Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

Заявник Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністраціїзвернувся до суду із заявою, в якій просить суд визнати недієздатним родича [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , та встановити над ним опіку, визначивши опікунами [PERSON] , [PERSON] . Заява обґрунтовується тим, що [PERSON] , [PERSON] звернувся до Органу опіки із заявою визнати недієздатним їх родича [PERSON] , [INFO] , який є особою з інвалідністю І групи довічно з дитинства, страждає на психічне захворювання, не здатний захищати свої права, не може усвідомлювати свої дії, керувати ними, потребує стороннього догляду, нагляду, допомоги та опіки. Матір [PERSON] , [PERSON] , померла [INFO] . [PERSON] після смерті матері фактично проживає у родичів за адресою: [ADDRESS] , які надали заяву про призначення їх опікунами. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 21 лютого 2022 року відкрито провадження у даній справі. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року зупинено провадження у цивільній справі № 755/2442/22 за заявою Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації за участю заінтересованих осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання особи недієздатною та призначення опікуна - до припинення воєнного стану в Україні. За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями в порядку статті 33 ЦПК України 14 квітня 2025 року головуючим суддею по справі визначено суддю Галагана В.І. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 року прийнято до свого провадження та відновлено провадження у справі за заявою Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації за участю заінтересованих осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання особи недієздатною та призначення опікуна. Представник заявника Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та заінтересовані особи в судове засідання не зявились, про день, час та місце судового розгляду справи заздалегідь повідомлялись належним чином, про поважні причини неявки суду не повідомили. Відповідно абз. 2 ч. 1 ст. 299 ЦПК України питання про виклик фізичної особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, вирішується в кожному випадку судом із урахуванням стану її здоров`я. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю І групи довічно з дитинства, страждає на психічне захворювання, що підтверджено посвідченням [NUMBER] від 15.01.2014 року, пенсійним посвідченням № [NUMBER] , Довідкою МСЕК № 143806 від 09.08.2011 року. За даними свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками останнього є [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть від 08.10.2022 року, [PERSON] померла [INFO] . На підставі Договору купівлі-продажу квартири від 31.05.2019 року, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в рівних частках. За даними свідоцтва про смерть від 07.06.2021 року, [PERSON] померла [INFO] . На підставі заяв [PERSON] та [PERSON] . Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністраціїзвернувся до суду із заявою, в якій просить суд визнати недієздатним родича [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , та встановити над ним опіку, визначивши опікунами [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.06.2022 року у справі було призначено амбулаторну судово-психіатричну експертизу відносно [PERSON] , [INFO] . Згідно Листа ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» від 07.10.2022 року № 04-05/940, амбулаторна судово-психіатрична експертиза відносно [PERSON] , [INFO] , не була проведена у зв`язку із неодноразовою неявкою підекспертної особи, у зв`язку з чим матеріали справи повернуто без виконання ухвали суду від 27.06.2022 року. Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 2, ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України). Перелік фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, міститься у ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, зокрема, визнання особи недієздатною. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. У Рішенні від 24 квітня 2018 року № 3-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що право людини на повагу до її гідності, як і її право на життя, є невід`ємним, невідчужуваним, непорушним та підлягає безумовному захисту з боку держави; у статтях 27, 28 Конституції України інституціалізовано не лише негативний обов`язок держави утримуватися від діянь, які посягали б на права людини на життя та повагу до її гідності, а й позитивний обов`язок держави, який полягає, зокрема, в забезпеченні належної системи національного захисту конституційних прав людини шляхом розроблення відповідного нормативно-правового регулювання; впровадженні ефективної системи захисту життя, здоров`я та гідності людини; створенні умов для реалізації людиною її фундаментальних прав і свобод; гарантуванні порядку відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушень конституційних прав людини; забезпеченні невідворотності відповідальності за порушення конституційних прав людини (абзаци четвертий, п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини). Відповідно до частин першої, другої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 40 ЦК України). Недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння; недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод (абзац третій підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року № 2-рп/2016). Згідно із статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування (частина перша статі 60 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. Важливою складовою сімейного життя є право жити разом, щоб сімейні стосунки могли нормально розвиватись, а члени сім`ї могли спілкуватись одне з одним. Поняття сімейного життя є автономним. Відповідь на питання, існує чи ні сімейне життя, залежить переважно від факту реального існування у дійсності тісних особистих зв`язків та стосунків. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України). Сімейний кодекс України регулює зокрема сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини, між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком, між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому. Водночас, Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між двоюрідними братами та сестрами, тіткою, дядьком та племінницею, племінником і між іншими родичами за походженням (стаття 2 СК України). Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну "член сім`ї" членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї та визначено критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. (постанова Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 372/3474/21) Кодекс законів про працю України передбачає, що близькими родичами чи свояками є батьки, подружжя, брати, сестри, діти, а також батьки, брати, сестри і діти подружжя(стаття 25-1 КЗпП України). Положеннями статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що близькі особи - це члени сім`ї суб`єкта, зазначеного у частині першій статті 3 цього Закону, а також чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний та двоюрідний брати, рідна та двоюрідна сестри, рідний брат та сестра дружини (чоловіка), племінник, племінниця, рідний дядько, рідна тітка, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, батько та мати дружини (чоловіка) сина (дочки), усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням зазначеного суб`єкта. Члени сім?ї: особа, яка перебуває у шлюбі із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, та діти зазначеного суб`єкта до досягнення ними повноліття - незалежно від спільного проживання із суб`єктом; будь-які особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Відповідно до ч. 1 ст. 298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. За нормою ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Разом з тим, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено відсутність правових підстав для визнання недієздатним [PERSON] , [INFO] , та встановлення над ним опіки, оскільки експертами ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» амбулаторна судово-психіатрична експертиза відносно [PERSON] , [INFO] , не була проведена у зв`язку із неодноразовою неявкою підекспертної особи, та матеріали справи повернуто без виконання ухвали суду від 27.06.2022 року, що позбавляє суд можливості встановлення психічного стану підекспертного [PERSON] задля подальшого позбавлення дієздатності. З огляду на вищевикладене, заява Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації за участю заінтересованих осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання особи недієздатною та призначення опікуна задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, ст.ст. 39, 40, 58, 60, 62 Цивільного кодексу України, ст.ст. 258, 259, 263- 268, 354, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд

Outcome: dismissed