вважає, що виконавчий напис №885 вчинено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором. Виконавчий напис вчинений з порушеннями може бути визнаний судом таким, що не підлягає до виконання. Ухвалою від 20.02.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін, а також витребувано від ТОВ «ВЕЛЛФІН», належним чином завірену копію Кредитного Договору №491755 від 30.06.2018 року укладеного між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] , щодо заборгованості за яким вчинено виконавчий напис №885 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. від 05.05.2021 року, та розрахунок заборгованості за Кредитним договором №491755 від 30.06.2018 року, укладеного між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] . Ухвалою від 20.03.2025 року відкладено розгляд справи та повторно витребувано вказані вище докази. 16.04.2025 відповідачем на виконання ухвали суду надано копію Кредитного Договору №491755 від 30.06.2018 року, укладеного між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] та розрахунок заборгованості за даним кредитним договором. Ухвалою від 17.04.2025 року, у зв`язку з необхідністю ознайомитися з наданими відповідачем документами та опрацювати їх для зміни підстав позову, клопотання представника позивача адвоката Юхимович С.А про відкладення розгляду справи задоволено. Відкладено розгляд справи на 13 год. 30 хв. 09.05.2025. 28.04.2025 представником позивача надано заяву про зміну підстав позову, в якій зазначила, що Договір позики №491755 від 30.06.2018 року укладеного між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] містить лише паспорті дані Позивачки та ідентифікаційний податковий номер, та не містять засоби зв`язку за допомогою яких відбувалась ідентифікація особи для електронного підпису Позивачкою Договору (номер телефону чи адресу електронної пошти). Як і в первісному позові Позивачка підтверджує, що вона не укладала Договору позики з ТОВ «ВЕЛЛФІН», не відвідувала веб сайт Відповідача та не має в ньому особистого кабінету. Будь яких цифрових чи літерних кодів від Відповідача на номер телефону Позивачки не надходило, електронної пошти вона не має. Зазначає, що спірний виконавчий напис був вчинений нотаріусом після визнання нечинною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» , а отже мав бути вчинений на нотаріально завіреному Договорі позики №491755 від 30.06.2018 року укладеного між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] . Договір же наданий Відповідачем, завірений посадовою особою Відповідача, а тому виконавчий напис вчинений на ньому є незаконним. В судове засідання 09.05.2025 позивач не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява її представника про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву щодо позову не подав. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 05.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис (зареєстрований у реєстрі за №885) про звернення стягнення з [PERSON] [INFO] , яка є Боржником за кредитним договором 491755 від 30.06.2018 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН». Стягнення заборгованості проводиться за період з 30.06.2018 року по 01.03.2020 року. Сума заборгованості складає 23945,00 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 1000,00 грн; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 22945,00 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом підлягають стягненню з боржника на користь стягувача 800,00 грн. Загальна сума - 24745,00 грн (а.с.15). 08.07.2021 року державним виконавця Оржицького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Таран О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №66035101 з виконання виконавчого напису №885, виданого 05.05.2021 року (а.с.4 звор.). Згідно постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП №66035101 від 01.09.2021 державним виконавцем Оржицького відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Стецюрою М.В. звернено стягнення на доходи боржника [PERSON] у якої наявна земельна ділянка, що здана в оренду СТОВ «Придніпровський край» та яка отримує дохід у СТОВ «Придніпровський край» у розмірі 20 відсотків до виплати загальної суми боргу 27407,55 грн (а.с.11 звор.). Згідно постанови про арешт коштів боржника ВП №66035101 від 01.09.2021 державним виконавцем Оржицького відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Стецюрою М.В. накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику [PERSON] у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору та/або основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 27407,55 грн (а.с.12 звор.). Згідно постанови про арешт майна боржника ВП №66035101 від 29.12.2021 державним виконавцем Оржицького відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Стецюрою М.В. накладено арешт на все майно, що належать боржнику [PERSON] у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору та/або основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 27219,5 грн (а.с.13 звор.). 27.10.2022 державним виконавцем Оржицького відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Стецюрою М.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №66035101 з виконання виконавчого напису №885, виданого 05.05.2021 року у зв`язку із забороною у період воєнного стану примусового виконання виконавчих написів нотаріуса (а.с.14 звор.). Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика»)глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 5 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус зобов`язаний: відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Аналогічні за змістом положення містяться у пункті 1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22.02.2012 (далі Порядок). Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права, стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувану можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Згідно п.п. 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти, тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.п.2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Пунктом 7 Переліку документів передбачено, що для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, нотаріусу додаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № б-887цс 17, постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16 та постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц. Отже, відповідне право стягувана, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Матеріали справи не містять доказів, що при вчиненні виконавчого напису, заборгованість, котра стягується із [PERSON] була безспірною, оскільки на підтвердження безспірності боргу відповідачем по справі не надано жодних доказів, а надана копія кредитного договору №491755 від 30.06.2018 та розрахунок заборгованості нотаріально не посвідчений. При цьому позивач із розміром заборгованості не погоджується, у позовній заяві вказує, що ніяких вимог щодо погашення кредиту їй не надходило. У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмового повідомлення про вчинення виконавчого напису). Так, у своїй постанові від 15 квітня 2020 року в справі № 554/6777/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні докази, що кредитний договір між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та позивачем, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, а також беручи до уваги наявний спір щодо вказаної заборгованості, суд вважає, що наявні всі підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Слід зазначити, що саме до такого висновку прийшов Верховний Суд при вирішенні аналогічного спору у своїй постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18, провадження №61-16749св19. Окрім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визначено, що для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 (яка набула чинності та є чинною донині) визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в тому числі в частині, доповнення Переліку новим розділом «2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». Таким чином, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №158/2157/17. Згідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Оскаржений виконавчий напис, вчинений нотаріусом 05.05.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, окрім того, матеріали справи не містять доказів безспірності заборгованості, яка стягується із позивача на підставі виконавчого напису. Отже, приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не врахувала обставини, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, укладеним у простій письмовій формі, вже нечинні, та вимогу щодо безспірності заборгованості. Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року по справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21): «95. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». З врахуванням вищенаведеного суд дійшов висновку, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. з порушенням вимог діючого законодавства, а тому його слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме, судовий збір в розмірі 1211 грн 20 коп.

Outcome: approved