Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

ТОВ «ФК\~«ЕЛІТ ФІНАНС»\~звернулося до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором,\~зазначивши,що 11.12.2013 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 75 000 грн. Процентна ставка 24% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. АТ «Альфа банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Паспорт споживчого кредиту надавався для ознайомлення відповідачу та він погодився з ним, підписуючи угоду. Вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами зазначеному в цьому документі, що додані до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Станом на 20.12.2021 року за кредитним договором загальна сума заборгованості з кредитом становить 60076,26 гривень. 20.12.2021 року між АТ «Альфа Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" набуло статусу кредитора за кредитним договором від 11.12.2013 року, укладеним між АТ «Альфа Банк» та відповідачем. Просить суд стягнути з [PERSON] , на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», заборгованість розмірі 60076,26 грн., судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9200,00 грн. Через канцелярію суду представник відповідача [PERSON] - адвокат Небелиця А.В. подав відзив на позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС», в якому зазначив, що вимоги позивача є незаконними та необґрунтованими з наступних підстав. Позивач зазначає, що 11.12.2013 року між [PERSON] та АТ «АЛЬФА БАНК» шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. 20.12.2021 \~ \~ \~ \~року між АТ «АЛЬФА БАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу, за яким відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором від 11.12.2013 року. Загальна сума, яку позивач просить стягнути з відповідача складає 60\~076,26грн. З вказаною сумою відповідач категорично не згоден. Позивач не надає належних доказів, які б підтверджували обґрунтування позову. Надані ксерокопії документів не є належними доказами згідно вимог ЦПК України. Окрім того, позивач в позовній заяві зазначає та обґрунтовує своє позовні вимоги, як вимоги за кредитним договором, проте не надає навіть копії такого договору, як доказ, а лише копію анкети-заяви, що не може враховуватись судом як доказ відносно стягнення не існуючим кредитним договором. Поданий розрахунок заборгованості не обґрунтований. По-перше, розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не може вважатися дійсним, оскільки він здійснений одноособово, без урахування позиції відповідача, та не відповідає дійсній сумі заборгованості. Розрахунок викликає сумнів, оскільки, з нього не зрозуміло, з якого періоду розпочинається нарахування пені та штрафних санкцій, а також яким чином відраховується процентна складова від тіла кредиту та формуються проценти за користування. Враховуючи це, вказаний розрахунок не можна вважати належним, та брати до уваги як доказ. По-друге, 20.12.2021р. було здійснено заміну кредитора з АТ «АЛЬФА БАНК» на ТзОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» на підставі договору факторингу. Однак, позивач звернувся з позовною заявою про стягнення заборгованості до Ірпінського міського суду Київської області тільки у грудні 2024 року. Враховуючи вимоги щодо строків позовної давності. Позивач дізнався про наявність заборгованості 20.12.2021 року, коли відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором. Таким чином, мав звернутись до суду з метою стягнення заборгованості до 21 грудня 2022 року. Однак позивачем цього зроблено не було, що надає всі підстави стверджувати про сплив строку позовної давності для стягнення неустойки (штрафу, пені). З розрахунку заборгованості, який було надано позивачем вбачається, що останній платіж за кредитним договором був здійснений відповідачем 09.10.2020 р. у розмірі 1540,00 грн. Відповідно до ст. 262 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. У статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Таким чином, з огляду на те, що останній платіж за кредитним договором відповідачем був здійснений 09.10.2020 року, то трирічний строк позовної давності завершився ще 09.10.2023 року. За таких обставин, щодо наявних правовідносин, має бути застосовано трирічний строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України. Позивачем не було надано достатніх доказів, які доказували б, що сума заборгованості є обґрунтованою, найважливіше, що позивачем було допущено порушення строків позовної давності. Просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю. Разом з відзивом на позовну заяву представник відповідача [PERSON] - адвокат Небелиця А.В. подав заяву про застосування строків позовної давності по справі № 367/9114/24. Позивачем через канцелярію суду подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначає, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, надані позивачем виписки по рахунку є доказами видачі кредиту та доказами наявності заборгованості відповідача у розумінні вищевказаних вимог законодавства. Щодо посилання відповідача на пропущення позивачем строку позовної давності пояснив наступне. У відповідності до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Враховуючи роз`яснення Верховного Суду та вимоги пункту 12 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ строк позовної давності є продовженим на час дії карантину (карантин було запроваджено 12.03.2020 року, а завершено -30.06.2023 року). Більше того, на період воєнного стану у відповідності до п. 19 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Вказане свідчить, що позивачем жодним чином не пропущений строк позовної давності. