Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні та компенсацію за затримку виплат заробітної плати. Позов обґрунтовано тим, що позивач перебувала у трудових відносинах із відповідачем та була звільнена за власним бажанням 05.07.2024, на підставі ст. 38 КЗпП. Після звільнення відповідач не провів з позивачем остаточного розрахунку, не виплатив заробітну плату, заборгованість якої складає 109\~018,00 грн. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України розрахунок по заробітній платі з позивачем не був проведений в день звільнення. Таким чином, позивач вважає, що відповідач повинен відшкодовувати їй середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.02.2022 по 01.08.2022. Крім того зазначає, що її середньоденна заробітна плата складає 464,00 грн. Кількість робочих днів за період заборгованості з 01.02.2022 по 01.08.2022складає 134 днів. За підрахунками позивача, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, станом на момент звернення до суду з даною заявою складає 62\~176,00 грн. (134 дні х 464,00 грн. середньоденну заробітну плату). У зв`язку з чим, просила суд стягнути з відповідача на її користь 62\~176,00 грн. середнього заробітку, заборгованість по заробітній платі у розмірі 109\~018,00,00 грн.Крім того,\~позивачка вважає,\~що відповідач\~повинен сплатити\~їй компенсацію\~втрати частини\~заробітної плати\~за несвоєчасну\~її виплату\~у розмірі\~40\~859,35\~грн.,у зв`язку з чим, позивачка вимушена звернутися до суду із зазначеною позовною заявою. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10.03.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін. 24.04.2025 представник відповідача ВО «ПМЗім.О.М.\~Макарова» Новак\~К.А. надала суду відзив на позовну заяву , в якому зазначила, що відповідач заявлені позовні вимоги не визнає у повному обсязі та просить відмовити у задоволені позовних вимог. Вказує, що причиною несвоєчасної виплати є факт наявності обставин, що істотно ускладнюють своєчасну виплату грошових коштів, а саме той факт, що ДП ВО «ПМЗ ім. О.М. Макарова» перебувало та перебуває і зараз в тяжкому економічному стані, що спричинено фінансовою кризою в країні, розірвання контрактів з Російською Федерацією, які складали питому вагу в загальній кількості, великі фінансові збитки. Просить врахувати ситуацію, яка склалася внаслідок війни, і поставила завод на межу виживання, оскільки наявна заборгованість з вересня 2020 року по заробітній платі працівникам складає понад 130,5 млн. гривень, відсутність обігових коштів, одноденний режим роботи на протязі 2019-2023 років. При цьому підприємство має врахувати не тільки інтереси окремого працівника, але й інтереси інших працівників, забезпечити можливість функціонування підприємства. Крім того, вказує на пропущення строків звернення до суду. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності просив не стягувати з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку. Крім того, позивач зазначив, що розрахунок суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати проведено з порушенням законодавства, оскільки в розрахункових листах на ім`я позивача при нарахуванні заробітної плати окремим рядком визначається розмір такої компенсації, який буде виплачений робітнику одночасно з виплатою заробітної плати. Крім того, представник надав суду довідку про заборгованість по заробітній платі, копії наказів підприємства, копії розрахункових листів та довідку про середньоденну заробітну плату (а.с.13). Відповідно до вимог ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Приписами ч. 8\~ст. 279 ЦПК України\~визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 2 ст. 233 КЗпП України визначено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП України). Згідно ст. 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що [PERSON] у період з 30.10.2017 по 05.07.2024 перебувала у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 6). Наказом №496 вк від 05.07.2024 позивач була звільнена за власним бажанням, на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 6). Відповідно до довідки від №104/16 від 05.02.2025, заборгованість Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова`по заробітній платі перед [PERSON] за період з січня 2022 по липень 2024 складає 109\~018,00 грн.(а.с.31). Відповідно довідки № 2/53, наданої головним бухгалтером Державного підприємства\~«Виробниче об`єднання\~Південний машинобудівний\~завод імені\~О.М.\~Макарова» від 05.02.2025 середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 665,19 грн. (15299,41 грн. : 23 днів) (а.с.30). У статті 55 Конституції України вказано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 2 КЗпП України працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності. Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У статті 116 КЗпП України\~\~зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що на дату звільнення позивача заборгованість по заробітній платі складала 109 018,00 грн., станом на дату розгляду справи заборгованість не виплачена, у зв`язку з чим саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі ст. 117 КЗпП України наступає після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок та невиплати після пред`явлення цієї вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. У позовній заяві позивач просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки розрахунок з позивачем так і не проведений. Позивач дійсно має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 06.07.2024, тобто з дня, наступного за днем звільнення, по 06.01.2025. Відповідно до пункту 8\~«Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 10, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже, середньоденна заробітна плата позивача за травень 2024\~становить 11308,26 грн., червень 2024 3991,15 грн., що разом складає (11308,26грн. + 3991,15 грн. = 15\~299,41 грн.) поділеної на кількість робочих днів за ці два місяці - 23 = 665,19 грн. У зв`язку з викладеним кількість робочих днів за період з 06.07.2024по 06.01.2025 включно складає 136 дні. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 06.07.2024 по 06.01.2025 включно складає 90\~465,84 грн. (665,19 грн. х 136 днів = 90\~465,84 грн.).\~ \~ \~ \~ Разом з цим, оскільки позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 62 176,00 грн., суд не може вийти за мажі заявлених позовних вимог та приходить до переконливого висновку, що з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на користь [PERSON] слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні саме у розмірі 62 176,00грн., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати у розмірі 40859,35 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Приписами ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці»\~встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні положення має ч. 1\~ст. 115 Кодексу законів про працю України. Згідно з вимогами ст. 34 Закону України «Про оплату праці»\~компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Нормами ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). У\~статті 2Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. При цьому, під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення). Згідно довідки, виданої Державним підприємством «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» 05.02.2025 № 104/16, за період з січня 2022 по липень 2024 позивачу не виплачена заробітна плата у сумі 109 018,00грн. та станом на день ухвалення рішення заборгованість не виплачена. Отже, позивачка, права якої порушені відповідачем, має право на стягнення з відповідача як роботодавця на її користь як працівника, компенсації втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням строків його виплати. Відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Так, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»). Відповідно до вимог п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою здійснено розрахунок компенсації саме у порядку визначеному вимогами вимог п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 №159\~та виходячи з даних зазначених у довідці від 05.02.2025 року №104/16, у зв`язку з чим суд доходить висновку, що наданий позивачкою розрахунок компенсації є арифметично вірним, а доводи відповідача такими, що спростовані матеріалами справи. Надаючи оцінку доводам представника відповідача щодо відсутності підстав для стягнення компенсації, оскільки в розрахункових листах на ім`я позивача при нарахуванні заробітної плати окремим рядком визначений розмір такої компенсації, яка буде виплачена робітнику одночасно з виплатою заробітної плати, суд до уваги їх не бере та відхиляє як безпідставні. Наведені висновку суду ґрунтуються на тому, що розмір компенсації може бути визначений виключно на момент виплати робітнику заборгованості по заробітній платі у зв`язку з порушенням строків її виплати, що відповідає положенням\~ст.\~4\~Закону України\~«Про компенсацію\~громадянам втрати\~частини доходів\~у зв`язку\~з порушенням\~строків їх\~виплати» та виключно у випадку, якщо строк її виплати заробітної плати був порушений. Отже, з наведеного очевидним є висновок про те, що на момент нарахування заробітної плати робітнику, роботодавець не може визначати розмір такої компенсації, оскільки невідомо, коли заробітна плата буде виплачена і чи буде порушений строк її виплати, а від строку затримки виплати заробітної плати залежить і розмір компенсації втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням строків її виплати. З огляду на викладене, враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки компенсацію втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням строків його виплати у розмірі 40859,35 грн., без утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині також підлягають задоволенню в повному обсязі. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно дост. 2 ЦПК Українизавданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить довисновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту. Відповідно до частин 1,2\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. + 1211,20 грн. = 2422,40 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved