Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

У листопаді 2024 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ярославцева Ірина Володимирівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Насобіна Тетяна Володимирівна, про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначила, що вона є донькою [PERSON] та [PERSON] , які з 04.08.1956 перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді 1/2 домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Мати позивача [PERSON] , перебуваючи у зареєстрованому шлюбі із спадкодавцем, була зареєстрована в даному домоволодінні та фактично в ньому проживала. Крім того, [PERSON] після смерті свого чоловіка звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Після прийняття спадщини, її частка у домоволодіння склала 2/3 (1/6 + 1/2). Позивач через те, що не була зареєстрована в спірному домоволодінні, звернулась до нотаріуса із письмовою заявою про прийняття спадщини на 1/6 його частини. Також, у спадщину на 1/6 частину домоволодіння фактично вступив рідний брат позивача [PERSON] , оскільки був прописаний із батьками і фактично з ними мешкав. 24.07.2022, не встигнувши оформити спадщину, оскільки не минув шестимісячний строк, мати позивача [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на 2/3 домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 23.12.2022 позивач звернулась до приватного нотаріуса Насобіної Т.В. із заявою про прийняття спадщини після [PERSON] , яка померла [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Ярославцевої І.В. від 11.06.2024 позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/6 частину домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з відсутністю права власності на нерухоме майно. Постановою приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Насобіної Т.В. від 05.07.2024 [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/6 частки житлового будинку [ADDRESS] , після смерті її матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії стало те, що [PERSON] не надала нотаріусу документ, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно, повідомивши, що такий документ відсутній. Документ, який підтверджує право власності на майно померлих батьків позивача наразі знаходиться у відповідача [PERSON] , який не надає нотаріусу необхідні документи, щоб створити штучні перепони позивачу для її вступу у спадщину, оскільки вважає, що він повинен бути єдиним спадкоємцем. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину домоволодіння, розташованого за адресою [ADDRESS] після смерті її батька - [PERSON] , який помер [INFO] , а також на 2/6 частини домоволодіння, розташованого за адресою [ADDRESS] після смерті її матері - [PERSON] , яка померла [INFO] та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження. У приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ярославцевої І.В. витребувано належним чином засвідчену копію спадкової справи заведеної після [PERSON] , померлого [INFO] . Також, цією ухвалою витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Насобіної Т.В. належним чином засвідчену копію спадкової справи заведеної після [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 13.05.2025 справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. У судовому засіданні позивач та її представник адвокат Логвінов С.С. підтримали позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Насобіна Т.В. в судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ярославцева І.В. в судове засідання не з`явилася, просила розглянути справу за її відсутності. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданого повторно Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис 151. 20.10.1978 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, після реєстрації якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] , актовий запис 411. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданого повторно Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис 275. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] відкрилась спадщина, яка складається з права власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] . 25.06.2022 [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ярославцевої І.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] . 05.07.2022 із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ярославцевої І.В. звернулися син померлого - [PERSON] та дружина померлого - [PERSON] . Відповідно до відповіді КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» від 20.02.2024 за вих. № 1806, станом на 31.12.2012 в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] містяться відомості про право власності на домоволодіння, що належить: гр. [PERSON] (ПІБ власників зазначено російською мовою згідно документа, що підтверджує право власності) на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого 05.06.1957 Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстром № 3-4430, зареєстроване 10.04.1991 КП «ДМБТІ» та записане в реєстрову книгу № 543 за реєстровим № 20. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданого Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис 1275. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] відкрилась спадщина, яка складається з права власності на 2/3 частки домоволодіння [ADDRESS] . 16.09.2022 [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Насобіної Т.В. із заявою про прийняття спадщини після його матері [PERSON] , яка померла [INFO] . 23.12.2022 [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Насобіної Т.В. із заявою про прийняття спадщини після її матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Ярославцевої І.В. від 11.06.2024 [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/6 частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з відсутністю права власності на нерухоме майно. Постановою приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Насобіної Т.В. від 05.07.2024 [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/6 частки житлового будинку [ADDRESS] , після смерті її матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії стало те, що [PERSON] не надала нотаріусу документ, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно, повідомивши, що такий документ відсутній. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1218, ч.ч.1, 2 ст.1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається спадщина, до складу якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст.1222 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч.1 ст.1261 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Такими чином, спадкоємцями першої черги за законом після [PERSON] , який помер [INFO] є його дружина - [PERSON] та діти - [PERSON] і [PERSON] , які належним чином подали заяви про прийняття спадщини, за якими приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярославцевою І.В. заведено спадкову справу № 12/2022. У той же час, спадкоємцями першої черги за законом після [PERSON] , яка померла [INFO] є її діти - [PERSON] і [PERSON] , які належним чином подали заяви про прийняття спадщини, за якими приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Насобіною Т.В. заведено спадкову справу № 41/2022. Згідно частини 1 статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно, який, відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Припиняється право власності, зокрема, у разі смерті власника (п. 11 ч. 1ст. 346 ЦК України). Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року). Верховний Суд України у постанові Пленуму № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» в п.23 роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] у встановлений законом строк вчинила усі належні дії для оформлення спадщини, але не змогла зареєструвати своє право з незалежних від неї обставин. У зв`язку з вищевикладеним, за встановлених обставин справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають до задоволення. Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат по справі, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 1-2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У позовній заяві позивач просила суд стягнути з відповідача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн. як це передбачено умовами договору про надання правничої допомоги № 29/24 від 25.10.2024 (п.4.1). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надала суду договір про надання правничої допомоги № 29/24 від 25.10.2024, укладений між нею та адвокатом Логвіновим С.С.; попередній розрахунок витрат на правничу допомогу до Договору №29/24 від 25.10.2024, ордер на надання правничої (правової) допомоги №1214032. Згідно з положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи норми частин 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», у п. 130, 131, 133 постанови від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 вказала, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. У п. 128 вказаної постанови Великої Палати Верховного Суду вказано, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що надані позивачем докази понесених ним судових витрат є належними так, як містять інформацію про предмет доказування. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у п. 147 постанови від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. У зв`язку з вищевикладеним, оскільки відповідачем не надано заперечень проти стягнення з нього витрат на правничу допомогу, а також не зазначено про неспівмірність розміру наданої допомоги із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, суд вважає, можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені нею витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн. У відповідності до статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2 502,22 грн. судового збору.

Outcome: approved