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи за їх відстутності. Дослідивши матеріали\~справи,\~суд приходить\~до висновку,\~що позов\~підлягає задоволенню\~з наступних\~підстав. Судом встановлено, що 20 грудня 2021 року між Акціонерним Товариством «АЛЬФА-БАНК» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» (Фактор) укладено договір факторингу № 4, на підставі якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору, а Фактор набуває належне Клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в Додатку № 1-1 до договору. При цьому позивачем подано до суду копію договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року; ксерокс копії додатку 1-1 до договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року на двох аркушах, однак зміст таблиці відсутній (жодних даних щодо боржників додаток не містить, в тому числі відсутня будь яка інформація і щодо відповідача по справі [PERSON] ); копію виписки з додатку до договору факторингу № 4 від 20.12.2021 року, з якої вбачається, що [PERSON] , [NUMBER] за кредитним договором № CCNG-630062615 від 11.12.2013 має загальний залишок заборгованості 60076,26грн, в тому числі залишок по тілу кредиту 53628,40грн., залишок по відсотках 0,00грн., залишок по комісіям 0,00грн., залишок заборгованості за штрафними санкціями 6447,86грн. Відповідно до акту приймання-передачі реєстру боржників від 20 грудня 2021 року до договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року, клієнт передав, а фактор отримав право вимоги, детальний опис складових якого наведений у Додатку № 1-1 до договору. Загальна кількість боржників становить 8951, загальний розмір заборгованості складає: за тілом, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами 219557644,67грн, за штрафними санкціями (неустойкою, пенею)15405651,06грн. Згідно копії платіжного доручення № 34291 від 20 грудня 2021 року ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» перерахувало АТ «Альфа-Банк» кошти в сумі 12878944,00 гривень з призначенням платежу за право вимоги згідно з договором факторингу № 4 від 20.12.2021 року без ПДВ. Як слідує з виписки з додатку до договору факторингу № 4 від 20.12.2021 року реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, позивач отримав право вимоги до відповідача за кредитним договором № CCNG-630062615 від 11.12.2013 в сумі 60076,26грн., з яких залишок по тілу кредиту 53628,40грн., залишок заборгованості за штрафними санкціями 6447,86грн. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків та оформлена в електронній формі (пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Отже, чинне законодавство України надає можливість укладати кредитні договори у формі електронного документу з використанням електронних підписів сторонами. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75установлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Як передбачено статтею 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі статтею 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи. Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. За змістом частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Позивач зазначає, що 11.12.2013 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 75 000 грн. Процентна ставка 24% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. АТ «Альфа банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Згідно виписки по рахунку за кредитною карткою відповідача вбачається, що взяті на себе зобов`язання за кредитним договором позивач виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. При цьому Оферти від 11.12.2013 року на укладення Угоди про обслуговування Кредитної лінії та відкриття Відновлювальної лінії підписаної [PERSON] не надає. Не подано суду і Анкети-Заяви [PERSON] від 11.12.2013 року, акцепт прийняття публічної пропозиції [PERSON] ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», відсутні і паспорт споживчого кредиту умов обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час підписання спірного кредитного договору. У відзиві представник відповідача зазначає, що позивачем в обґрунтування своєї вимоги не надано копії спірного кредитного договору, як доказ, а лише копію анкети заяви, що не може враховуватися судом як доказ відносно стягнення неіснуючим кредитним договором. Суд звертає увагу на те, що представник позивача не додав до позовної заяви жодного доказу, який би підтверджував факт укладення кредитного договору № CCNG-630062615 від 11.12.2013 між відповідачем та АТ «АЛЬФА-БАНК». Зміст довідки про умови кредитування з використанням картки «Максимум-готівка» містить дані про найменування та місцезнаходження банку: Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», Україна, 01001,м. Київ, вул. Десятина, 4/6; валюта рахунку: гривня; срок картки: 2 роки з можливістю перевипуску картки за умови дотримання клієнтом умов договору, максимальна сума кредиту 75000грн, форма кредитування - відновлювальна кредитна лінія; мета кредиту: споживчі потреби; тип процентної ставки: фіксована; тип картки Мaster Card Gold; строк внесення платежу: до 24 числа кожного місяця; сума щомісячного платежу: 305грн.; орієнтована реальна процентна ставка в рік: 5,3%, абсолютне значення подорожчання кредиту: 139грн. Довідка про умови кредитування з використанням картки «Максимум-готівка) не містять будь-яких посилань на номер договору CCNG-630062615 від 11.12.2013, не містить жодних даних щодо клієнта, зокрема анкетних даних відповідача, саме: [PERSON] не зазначено, містить лише його підпис в графі ПІБ Клієнта, крім того довідка не містить і дати підписання. Також позивачем подано копію заяви на відкриття поточних рахунків в ПАТ «Альфа-Банк» [PERSON] від 11.12.2013 року, яка теж не містить будь-яких посилань на номер договору CCNG-630062615 від 11.12.2013. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом позивач пред`являючи позовну вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором в позовній заяві не вказав ні номер договору, ні дати його укладання, ні розмір тіла кредиту (сума, яка фактично отримана в борг позичальником), розміру овердрафту, РКО, операціями зі списань, зазначив лише, що загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 60076,26грн. При цьому позивач додає до позовної заяви виписку по рахунках з кредитною карткою Vissa Rewards за період з 11.12.2013 року по 05.02.2024р. по договору № 630062615 [PERSON] . Зі змісту якої також вбачається: ліміт кредиту: встановлений-0,00, доступний:0,00; власні кошти: 0,00; всього витрат: - 277102,79; всього надходжень: 277100,76 поточна сума заборгованості на кінцеву дату виписки: 0,00грн. З поданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що станом на 20.12.2021 року позичальник [PERSON] по кредитному договору 630062615 від 11.12.2013 року, сума ліміту на дату укладання кредиту: 20000,00грн, сума ліміту на поточну дату: 0,00, валюта:UAH має загальну заборгованість 60076,26грн., яка складається з неустойки в розмірі 400,00грн., прострочене тіло кредиту 52582,92грн., відсотки за користування кредитом 6047,86грн., овердрафту (несанкціонована заборгованість) 1045,48. Із поданого позивачем розрахунку тіло кредиту відсутнє, позивачем не доведено погодження наявності простроченого тіла кредиту, умов, складових простроченого тіла кредиту та підстав, у тому числі, для формування (нарахування) основної частини суми простроченого тіла кредиту в період за який відповідачем взагалі не використовувалися кредитні кошти. В свою чергу, позивачем не надано доказів для з`ясування чи при укладенні договору банк дотримав вимоги, передбачені частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав банк узгодженими, в тому числі, і щодо відсотків за користування кредитом, неустойки за несвоєчасну сплату кредиту/овердрафту, погодження овердрафту, РКО, та ін. операцій за якими банком здійснювалися нарахування та списання, а також не надано інформацію, яка розміщена на офіційній сторінці банку станом на дату укладення договору у мережі інтернет за посиланням www.alfabank.ua, не надано підтвердження погодження відповідача на конкретну публічну пропозицію АТ «Альфа банк», що позбавляє можливості суд перевірити факт підписання відповідачем вказаної інформація з метою з`ясування чи при укладенні договору банк дотримав вимоги, передбачені Законом України «Про захист прав споживачі» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав банк узгодженими, в тому числі і щодо відсотків за користування кредитом, розміру РКО, страхових платежів, розміру овердрафту та ін. Відповідно до п. 4 ч. 1ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Частинами 5-7 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом. Кредитодавцю та новому кредитору забороняється вимагати сплати будь-яких платежів, не зазначених у договорі про споживчий кредит та/або не врахованих у розрахунку денної процентної ставки, що зазначена в договорі про споживчий кредит. Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною. У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування». Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10.01.2024 у справі № 727/5461/23. З матеріалів даної справи не вбачається підтвердження укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-банк» з відповідачем, погодження між сторонами істотних умов договору, позивачем не надано договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, анкети-заяви, пропозиції клієнта (оферти) її прийняття банком (акцепти) або інших доказів, які підтверджують погодження відповідача та існування певних умов договору та обґрунтованості та доведеності заявлених сум до стягнення. Тобто, будь-яких на підтвердження правомірності нарахування первісним кредитором відсотків, комісії та неустойки позивачем не надано. Надані докази свідчать про існування між первісним кредитором та відповідачем правовідносин, проте, згідно даних копій договору факторингу № 4 від 20.12.2021 року та виписки з додатку до цього договору до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № CCNG-630062615 від 11.12.2013. Таким чином, представником позивача не доведено належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору CCNG-630062615 від 11.12.2013 між АТ «Альфа-Банк» і відповідачем, отримання ним кредитних коштів та існування у нього заборгованості. Дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю. Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді факту обізнаності відповідача з умовами кредитного договору № 630062615 на підставі якого банком здійснено нарахування та списання овердрафту, процентів за овердрафт, РКО, щомісячних комісій/платежів, простроченого тіла кредиту, обґрунтованості сум заявлених до стягнення, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог. Стосовно заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає, що позовна давність застосовується лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача. В даному випадку немає підстав для задоволення позовних вимог, а тому позовна давність судом не застосовується. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача У зв`язку з відмовою в позові понесені судові витрати залишаються на стороні, яка їх понесла. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed