Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - позивач, АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.02.2024 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання останньою Паспорту кредиту та Заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, відповідно до умов якого: тип кредиту та розмір кредитного ліміту - відновлювана кредитна лінія до 200 000 грн; тип кредитної карти - картка «Універсальна» GOLD; строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією; процентна ставка - 40,8% річних; кількість та розмір платежів, періодичність - сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту; розмір мінімального обов`язкового платежу - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення; проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 60,00%. На підставі укладеного договору [PERSON] отримала кредитну картку «Універсальна» GOLD № [NUMBER] зі строком дії - 12/27, а згодом отримала кредитну картку «Універсальна» № [NUMBER] зі строком дії - 11/27. [PERSON] користувалася кредитним лімітом, повертала використану суму кредитного ліміту та сплачувала відсотки за користування кредитним лімітом, але припинила надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору. Враховуючи, що строк повернення кредиту закінчився на 180-й день прострочення, то відповідно до п.9.5. та п. 2.1.1.2.12. Договору, починаючи зі 181-го дня з моменту порушення зобов`язань відповідача з погашення кредиту, сторони погодили нарахування процентів від суми неповернутого в строк кредиту, які відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач [PERSON] як сторона - користувач за згаданим договором станом на 17.11.2024 має заборгованість 94 978,45 грн, яка складається із: 74 726,16 грн - заборгованість за тілом кредиту, 20 252,29 грн - заборгованість за простроченими відсотками. З врахуванням викладеного, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 01.02.2024 у сумі 94 978,45 грн, а також сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн (а.с 2-7). Ухвалою судді від 27.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи (а.с. 52) 13.01.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача - адвоката Моленя Р.Б. В обгрунтування заперечень проти позову представник відповідача зазначає, що станом на 01.02.2024 відповідач не укладала жодних договорів із позивачем, у тому числі кредитних, та не користувалась жодними коштами, наданими на підставі вказаного кредитного договору. Так, 01.02.2024 без відома та згоди відповідача мало місце незаконне укладення вищевказаного спірного договору кредиту, а надалі - переказ коштів невстановленими особами з карткового рахунку № [NUMBER] , відкритого 01.02.2024 без відома [PERSON] на її ім?я. Відтак здійснено грошовий переказ коштів на суму 74 726,16 грн. Дані обставини мали місце через шахрайські дії невідомих осіб, котрі використали для цього мережу оператора «Київстар». 01.02.2024 близько 15.00 год. на номер телефону відповідача [NUMBER] зателефонували з номера [NUMBER] . Під час розмови невстановлена особа представилась працівником мобільного оператора «Київстар» і попросила відповідача повідомити код із SMS-повідомлення, що надійшло на зазначений номер. Після надання цього коду відповідач втратила доступ до мобільного та інтернет-зв`язку, до свого кабінету у додатку «Приват24», а також до всіх банківських рахунків і платіжних карток, відкритих у АТ КБ «ПриватБанк». Представник відповідача звртає увагу на те, що вказаний номер телефону був зареєстрований як фінансовий номер відповідача у банку. Проте вже о 15.00 год. 01.02.2024 відповідач фактично втратила можливість користуватись цим номером як фінансовим. Надалі невідомі особи, діючи від імені відповідача, без її згоди та участі, використовуючи її фінансовий номер та персональні дані, які містились у мобільному додатку «Приват24», вчиняли шахрайські дії, зокрема, укладали договори з сервісами швидкого кредитування, оформлювали інші кредитні зобов`язання, а також переказували кошти на невідомі відповідачеві рахунки. Близько 17.00 год. 01.02.2024 відповідач звернулась до оператора мобільного зв`язку з проханням заблокувати номер телефону, що й було зроблено. Того ж дня вона звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» із вимогою терміново заблокувати банківські рахунки для запобігання подальшим шахрайським діям. 02.02.2024 відповідач подала заяву до поліції про вчинення кримінального правопорушення, у результаті чого було відкрито кримінальне провадження №12024211040000319 за ч. 4 ст. 190 КК України (шахрайство, вчинене у великих розмірах або з використанням електронно-обчислювальної техніки). Таким чином, відповідач втратила контроль над своїм фінансовим номером, акаунтом у додатку «Приват24» та платіжними інструментами вже о 15.00 год. 01.02.2024. Відповідно, вона не могла підписати кредитний договір №б/н від 01.02.2024, який, за твердженням позивача, було укладено о 15.15 год. того ж дня. Зважаючи на те, що відповідач не вчиняла жодних дій, спрямованих на укладення цього договору, зазначений договір слід вважати неукладеним, а правовідносини за ним - такими, що не виникли. Таким чином, між сторонами не існує жодних зобов`язальних правовідносин, і, на переконання представника відповідача, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за вказаним договором є безпідставними та не підлягають задоволенню. (а.с. 75-78). 18.01.2025 представник позивача Меркулова В.В. подала відповідь на відзив, і вказана відповідь на відзив надійшла до суду 28.01.2025. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що викладені представником відповідача обставини та аргументи є необґрунтованими з огляду на таке. На спростування доводів представника відповідача щодо факту неукладення кредитного договору між сторонами, зазначено, що 01.02.2024 відповідач висловила згоду на укладення договору та виявила бажання отримати послугу - отримання кредиту за типом відновлювальна кредитна лінія до 200 000 грн, із визначеними у Договорі умовами, шляхом підписання заяви про приєднання до умов договору, підписавши Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Стосовно доводів представника відповідача про заволодіння коштами з картки відповідача третіми особами шахрайським способом, представник позивача зазначила, що за даним фактом Управлінням безпеки по Західному макрорегіону ГО проведено службове розслідування. У ході проведення службового розслідування встановлено, що по картковому рахунку відповідача проведено запит на отримання ПІН-коду картки через платіжну систему «Приват24», також відбулася зміна пароля на вхід в «Приват24» відповідача з використанням ПІН-коду картки [NUMBER] ; аналізом логінів входу [PERSON] в «Приват24» під логіном «[NUMBER]» зафіксовано нетиповий клієнту вхід з WEB-версії «Пр24», та з нетипового девайсу: REDMI ANDROID, 11 при типовій для відповідача моделі - SM-A225F/SAMSUNG, та у ході перевірки встановлено, що 01.02.2024 вхід в акаунт відповідача здійснено з шахрайських пристроїв: SMARTPHONE [NUMBER] MOZILLA/5.0 (LINUX; ANDROID 10; K) APPLEWEBKIT/537.36 (KHTML, LIKE GECKO) C та PHONE220333QNY/REDMI [NUMBER] 360С7СD81BBC5FDB. Представник відповідача зазначив, що всі фінансові операції з переказу коштів здійснені через мобільний застосунок «Приват24» та проведені з належною автентифікацією (авторизацією) всіх необхідних даних. Відповідно до Інструкції з проведення службових перевірок, Банк проводить безпосереднє відпрацювання (опитування) клієнтів в межах своєї компетенції, тобто на етапі використання платіжних засобів «ПриватБанку». Враховуючи обставини викрадення коштів в клієнтки [PERSON] , а також, ймовірно, інших потерпілих, а саме по завідомо спланованій зловмисниками шахрайській схемі, випадкове використання чи викрадення карток клієнтів, зазначених в матеріалі службової перевірки, є малоймовірною. В даному випадку можна стверджувати, що шахрайські картки сторонніх банків (або доступ до карткових рахунків) було передано третім особам за попередньою згодою, за винагороду або їх власники безпосередньо причетні до шахрайської групи осіб. Також представник позивача зазначила, що банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на картці даних (а.с.104-130). 27.01.2025 представник відповідача - адвокат Молень Р.Б. подав заперечення, які надішли до суду 28.01.2025, у яких він зазначає, що згідно з наданими стороною позивача відомостями спірний кредитний договір був підписаний одразу після зміни через фінансовий номер клієнта [NUMBER] пароля входу до акаунту відповідача у системі «Приват24» з невідомих (шахрайських) пристроїв, що свідчить про те, що відповідач [PERSON] не укладала цього договору. Стверджує, що доводи представника позивача про те, що відповідач надала можливість стороннім особам здійснити фінансові операції через свій мобільний застосунок «Приват24» з коректним введенням догіну та паролів, які надходили на фінансовий мобільний номер телефону відповідача, що підтверджує належне проведення автентифікації (авторизації) клієнта Банку, такими, що носять характер припущень, та є необґрунтованими. Зазначає, що позивач не здійснювала належної ідентифікації особи під час входу до облікового запису з невідомого пристрою, під час укладення договору та відкриття кредитного рахунку, а тому відповідач не повинна нести відповідальність за несанкціоноване втручання в роботу банку та використання коштів. Окрім того, на думку представника відповідача, позивач не підтвердив ту обставину, що відповідач сприяла своїми діями (бездіяльністю) заволодінню третіми особами вищезназначеними кредитними коштами у розмірі 74 726,16 грн (а.с.132-136). Також суд за клопотанням представника відповідача - адвоката Моленя Р.Б. ухвалою від 04.02.2025 витребував інформацію про всі дії, здійснені оператором зв`язку із телефонним номером [NUMBER] абонента телефонної мережі [PERSON] з 30.01.2024 по 03.02.2024 включно (у тому числі відновлення доступу до телефонного номеру, перереєстрація, зміна власника тощо), а також копії усіх смс-повідомлень (надісланих та отриманих) та відомості про усі дзвінки (вхідні та вихідні), здійснені за вказаним номером за період з 30.01.2024 по 03.02.2024 включно, у тому числі архівовані. (а.с.159, 226-229). 07.02.2025 представник позивача Тереняк В.І. подала до суду заяву, яка надійшла до суду 10.02.2025, доводи цієї заяви фактично зводяться до доводів, викладених у відповіді на відзив на позовну заяву (а.с.161-178). У судовому засіданні представник позивача Ваврик Ю.П. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та вищезгаданій заяві від 07.02.2025, просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник відповідача - адвокат Молень Р.Б. у судовому засіданні заперечив щодо позовних вимог, посилаючись на аргументи, викладені у відзиві на позов та додаткових поясненнях. Він просив суд повністю відмовити в задоволенні позову. Зокрема, зазначив, що 01.02.2024 після дзвінків невідомої особи відповідач втратила доступ до свого фінансового номера, акаунту в «Приват24» та всіх платіжних засобів, тому не укладала з позивачем кредитного договору №б/н від цієї дати. Адвокат також наголосив на відсутності доказів з боку позивача щодо того, що [PERSON] розголошувала персональну інформацію, сприяла втраті конфіденційних даних або надала третім особам доступ до своїх банківських рахунків, унаслідок чого ті незаконно заволоділи кредитними коштами в сумі 74 726,16 грн. Крім того, представник відповідача посилався на практику Верховного Суду, зокрема на постанову від 11.09.2024 у справі № 753/12781/23, в якій зазначено, що саме банк зобов`язаний доводити, що клієнт своєю дією чи бездіяльністю сприяв втраті або незаконному використанню персональних даних, що дають змогу ініціювати платіжні операції. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 01.02.2024 від імені [PERSON] було підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг АТ КБ «Приватбанк». Після підписанням цієї заяви [PERSON] приєднано до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою: https://privatbank.ua/terms, які разом становлять Договір банківського рахунка, визначено, що [PERSON] приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі, та зобов`язується їх належним чином виконувати. Вказана заява про приєднання підписана ОТР-паролем 01.02.2025 о 15.15 год. (а.с. 26-38). Відповідно до тексту згаданого документа підписанням даного документа сторони погодили істотні умови договору за користування кредитною картою, в тому числі основні умови кредитування (тип кредиту, суму кредитного ліміту, строк кредитування, мету отримання кредиту, спосіб та строк надання кредиту, тощо), погодили інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, порядок повернення кредиту та погодили наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором, у тому числі щодо права банку нараховувати пеню та застосування підвищеної процентної ставки у разі невиконання зобов`язання, тощо. Відповідно до укладеного договору на ім`я [PERSON] отримано кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії на таких умовах: тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 200 000 грн. (п.9.2. Договору); тип кредитної карти: Картка «Універсальна» GOLD; Строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п.9.2. Договору); Процентна ставка, відсотків річних: 40,8% (п.9.3 Договору); Кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту; Розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (п.9.4. Договору); Проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00% (п.9.5. та п. 2.1.1.2.12. Договору). У такий спосіб сторони визначили істотні умови договору. Як зазначено у вказаному документі, підписанням заяви про приєднання [PERSON] на підставі статті 634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) приєдналася до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», «Система переказів PrivatMoney», «Операції у відділеннях (умови та правила проведення операцій у відділеннях Банку)», «Автоплатежі», «Сервіс BankID» Умов та Правил АТ КБ «ПриватБанк», що розміщенні в мережі інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять договір банківського рахунка, споживчого кредиту та обслуговування платіжного інструменту та Генеральний кредитний договір в частині надання споживчих кредитів «Кредитна картка», «Оплата частинами», «Миттєва розстрочка», прийняла всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі, та зобов`язалася їх належним чином виконувати. Згідно з пунктом 14 заяви про приєднання, сторони погодили використання простого електронного підпису, зокрема шляхом введення ОТР-пароля, під час надання банком будь-яких послуг клієнту, у тому числі, але не виключно, платіжних послуг, укладення кредитних договорів та інших правочинів, а також підписання електронних документів. Сторони домовились, що при підписанні електронних документів, здійсненні платіжних операцій або правочинів за допомогою ОТР-пароля чи одноразового ідентифікатора як простого електронного підпису, такий підпис однозначно ідентифікує клієнта та логічно пов`язаний із відповідними електронними даними. Це вважається дійсним лише за умови, що підтвердження дії, операції або правочину здійснюється шляхом введення в інтерфейсі банківської програми або на сайті банку цифрової чи алфавітно-цифрової послідовності, яка повністю збігається з ОТР-паролем або одноразовим ідентифікатором, надісланим банком на фінансовий номер телефону клієнта або в його особистий кабінет у системі «Приват24», доступ до якого можливий лише з використанням цього фінансового номера (пункт 14.3 заяви про приєднання). До вищевказаного кредитного договору також долучено паспорт споживчого кредиту АТ КБ «ПриватБанк», підписаний від імені [PERSON] 01.02.2024 о 15.15 год. простим електронним підписом (а.с. 39-46). З довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 19.11.2024 №0000003931883017 про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я [PERSON] (договір № б/н), встановлено, що 01.02.2024 відбувся старт карткового рахунку № [NUMBER] , 01.02.2024 на вказаний рахунок встановлено кредитний ліміт у розмірі 75 000,00 грн та 01.02.2024 зменшено кредитний ліміт (а.с.23 зв). З довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 19.11.2024 №0000003931885643 вбачається, що 01.02.2024 на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] 01.02.2024 виготовлено картку № [NUMBER] (тип картки «Універсальна» GOLD), термін дії 12/27, а 02.02.2024 на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] 01.02.2024 виготовлено картку № [NUMBER] (тип картки «Універсальна» GOLD), термін дії 11/27 (а.с.24). З виписки за договором № б/н за період з 01.02.2024 по 01.10.2024 вбачається, що 01.02.2024 з картки № [NUMBER] здійснено переказ грошових коштів на загальну суму 74 896,45 грн, та у період з 01.04.2024 по 01.10.2024 щомісячно списувалися відсотки за користування кредитом (а.с. 23). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 01.02.2024, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] , станом на 17.11.2024 загальна заборгованість відповідача за наданим кредитом становить 94 978,45 грн, з яких: 74 726,16 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 грн - за поточним тілом кредиту, 74 726,16 грн - за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за відсотками, 20 252,29 грн - заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.625; 0,00 грн - заборгованість по пені, 0,00 грн - заборгованість по комісії (а.с. 22). 01.02.2024 [PERSON] виявила шахрайські дії щодо списання коштів з її картки, відтак 01.02.2024 близько 17.00 год. вона звернулась до свого оператора зв`язку та на її прохання номер телефону [NUMBER] було заблоковано. Окрім того, 01.02.2024 [PERSON] звернулась в телефонному режимі до АТ КБ «ПриватБанк» з проханням заблокувати її карткові рахунки для попередження вчинення шахрайських дій З висновку службового розслідування, проведеного СБ АТ КБ «Приватбанк», вбачається, що [PERSON] 01.02.2024 звернулася на лінію клієнтської підтримки «3700» та повідомила, що 01.02.2024 їй зателефонував невідомий від імені співробітника «Київстар» ( [NUMBER] ) та повідомив, що потрібно провести актуалізацію sim-карти для можливості подальшого використання покращеного мобільного зв`язку, на що [PERSON] погодилась та передала інформацію з отриманих повідомлень та згодом виявила несанкціоновані списання коштів зі свого карткового рахунку. Також [PERSON] виявила, що її фінансовий мобільний телефон [NUMBER] заблоковано, а тому нею змінено фінансовий номер на новий [NUMBER] . Також в ході службового розслідування встановлені такі операції відносно клієнтки [PERSON] : 01.02.2024 14.59.03 год. по картковому рахунку клієнтки проведено запит на отримання ПІН-коду картки через «Приват24», 01.02.2024 14.59.21 год. відбулася зміна пароля на вхід в «Приват24» з використанням ПІН-коду картки [NUMBER] , 01.02.2024 14.59.24 год. під логіном [NUMBER] зафіксовано нетиповий для клієнта вхід з WEB-версії «Пр24», а саме Smartphone Android, 10 Chrome Mobile, 01.02.2024 15.08.01 год. під акаунтом [NUMBER] відбувався також вхід з нетипового для клієнта девайсу Phone 220333QNY/Redmi Android, 11. При цьому типова для клієнтки модель SM-A225F/Samsung, ідентифікатор imei - [NUMBER] . У ході перевірки було подано заявку вибірка Web (SIMMON, Дані про мобільні пристрої та географічні координати їх роботи, реф. заявки 240207RQ796322). Відповідно до отриманих даних встановлено, що 01.02.2024 вхід в акаунт клієнтки [PERSON] здійснено з шахрайських пристроїв: Smartphone [NUMBER] Mozilla/5.0 (Linux, Android 10; K) Applewebkit/537.36 та Phone 220333QNY/Redmi [NUMBER] (а.с. 104-120). Також судом встановлено, що 02.02.2024 [PERSON] звернулася до Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення. На підтвердження звернення [PERSON] до правоохоронних органів із заявою про вчинення відносно неї шахрайських дій представник відповідача надав суду відповідний витяг з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань та матеріали кримінального провадження (а.с. 81 - 84, 182, 182 зв.). Так, 02.02.2024 відповідні відомості було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12024211040000319 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України. З Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12024211040000319 від 02.02.2024 вбачається, що 02.02.2024 до Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області із заявою звернулася [PERSON] , [INFO] , про те, що 01.02.2024, невідома особа, використовуючи номер телефону [NUMBER] , під приводом послуг зв`язку, шляхом проведення незаконних операцій із використанням електронно-обчислювальної техніки, заволоділа грошовими коштами останньої із банківської картки «ПриватБанк» № [NUMBER] у сумі 120750 грн та 7269 грн кредитних коштів, чим спричинила [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 128019 грн. У подальшому постановою прокурора Тернопільської окружної прокуратури від 26.03.2024 визначено підслідність у кримінальному провадженні №12024211040000319 від 02.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за ВП №1 (м. Кривий Ріг) Криворізького РУП ГУНП у Дніпропетровській області, оскільки з матеріалів провадження встановлено, що злочин був закінченим на території, яка знаходиться під юрисдикцією ВП №1 (м. Кривий Ріг) Криворізького РУП ГУНП у Дніпропетровській області (а.с.204). На час розгляду цієї цивільної справи триває досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, у якому відповідач є потерпілою. На виконання ухвали суду від 04.02.2025 про витребування доказів Приватним акціонерним товариством «Київстар» надіслано інформацію №2409/з/КТ від 19.02.2025, за змістом якої електронні комунікаційні послуги за телефонним номером [NUMBER] у період з 30.01.2024 по 03.02.2024 надавались на умовах передплаченої форми обслуговування ПрАТ «Київстар», знеособлено (анонімно), без укладання договору в письмовій формі або реєстрації відповідно до «Порядку ідентифікації кінцевих користувачів послуг», затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку від 07.12.2022 №235 та за жодною особою, зокрема, за [PERSON] , номер зареєстрований не був (а.с.226-227). Відповідно, відсутні достатні законні підстави вважати, що саме [PERSON] була користувачем телефонного номера [NUMBER] у період з 30.01.2024 по 03.02.2024. Також повідомлено, що 01.02.2024 о 14.55 год. здійснено самостійну заміну сім-карти з телефонним номером [NUMBER] на іншу сім-карту з тим самим телефонним номером, без залучення фахівців ПрАТ «Київстар» або фахівців спеціалізованих партнерських магазинів «Київстар». 01.02.2024 о 16.50 год. телефонний номер [NUMBER] було заблоковано за порушення, передбачені Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295 та Умовами надання телекомунікаційних послуг ПрАТ «Київстар». Станом на теперішній час відновлення надання послуг за вказаним номером не здійснювалось (а.с.226-227). Крім того, ПрАТ «Київстар» надано інформацію про вхідні та вихідні телефонні дзвінки, а також отримані СМС повідомлення за номером телефону [NUMBER] , які були зафіксовані комунікаційним обладнанням ПрАТ «Київстар» в період з 30.01.2024 по 03.02.2024. З вказаної інформації, зокрема, встановлено, що 01.02.2024 на номер телефону [NUMBER] здійснено три вхідних дзвінки з телефонного номера [NUMBER] : о 14:40:28 год. тривалістю 8 сек.; о 14.40.55 год. тривалістю 156 сек.; о 14.45.38 год. тривалістю 261 сек. (а.с.229). Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке. Частиною 1 ст.509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Відповідно до частин сьомої - дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Ініціювання переказу коштів може здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу, тобто платіжної картки (стаття 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»). Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент зобов`язаний надавати ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу, лише держателю електронного платіжного засобу. Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем; реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством України для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банку. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. У постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 у справі № 6-71цс15 зазначено, що: «відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину [PERSON] як підставу цивільно-правової відповідальності. Висновки судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки [PERSON] спірної суми супроводжувались правильним вводом ПІН-коду вказаної картки, а умовами договору від 5 лютого 2010 року передбачено обов`язок позивача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми, є помилковими, оскільки такі висновки судів не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.02.2018 в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2018 у справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та від 11 березня 2015 року № 6-16цс15». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2018 у справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.07.2019 у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, урахувавши застосовані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, правильно виходив з того, ПАТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що [PERSON], як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 27 липня 2015 року та 30 липня 2015 року щодо перерахування з його карткового рахунку грошових коштів на загальну суму 9 792,00 грн. Доводи заявника про те, що суди попередніх інстанцій не урахували порушення відповідачем Умов та правил надання банківських послуг, що призвело до несанкціонованого списання коштів з його карткового рахунку, оскільки він своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки вони ґрунтуються виключно на припущеннях, що не мають доказового підтвердження». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.08.2020 в справі 766/19614/18 (провадження № 61-19350св19) вказано, що: «суди попередніх інстанцій вважали недоведеним те, що [PERSON] ініціював збільшення кредитного ліміту за своїм картковим рахунком, здійснював спірні грошові перекази, а також що про ці операції його було повідомлено у момент їх вчинення. Встановивши такі обставини та врахувавши відсутність доказів того, що [PERSON] своїми діями або бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про зупинення нарахування процентів та штрафних санкцій [PERSON] по кредитній картці № [NUMBER] на розмір заборгованості 31 712 грн, яка виникла у зв`язку із неправомірним списанням без його волевиявлення кредитних коштів та подальшим нарахуванням на цю суму процентів і штрафних санкцій. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 61-24548св18), від 23 січня 2020 року у справі № 179/1688/17 (провадження № 61-12707св19). Колегія суддів також погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність транзакцій, які були здійснені в період із 02 год 32 хв по 04 год 14 хв 16 квітня 2018 року з використанням платіжної картки [PERSON] № [NUMBER], у зв`язку з чим залишок коштів по цій картці підлягає відновленню. Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я [PERSON], не є підставою для відмови у задоволенні позову». У постанові Верховного Суду від 11.09.2024 у справі № 753/12781/23 (провадження № 61-10605св24) зазначено, що «саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними» Наведене узгоджується також із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 02.04.2025 у справі № 761/43146/21 (провадження № 61-82св24). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що 01.02.2024 відповідач зверталася до банку та повідомила, що 01.02.2024 жодних операцій не виконувала, жодні кошти в рахунок кредитного ліміту не отримувала і такими коштами не розпоряджалася шляхом переказів, жодні товари чи послуги по оплаті частинами не замовляла. Також 02.02.2024 [PERSON] звернулася до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Як свідчать дані про вхідні та вихідні дзвінки й отримані SMS-повідомлення на номер телефону [NUMBER] , зафіксовані комунікаційним обладнанням ПрАТ «Київстар» у період з 30.01.2024 по 03.02.2024 та надані на підставі ухвали суду про витребування доказів, 01.02.2024 з номера [NUMBER] на зазначений телефон було здійснено три вхідні дзвінки: о 14:40:28 (тривалість - 8 сек.), о 14.40.55 год. (156 сек.) та о 14.45.38 год. (261 сек.) (а.с.229). Згідно з протоколом допиту потерпілої від 03.02.2024, [PERSON] надала показання про те, що 01.02.2024 вона отримала дзвінок із зазначеного номера, під час якого невідомий чоловік представився працівником ПрАТ «Київстар» і запропонував покращити якість зв`язку шляхом випуску нової SIM-картки. Для цього жінка мала повідомити код із SMS-повідомлення, що вона й зробила (а.с. 189-190). У наданій оператором «Київстар» інформації зафіксовано, що 01.02.2024 о 14.44.23 год. на номер телефону [PERSON] було надіслано чотири вхідних SMS від контакта «KYIVSTAR» (а.с.226-229). Отримання SMS-повідомлення від «KYIVSTAR» 01.02.2024 о 14.44 год., в якому підтверджується прийняття заявки на заміну SIM-карти, також підтверджується фотознімком екрана телефону [PERSON] , що долучено до протоколу огляду від 03.02.2024 (а.с.226-229). Таким чином, відповідач, вважаючи, що спілкується з офіційним представником мобільного оператора, повідомила код із SMS, надісланого від «KYIVSTAR». Унаслідок цього вона втратила доступ до фінансового номера, інтернет-зв`язку та особистого кабінету в системі «Приват24». Виявивши ознаки несанкціонованого втручання до свого акаунту в «Приват24», [PERSON] негайно 01.02.2024 зателефонувала до контакт-центру АТ КБ «ПриватБанк» за номером 3700 та повідомила про ймовірне шахрайство, після чого її рахунок був заблокований. В результаті внутрішньої перевірки банком було встановлено, що 01.02.2024 о 14.59.03 год. було ініційовано запит на отримання ПІН-коду до картки через «Приват24», а згодом змінено пароль до сервісу за допомогою ПІН-коду картки [NUMBER] . Того ж дня о 14.59.24 год. та 15.08.17 год. зафіксовано входи до акаунту «Приват24» з нетипових пристроїв. Окрім того, 02.02.2024 [PERSON] звернулася до поліції із заявою про вчинення стосовно неї шахрайства. За її зверненням було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12024211040000319 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, в якому її визнано потерпілою. Станом на момент розгляду справи досудове розслідування триває. Твердження АТ КБ «ПриватБанк» про те, що відповідач порушила Умови та Правила надання банківських послуг, сприяючи розголошенню інформації, яка дозволила третім особам здійснити платіжні операції, є необґрунтованими і базуються на припущеннях, які не підтверджені належними доказами. При цьому, відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду, саме банк має довести, що клієнт своїми діями або бездіяльністю сприяв втраті або незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера чи іншої інформації, що дозволяє ініціювати платіжні операції. Також із матеріалів справи вбачається, що під час перевірки банком було зафіксовано зміну пароля в обліковому записі клієнтки та вхід до застосунку «Приват24» із підозрілих пристроїв (Smartphone [NUMBER] Mozilla/5.0 та Phone 220333QNY/Redmi [NUMBER]), які не є типовими для користувача. При цьому звичайним пристроєм [PERSON] є SM-A225F/Samsung з ідентифікатором IMEI - [NUMBER]. Отже, наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування та використання послуги оплати частинами за рахунок кредитного ліміту, а позивач не заперечив факту її звернення до банку з приводу повернення зазначених коштів. З огляду на викладене, суд вважає, що банком не доведено, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті чи незаконному використанню інформації, яка надає доступ до відомостей по кредитній картці, її особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 01.02.2024 щодо укладення договору кредитування, а надалі - одержання та використання кредитних коштів, які зберігались на картці № [NUMBER] . Оцінюючи доводи сторін, суд бере до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як підписання Паспорту кредиту та Заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, списання коштів з рахунку користувача (про який зазначає банк) не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, суд керується тим, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що відповідач порушила Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяла незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що [PERSON] втрачала та/або сприяла незаконному використанню персональної інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. АТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що [PERSON] як користувач кредитної картки своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей за кредитною карткою, її особового рахунку, акаунту чи додатку «Приват24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати укладення договору кредиту, а надалі переказу грошових коштів з емітованої 01.02.2024 картки на інший рахунок. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач вжила необхідних заходів у випадку втрати її номара телефону, вчасно проінформувала банк та правоохоронні органи, у зв`язку з чим вона не має нести відповідальність за здійснення операцій за її електронним платіжним засобом. У разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанні ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних коштів. На цьому наголосив Верховний Суд у постанові від 16.08.2023 у справі № 176/1445/22. Оскільки не доведено волевиявлення [PERSON] на укладення договору кредиту, а надалі на перерахування коштів 01.02.2024, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № б/н від 01.02.2024 у розмірі 94978,45 грн. Також, якщо не доведено волевиявлення [PERSON] на отримання кредитних коштів 01.02.2024 у відповідному розмірі, то і проценти як плата за користування цими коштами у розмірі 20252,29 грн не повинні стягуватися, оскільки [PERSON] кредитними коштами не користувалася. Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.09.2023 у справі № 686/30030/21 (провадження № 61-5111св23). Посилання представника позивача на правову позицію, викладену у постанові від 01.07.2020 у справі № 712/9107/18 (провадження № 61-9877св19), є необґрунтованими, оскільки зазначена постанова ухвалена за наявності інших фактичних обставин справи. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц). Відтак суд дійшов переконання, що [PERSON] не мала наміру та волевиявлення на здійснення 01.02.2024 будь-яких банківських операцій за своїм банківським рахунком, отримання кредитних коштів та їх використання, своїми діями чи бездіяльністю не сприяла розголошенню особистих даних, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, третіх осіб на вчинення таких дій не уповноважувала, після виявлення списання коштів з рахунку відразу звернулася із заявою до поліції та повідомила банк. Таким чином, зібрані у справі докази дають підстави для висновку, що [PERSON] своїми діями не сприяла здійсненню оспорюваних банківських операцій. Належних доказів на спростування вищезазначених обставин та, навпаки, підтвердження списання банком цих коштів з відома власника рахунків, позивачем не представлено. Банком не доведено волевиявлення [PERSON] на укладення кредитного договору із відкриттям додаткового рахунку, збільшення кредитного ліміту та отримання коштів за укладеним договором За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскільки АТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що [PERSON] як користувач платіжної картки своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей платіжної картки, її особового рахунку, акаунту в додатку «Приват24», незаконному використанню номера платіжної картки, ПІН-коду, CVV коду, терміну дії чи іншої інформації, яка дала змогу ініціювати операції 01.02.2024 щодо виготовлення картки, одержання кредитних коштів, та їх подальшого переказу на інший рахунок за вищеописаних обставин. Відтак у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, за яким [PERSON] не отримувала кошти, слід відмовити. З огляду на викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 12, 81 ЦПК України, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed