Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

У листопаді 2024 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення кредитної заборгованості в розмірі 44682,4 грн. Заявлені вимоги мотивував тим, що 01.03.2021 відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. В подальшому відповідач виявив бажання отримати послугу «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою» та 25.01.2022 підписав паспорт кредиту за допомогою ОТП пароля і кредитний договір про надання строкового кредиту у розмірі 64900 грн шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника на строк 36 місяців з річною відсотковою ставкою 18 %. Банк свої зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі та надав кредитні кошти. Позичальник, в свою чергу, своєчасно не повертає отримані грошові кошти і станом на день звернення з позовом до суду має заборгованість, яка складається з тіла кредиту в сумі 36894,40 грн та нарахованих відсотків в сумі 7788 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 11.12.2024 дана справа спершу була направлена за підсудністю до Червоноармійського районного суду Житомирської області /а.с.30/, потім останнім ухвалою від 27.02.2025 /а.с.38/ направлена до Новоград-Волинського (теперішня назва Звягельського) міськрайонного суду Житомирської області, куди вона надійшла 20.03.2025 /а.с.43/. Ухвалою від 21.03.2025 /а.с.44/ відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін, заперечення проти чого від них не надійшло. Правом подати відзив на позов або будь-які заперечення щодо змісту і вимог позовної заяви відповідач не скористався. Також до суду не надходили від відповідача заяви чи клопотання щодо розгляду справи. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалися як рекомендованим листом за місцем реєстрації, так і через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Крім того, вказана інформація була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, доступ до якого є вільним, цілодобовим і безкоштовним. Згідно з постановою Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 надіслання листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб говорити про належне повідомлення, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю суду. Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне. Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст.3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК). Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.ст.1048, 1054 ЦК України). За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то й права і обов`язки виникають у кожного контрагента. У цій справі встановлено, що 01.03.2021 [PERSON] підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, у якій, зокрема, зазначено, що він, який діє на підставі власного волевиявлення, згідно зі ст.634 ЦК, підписанням цієї Заяви приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою» Умов та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять Договір банківського рахунка, приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому Договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати. У вказаній заяві містяться усі умови договору та порядок і умови надання кредиту; права та обов`язки сторін; також вказана інформація щодо реальної річної процентної стави та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача; визначено порядок та умови надання кредиту, його повернення, відповідальність сторін та інші умови. Заява підписана відповідачем власноруч, а її примірник направлено в особистий акаунт клієнта у системі «Приват24» (п.12). 25.01.2022 між сторонами укладено кредитний договір, згідно якого [PERSON] надається безготівковим шляхом (перерахування коштів на поточний рахунок позичальника) строковий кредит на споживчі цілі в сумі 64900 грн на 36 місяців з фіксованою процентною ставкою 1,5 % на місяць (18 % річних). Відповідачу було відкрито банківський рахунок та встановлено 25.01.2022 кредитний ліміт на картці в розмірі 64900 грн. Перед укладенням кредитного договору відповідач був вільним в погодженні всіх умов кредитування в банку. Кредитний договір, графік платежів за кредитом, умови надання кредитів «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою» були підписані відповідачем простим електронним підписом. На підтвердження факту надання банком кредиту та користування відповідачем кредитними коштами позивачем було надано виписку по рахунку, з якої слідує, що відповідач користувався кредитними коштами. Згідно наданого банком розрахунку у відповідача станом на 27.10.2024 заборгованість за кредитним договором становить 44682,40 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 36894,40 грн та заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 7788 грн. Правильність проведеного позивачем розрахунку відповідачем не спростована, будь-яких клопотань на його спростування не заявлено, як і не було надано власного розрахунку, що свідчить про погодження з вказаною в позовній заяві сумою. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Відповідач, підписавши кредитний договір, не лише погодив його умови, але й скористався кредитом. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст.129 Конституції України). За правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 ЦПК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). За правилами ст.ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону. Суду не було надано доказів, які б підтверджували належне виконання [PERSON] своїх зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості, оскільки вказаний договір є дійсним та ніким не оспореним. Відтак, факт існування кредитних відносин між сторонами підтверджується кредитним договором (який є чинним). Оскільки сторони досягли домовленості згідно з положеннями чинного на момент укладання кредитного договору ЦК України та уклали цей договір, у якому передбачені певні умови, то вони підлягають виконанню. З огляду на погоджені сторонами умови кредитування, проведений позивачем розрахунок заборгованості, заявлений до стягнення з відповідача, вірний. Доведено, що відповідачем належним чином не виконано взяті на себе кредитні зобов`язання, заборгованість за договором не погашена, що призвело до порушення майнових прав та інтересів позивача, а тому суд приходить висновку про задоволення позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути судовий збір, понесений позивачем при подачі позову.

Outcome: approved