Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

У січні 2025 року позивач, [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Кропивницька міська державна нотаріальна контора № 2 Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту, у якій просив зняти заборону на нерухоме майно, а саме: з будинку [ADDRESS] , накладену на підставі повідомлення, б/н, 05 липня 1990, Ощадбанк, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 7292413, що належить на праві власності [PERSON] . Судові витрати просила залишити по фактично понесеними. В обґрунтування позову зазначав, що будинок [ADDRESS] належав на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого старшим державним нотаріусом Третьої кіровоградської державної нотаріальної контори Панчишиною С.С. 05 липня 1990 року за реєстровим №1-1578. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшов вказаний вище будинок. З заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом до приватного нотаріуса звернувся\~ чоловік померлої [PERSON] 26 червня 2023 року приватним нотаріусом за реєстровим №655 позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на вказаний вище будинок. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав №336941369 від 26 червня 2023 року, право власності на будинок 26 червня 2023 року зареєстровано за [PERSON] . Водночас, при підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом приватним нотаріусом здійснювались перевірки та було виявлено заборону на нерухоме майно, зареєстровану Державним нотаріальним архівом в Кіровоградській області на підставі повідомлення від 05 липня 1990 року Ощадбанку. Вказано, що листом філія Кіровоградського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 25 травня 2023 року повідомила, що в період з 1987 року по 1999 рік Ощадбанк існував спочатку як Сербанк СРСР, а потім як Державний спеціалізований комерційний банк України. У 1990 році юридичної назви Ощадбанк не існувало. Також, оскільки граничний строк зберігання кредитної справи становить 5 років, неможливо встановити чи була [PERSON] клієнтом банку, в зв`язку з чим накладалась заборона, чи відповідає дійсності запис в реєстрах, оскільки в АТ «Ощадбанк» відсутні копії повідомлень про накладення обтяжень чи договорів на підставі яких можливо було накладено заборону. Листом Державним нотаріальним архівом в Кіровоградській області повідомлено, що в реєстрі для реєстрації заборон відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна, а також арештів, накладених на майно судовими та слідчими органами з січня 1974 по 1996 роки Третьої кіровоградської державної нотаріальної контори міститься запис № 57 від 05 липня 1990 року « [PERSON] , [ADDRESS] », а відповідно до алфавітної книги обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна по адресах по жовтень 1974 -1997 р. «вул. Керченська, 77 Чернова осуда»., відмітки про вилучення обтяження відсутні. Вказано, що дружиною позивача у 1990 році дійсно бралася у відділенні Сбербанку позичка на придбання будинку. Боргові зобов`язання були виконані у повному обсязі, проте жодного документа про погашення такої заборгованості у позивача не збереглося. Наразі арешт з майна не знято, що порушує законні права та інтереси позивача. Ухвалою судді від 06 лютого 2025 року відкрито провадження в цивільній справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 13 березня 2025 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що АТ «Ощадбанк» є неналежним відповідачем у даній справі. АТ «Ощадбанк» не входить до кола суб`єктів державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяження та не може відповідати за внесення записів та реєстрацію обтяження нерухомого майна у відповідних реєстрах. Просив відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 08 квітня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті у судовому засіданні. У судове засідання представник позивача, адвокат Нофенко Ю.В. подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Будинок [ADDRESS] належав на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого старшим державним нотаріусом Третьої кіровоградської державної нотаріальної контори Панчишиною С.С. 05 липня 1990 року за реєстровим № 1-1578. З заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом до приватного нотаріуса звернувся\~ чоловік померлої, позивач [PERSON] 26 червня 2023 року приватним нотаріусом\~ позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на вказаний вище будинок. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав № 336941369 від 26 червня 2023 року, право власності на будинок 26 червня 2023 року зареєстровано за [PERSON] . На вказаний будинок наявна заборона, зареєстрована Державним нотаріальним архівом в Кіровоградській області на підставі повідомлення від 05 липня 1990 року Ощадбанку. Листом філія Кіровоградського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 25 травня 2023 року повідомила, що в період з 1987 року по 1999 рік Ощадбанк існував спочатку як Сбербанк СРСР, а потім як Державний спеціалізований комерційний банк України. У 1990 році юридичної назви Ощадбанк не існувало. Також, оскільки граничний строк зберігання кредитної справи становить 5 років, неможливо встановити чи була [PERSON] клієнтом банку, в зв`язку з чим накладалась заборона, чи відповідає дійсності запис в реєстрах, оскільки в АТ «Ощадбанк» відсутні копії повідомлень про накладення обтяжень чи договорів на підставі яких можливо було накладено заборону. Листом Державний нотаріальний архів в Кіровоградській області повідомив, що в реєстрі для реєстрації заборон відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна, а також арештів, накладених на майно судовими та слідчими органами з січня 1974 по 1996 роки Третьої кіровоградської державної нотаріальної контори міститься запис № 57 від 05 липня 1990 року « [PERSON] , [ADDRESS] », а відповідно до алфавітної книги обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна по адресах по жовтень 1974 -1997 р. «вул. Керченська, 77 Чернова осуда»., відмітки про вилучення обтяження відсутні. У 1990 році у відділенні Сбербанку [PERSON] брала позичку на придбання будинку, що підтверджується зобов`язанням від 20 червня 1990 року. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Крім цього, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. В силу ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як передбаченост.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно абз. 4 п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справа про зняття арешту з майна» №5 від 03.06.2016 заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя статті 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону про виконавче провадження). Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03.06.2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження»(у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI). З огляду на викладене, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача в частині необґрунтованості заявлених вимог саме до АТ «Ощадбанк». Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили. На даний час арешт з майна не знято, що порушує законні права та інтереси позивача. Враховуючи вищевикладене та надаючи оцінку доказам у справі, суд вважає, що наявні обтяження у вигляді арешту, накладеного на майно позивача, порушують його законні права та інтереси, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. За клопотання сторони позивача суд не здійснює розподілу судових витрат.

Outcome: approved