Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

26.03.2025 до Софіївського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява, згідно вимог якої представник позивача, яка діє в інтересах позивачки [PERSON] просила суд розірвати з відповідачем шлюб, який зареєстрований 24.12.2000 Девладівською сільською радою Софіївського району Дніпропетровської області, за актовим записом № 15. Представник позивача вказує, що від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . З вересня 2023 року по теперішній час позивачка та відповідач не проживають однією сім`єю. У сторін різні погляди на життя, давно відсутня взаємоповага та почуття кохання. Шлюб існує лише формально, примирення між сторонами спору неможливе. Спір про місце проживання дитини та спір про поділ майна подружжя відсутній. Позивачка вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами неможливе та суперечить їх інтересам, тому наполягає на його розірванні. Ухвалою суду від 31.03.2025 відкрито провадження у цивільній справі, ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явились, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, натомість до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечує. При цьому, оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч. 2 ст. 247\~ЦПК України, проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Суд, вивчивши зміст позовної заяви та додані до неї матеріали, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 24.12.2000 між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Девладівською сільською радою Софіївського району Дніпропетровської області, за актовим записом № 15, що підтверджено свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] від 24.12.2000 (а. с. 9). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.11.2012 (а.с.10). Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України,\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.\~24\~СК\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу, - не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України,\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст.114 СК України,\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Доводи сторін вказують на те, що у зв`язку з погіршенням взаємовідносин, подружжя остаточно припинили сімейні стосунки та стали проживати відокремлено, наполягання позивача на розірванні шлюбу базуються на неможливості подальшого спільного життя і збереження сім`ї. За таких обставин, у суду складається достатня переконаність у наявності стійкого волевиявлення подружжя, спрямованого на припинення сімейних стосунків, збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що згідно до ст.112 СК України є підставою для задоволення позову про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ч.8 ст. 294 ЦПК України, які на підставі ч. 9 ст. 10 ЦПК України, застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Враховуючи те, що позивач [PERSON] бажає залишити своє шлюбне прізвище, яке вона змінила під час реєстрації шлюбу з відповідачем, то суд дійшов висновку про необхідність залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 264\~ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позивачем не заявлено вимогу щодо стягнення судового збору з відповідача, суд вважає за необхідне судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.

Outcome: approved