Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

03 березня 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22 грудня 1995 року зареєстрували шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину. Подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, різність поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Спільного господарства не ведуть. Припинили спільне проживання та не підтримують шлюбних відносин більше трьох років. Збереження сім`ї є неможливим і суперечить їх інтересам. Позивач зазначає, що примирення між ними неможливе, шлюб носить формальний характер. Позивач бажає створити нову сім`ю. Враховуючи викладене, просить суд шлюб розірвати. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, проти ухвалення заочного рішення заперечень не мав (вх. № 1348 від 17.03.2025 р.). Відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення за особистим підписом у матеріалах справи. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив не надала, клопотань про відкладення розгляду справи від останньої не надходило. У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223\~ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи. Враховуючи письмову згоду позивача на заочний розгляд справи, з урахуванням положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. 22 грудня 1995 року Татарбунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб (актовий запис № 105); свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с. 4). Сторони припинили подружні стосунки, спільного господарства сторони не ведуть, припинили шлюбні відносини. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим та порушуватиме інтереси сторін, суд доходить висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved