Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № Р20.00300.005669122 від 05.09.2019 року в розмірі 162008,44 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн, та судові витрати у розмірі 3 028,00 грн. В обґрунтування позову ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» зазначає, що 05.09.2019 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Р20.00300.005669122, відповідно до умов якого відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 74999,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж. Проценти встановлено п. 1.3. договору в розмірі 15% річних від залишкової суми кредиту. Банк належним чином виконав умови кредитного договору, надавши відповідачу кредитні кошти на умовах та в порядку, передбаченому кредитним договором. Оскільки відповідач належним чином не виконував грошові зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 162008,44 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 71118,52 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 34111,12 грн; заборгованість по нарахованим та несплаченим комісіям 56778,80 грн. Згодом, 19.12.2023 року укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ПАТ «Ідея Банк» відступило право вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «Оптіма Факторинг». 22.12.2023 року укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» відступило право вимоги за кредитним договором на користь позивача - ТОВ «ФК «Профіт Капітал». Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 25.11.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФІТ КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26.03.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, причин не прибуття у судове засідання суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, зокрема, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду до електронного кабінету. Водночас представник у п. 4, 5 прохальної частини позовної заяви зазначив, що у разі неявки в судове засіданні відповідача позивач не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника позивача та винесення заочного рішення. Відповідач, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча про місце, день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв чи клопотань про проведення судового засідання без його участі до суду не подав, відзиву до суду не направив (відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами). У зв`язку із цим, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У цьому судовому рішенні суд детально виклав підстави для проведення заочного розгляду справи, а тому повторно їх зазначати у судовому рішенні по суті спору суд не вбачає підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 05 вересня 2019 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту та страхування №Р20.00300.005669122. Відповідно до п. 1.1 - 1.4 п. 1 Договору, банк надає позичальнику кредит в сумі 74999,00 грн, а позичальник отримує його строком на 36 місяців, процентна ставка 15 % річних, тип змінювана. Підпунктом 1.6. п. 1 Договору визначено дату повернення кредиту 05 вересня 2022 року. Відповідно до п.п. 1.7. п. 1 Договору, Банк надає кредит позичальнику шляхом переказу коштів в розмірі 74879,00 грн. на рахунок позичальника, та позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 104,35 грн згідно з умовами Договору добровільного страхування життя. Страховий внесок 15,65 грн. Позивач стверджує, що заборгованість відповідача за Договором кредиту та страхування №Р20.00300.005669122 від 05.09.2019 становить 162008,44 грн, та складається з заборгованості за основним боргом 71118,52 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 34111,12 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями 56778,80 грн. 19.12.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» укладено договір факторингу № 19/12-2023. Відповідно до п. 2.1 договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ», а ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених договором факторингу. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору. 22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» та TОB «ФК «Профіт Капітал» був укладений договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал»» прийняв права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № Р20.00300.005669122 від 05.09.2019. Відповідно до п. 2.1 за цим договором ТОВ «Оптіма Факторинг» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Оптіма Факторинг» за плату та на умовах, визначених цим договором. Згідно з положенням п. 2.2 цього договору, права вимоги відступається в розмірі заборгованості боржників перед ТОВ «Оптіма Факторинг», та визначені в друкованому реєстрі боржників, що підписується сторонами та в реєстрі боржників в електронному вигляді та надсилається разом з Актом приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді. За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» відповідно до договору факторингу перейшло право за договором №Р20.00300.005669122 від 05.09.2019. Безпосередньо в\~судовому засіданні\~було досліджено\~надані позивачем\~на підтвердження\~позовних вимог\~копії Договору\~кредиту та\~страхування №\~Р20.00300.005669122\~від 05.09.2019\~та паспорта\~споживчого кредиту\~як додатку\~№ 1\~до Договору\~кредиту та\~страхування №Р20.00300.005669122\~від 05.09.2019, підписаних сторонами, ордерів-розпоряджень № 1 та № 2 про видачу кредиту від 05.09.2029, виписки за період з 05.09.2019 по 19.12.2023, довідки-розрахунку заборгованості станом на 19.03.2023, копії паспорту та ідентифікаційного коду відповідача, договору факторингу № 19/12-2023 від 19 грудня 2023 року, друкованого реєстру боржників № 2 від 19.12.2023, платіжної інструкції від 20.12.2023 № 45, платіжної інструкції від 17.10.2023 № 611, договору факторингу № 22/12-2023 від 22.12.2023, друкованого реєстру боржників № 2 від 22.12.2023, платіжної інструкції від 26.12.2023 № 376. Суд, безпосередньо дослідивши усі матеріали цивільної справи № 945/2605/24, дійшов висновку, що заборгованість за Договором кредиту та страхування № Р20.00300.005669122 від 05.09.2019, без врахуванням заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями в сумі 56778,80 грн, підлягає до задоволення з огляду на таке. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України),підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ч. 1 ст. 626 та ч. 1 ст. 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно з ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. За встановлених обставин, на підставі досліджених матеріалів цивільної справи, враховуючи викладені вище норми матеріального права, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач не у повній мірі виконував зобов`язання за Кредитним договором, не повернувши кредитодавцю основну суму боргу та, обумовлені цим правочином, відсотки за користування кредитом, тому факт порушення умов означеного договору зі сторони відповідача є доведеним стороною позивача. Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідачем не надано суду жодних доказів як неотримання ним у кредит від АТ «Ідея Банк» грошових коштів за Кредитним договором, так і доказів своєчасного та у повному обсязі виконання його умов у строки, передбачені цим правочином. Отже, зважаючи на те, що відповідач не виконав грошове зобов`язання щодо повернення суми кредиту та відсотків за користування ним за Кредитним договором як первинному кредитодавцю АТ «Ідеа Банк», так і його правонаступнику, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення із відповідача заборгованості за Кредитним договором у сумі 105229,64 грн, з яких 71118,52 грн заборгованість за основним боргом, 34111,12 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, підлягає до задоволення. Щодо позовної вимоги про стягнення із відповідача заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями в сумі 56\~778,80 грн, суд зазначає таке. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції станом на день укладення договору) № 1734-VIII від 15.11.2016 (далі Закон №1734), загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. У ч. 2 ст. 8 Закону №1734 визначено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Таким чином, Законом №1734 у редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин, безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію. Водночас, у кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. При цьому, Закон №1734 розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Зокрема, згідно з ч.1 ст. 11 Закону №1734, після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону №1734, у разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування (управління) кредитом може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць, а в іншому випадку, відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону №1734, така інформація надається безоплатно. Подібна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19 (п.31.29), Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі № 204/224/21 та Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року в справі №727/5461/23. Згідно із ч. 5 ст. 12 Закону №1734, умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Так, у матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які підтверджували б той факт, що відповідачу щомісячно надавалися будь-які послуги, за які встановлено нарахування комісії, чи певна інформація щодо кредиту та, що така інформація надавалася частіше ніж один раз на місяць, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача 56778,80 грн заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями. За вказаних обставин, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 105229,64 грн. У іншій частині позовні вимоги слід залишити без задоволення. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат, то суд зазначає про таке. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 1 та 2 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн позивач надав копії таких документів: договору про надання правничої допомоги № 02-24 від 01.07.2024, укладеного між ТОВ «ФК «Профт Капітал» та АО «Правовий Курс»; додаткової угоди № 1/1 від 01.07.2024 до договору про надання правничої допомоги № 02-24 від 01.07.2024, де сторони дійшли згоди про розмір фіксованої винагороди у розмірі 7000,00 грн за проведення консультації з клієнтом, вивчення документів та підготовлення проекту позовної заяви для направлення до суду, згідно реєстру боржників (1 позовної заяви); Акту № 1 прийому передачі Реєстру боржників від 01.07.2024 за договором про надання правничої допомоги № 02-24 від 01.07.2024, де у п. 13 зазначений боржник [PERSON] ; Акту № 1 прийому передачі наданої правової допомоги, зокрема, з підготовки та подання позовної заяви до [PERSON] до суду вартістю 7000,00 грн; наказу № 02-К від 28.06.2024 про прийняття на роботу до АО «Правовий Курс» адвоката Ушакевич М.П.; платіжної інструкції від 05.09.2024 № 918 про сплату ТОВ «ФК «Профіт Капітал» на користь АО «Правовий курс» 182000,00 грн. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова КГС ВС від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17 та постанова Верховного Суду від 30.01.2023 №910/7032/17). Такої правової позиції дотримується і Верховний Суд в постанові від 07.02.2022 у справі № 910/20792/20. Суд приходить до висновку, що наданими до суду доказами фактичний обсяг витрат на правову допомогу у зазначеній справі представником позивача частково обґрунтовано, і з огляду на незначну складність самої справи, суд вважає, що понесені позивачем витрати є не співмірними із складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг. У зв`язку з вищезазначеним, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 3000,00 грн, що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат саме в зазначеному розмірі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки позовні вимоги задоволені частково, то і сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача складає 1967,76 грн.

Outcome: partial