Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю\~«Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором №10004776883 від 16.11.2021 року в розмірі 20119,80 грн., суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати за надання правової допомоги в розмірі 6000 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16.11.2021 року за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, з використанням сервісу online-кредитування https://cashberry.com.ua/, [PERSON] подав заявку на отримання кредиту, яка знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб сайті ТОВ «Фінансова компанія «Інвест фінанс». Електронний підпис накладено [PERSON] одноразовим ідентифікатором. Оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом чи електронного договору - електронним підписом, тому оскільки відповідачем було обрано один із вищеперерахованих варіантів підписання Договору, тим самим підтверджено прийняття умов Кредитного договору № 10004776883 від 16.11.2021. Договір про надання споживчого кредиту № 10004776883\~від 16.11.2021\~було укладено ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та [PERSON] строком на 14 днів та 16.11.2021 відповідачу були перераховані кредитні кошти на банківську картку в сумі 6000 грн. Факт перерахунку кредитних коштів підтверджується копією листа від АТ «Перший український міжнародний банк» № КНО-/55 від 02.08.2024 року та витягом з додатку до нього. 05.09.2022 року згідно умов Договору факторингу № 556/ФК-22 ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» відступило право вимоги за Кредитним договором № 10004776883 від 16.11.2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс». Згідно з Договором факторингу сума боргу перед новим кредитором є обґрунтованою, документально підтвердженою та становить 20119,80 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 6000 грн; заборгованість за відсотками становить 14119,80 грн. Позивач вживав заходів досудового врегулювання спору шляхом направлення вимоги про сплату заборгованості за кредитним договором, однак вони не були виконані відповідачем, що змусило позивача звернутись до суду. Ухвалою суду від 30.01.2025 року матеріали справи прийнято\~до свого\~провадження,\~відкрито провадженнята призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також за клопотанням позивача витребувано докази у АТ «Перший Міжнародний Український Банк». Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України не надходило. Відповідач [PERSON] надіслав до суду відзив, в якому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Свою позицію мотивує тим, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів видачі позичальнику кредиту у заявленій сумі. Так, позивач не надав оригінал кредитного договору, меморіальний ордер чи інший первинний бухгалтерський документ, що підтверджує перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника [PERSON] первісним кредитором, виписки з рахунку первісного кредитора на дату виплати коштів відповідачу. Відповідач наголошує на тому, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Крім того, сума процентів, яку позивач просить суд стягнути з відповідача перевищує більше ніж у два рази суму кредиту. Також, позивач не довів набуття права вимоги саме до відповідача [PERSON] , а не інших осіб, оскільки з наданих ним витягів і копій документів не можна достовірно встановити набуття права вимоги саме за вказаним договором. Позивач надав лише витяги з додатків до договору факторинга з первісним кредитором без повних текстів реєстру боржників. Також вказує на те, що позивач не надав суду оригіналів документів, які б могли підтвердити дійсне волевиявлення, погодження відповідача з істотними умовами кредитування, дослідження яких надало б суду змогу ідентифікувати підписувачів документів з обох сторін та підтвердити цілісність і незмінність їх змісту в частині істотних умов договору. З матеріалів справи вбачається, що позивач не надав докази на підтвердження надання відповідачу кредиту у розмірі 6 000 грн., а також доказів, що саме до позивача перейшло право вимоги за кредитним Договором. У зв`язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Судом встановлено, що позивач порушив спір з приводу договірних правовідносин у сфері кредитування. В обґрунтування позовних вимог позивачем подано до суду копію договору кредитної лінії № 18279 від 28.05.2021 року, спеціальні умови №10004776883 до договору кредитної лінії від 16.11.2021 року, договір факторингу № 556/ФК-22 від 05.09.2022 року з додатками, лист АТ «ПУМБ» з дотатком, досудову вимогу, розрахунок заборгованості, складений первісним кредитором ТОВ «ФК «Інвест фінанси». Статтею 76\~ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Відповідно до статті 77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 80\~ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст.\~95\~ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. З долученої в якості доказу до позовної заяви копії договору кредитної лінії № 18279 від 28.05.2021 року вбачається, що він не містить жодних підписів, в тому числі електронного. З копії спеціальних умов до договору кредитування від 16.11.2021 року вбачається, що вони підписані позичальником [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора (електронного підпису 16174). При цьому відомості про те, що відповідач [PERSON] пройшов ідентифікацію та верифікацію особи, підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику, здійснив акцептування кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором та підписав договір одноразовим ідентифікатором, відповідно до\~Закону України "Про електронну комерцію",\~Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги"\~та\~Закону України "Про платіжні послуги", належними, допустимими та достатніми доказами не доведено. Будь-який формуляр заяви на отримання кредиту, який би мав бути складеним і підписаним електронним підписом відповідача, електронна ідентифікація (автентифікація) якої здійснена з дотриманням вимог Закону, та який би був підтверджений і сумнівів у суду не викликав, в матеріалах справи відсутній. Документи, що підтверджують особу позичальника в матеріалах справи також відсутні. Крім того, згідно із спеціальними умовами до договору кредитної лінії відповідачу [PERSON] надано кредит на умовах строковості, зворотності, платності в розмірі 6000 грн. строком на 14 днів, з процентною ставкою 1,33 % в день та базовою процентною ставкою 2,33% в день. Загальна вартість кредиту становить 7117,2 грн., з яких 6000 грн. - сума кредиту, 1117,2 грн. - сума нарахованих процентів за користування кредитом. Однак належних доказів на підтвердження факту надання кредиту (перерахування коштів) відповідачу [PERSON] матеріали справи не містять. Додаток до листа АТ «ПУМБ» № КНО-/55 від 02.08.2024 року про зарахування коштів не є належним доказом перерахування коштів відповідачу, оскільки не відображає відомостей про особу одержувача коштів та повний номер платіжної картки. За клопотанням позивача про витребування доказів судом направлялась ухвала до АТ «ПУМБ», однак з отриманої інформації не вдалось встановити необхідні дані про отримувача коштів. Копія відповіді АТ «ПУМБ» направлялась судов позивачу для вілому, однак додаткових клопотань про витребування доказів ним не заявлено. Крім того жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по вказаному кредитному Договору, можливого погашення, чи внесення відповідачем сум на його погашення, дат такого внесення, їх перодичності тощо позивачем не надано. На підтвердження заборгованості за кредитним договором 16.11.2021 року позивач надав розрахунок заборгованості, зроблений первісним кредитором ТОВ «ФК «Інвест фінанси», згідно якого загальна заборгованість відповідача [PERSON] становить 20119,8 грн. Нарахування пені, штрафів ТОВ «Діджи фінанси» не здійснювалось, отже сума заборгованості первісного кредитора не змінювалася. Разом з тим, відсутній розрахунок з відповідним алгоритмом нарахування простроченої заборгованості як за простроченою сумою кредиту, так і за процентами. Відсутність обгрунтованого розрахунку заборгованості за договором про надання грошових коштів у позику, а також первинних бухгалтерських документів, позбавляє суд можливості з`ясувати дійсний розмір заборгованості за кредитним договором, що є обов`язковим при вирішенні питання про стягнення боргу. Крім того, вважати розрахунок достатнім доказом наявності заборгованості за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження надання кредитних коштів відповідачу [PERSON] у суду немає підстав. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України), в силу якого сторони та інші Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України), в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. При цьому кожна сторона в силу\~статті 81 ЦПК України\~повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вимогами\~ст. 13 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до вимог ст.ст. 512,514,517\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Позивач ТОВ «Діджи фінанси», до якого за договором факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача, не надав належних та допустимих доказів, первинних бухгалтерських документів на підтвердження факту укладення договору споживачем із відповідним ідентифікатором підпису особи, а, отже,\~дійсності кредитних відносин, розрахунку заборгованості відповідача перед первісним кредитором, здійснення нарахувань по вказаному кредитному Договору. Згідно з правовим висновком Верховного Суду, що викладений в постанові від 21.07.2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність кредитних відносин з відповідачем та існування заборгованості, що заявлена до стягнення, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості належним чином перевірити видачу відповідачу кредитних коштів, користування ним кредитними коштами, а також правильності проведеного позивачем розрахунку боргу, а тому в задоволенні вказаного позову слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю. Оскільки в задоволені позову відмовлено, відповідно до п.2 ч.2 ст.\~141\~ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed