Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі ТОВ «Ейс») звернулося в суд з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №00-10334668 від 21.11.2023 у розмірі 25130,00 грн., яка складається з 5250,00 грн. заборгованості за тілом та 19880,00 грн. заборгованості за відсотками та понесні судові витрати: 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 21.11.2023 між первісним кредитором ТОВ "Качай Гроші" та [PERSON] укладено Договір кредитної лінії №00-10334668 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, за яким відповідачу перераховано 5250 грн. строком до 18 липня 2024 року. Відповідно до п. 1.4.1. Стандартна процента ставка складає 2,80% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку користування кредитом, зазначеного в пункті 1.3 цього договору. 22.01.2024 ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «Макс Кредит» укладено Договір факторингу № 22-01/2024 згідно умов якого, ТОВ «Макс Кредит» відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 00-10334668 від 21.11.2023. 16.08.2024 ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Ейс» уклали Договір факторингу № 16082024-МК/ЕЙС згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-10334668 від 21.11.2023.Всупереч умов Договору №00-10334668 від 21.11.2023 відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, що створило заборгованість у розмірі - 25130,00 грн., яка складається з 5250,00 грн. - заборгованість по кредиту; 19880,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. Відповідач [PERSON] у відзиві на позов просить суд відмовити в задоволенні позову. Свої заперечення мотивує тим, що в матеріалах справи відсутнє будь-яке підтвердження про направлення відповідачу повідомлення за договором факторингу N? 22-01/2024 від 22 січня 2024 року та до позовної заяви не додано доказів, які б беззаперечно підтверджували факт оплати позивачем (як новим кредитором) за відступлене право вимоги за договором факторингу N? 22-01/2024 від 22 січня 2024 року. Просить врахувати правову позицію у постанові Верховного суду від 20 лютого 2019 року у справі N?910/16109/14, що наданий позивачем договір факторингу без підтвердження його фактичної оплати не може вважатися достатнім доказом належного набуття ним права вимоги до відповідача за кредитним договором, відсутність доказів здійснення розрахунків за договорами факторингу ставить під сумнів сам факт переходу права вимоги до позивача. Також зауважує, що у договорі факторингу N? 16082024-МК/ЕЙС від 16.08.2024 та доданих додатках відсутні інформація про які саме вимоги і до яких боржників та докази оплати позивачем (як новим кредитором) за відступлене право вимоги. Вважає, що позивач не довів факт переходу до нього вимоги за Договором кредитної лінії N? 00-10334668 від 21.11.2023 р., що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Крім того, наведений розрахунок заборгованості вважає невірним і не підтвердженим належними доказами. Позивач у відповіді на відзив стверджує, що на підтвердження своїх позовних вимог надано розрахунки заборгованості, створені та підписані електронними підписами ТОВ "Качай Гроші" та ТОВ "Макс Кредит", які узгоджуються із витягом з Реєстру Боржників до Договору факторингу № 22-01/2024 від 22.01.2024, Реєстру Боржників до Договору № 16082024-МК/ЕЙС від 16.08.2024. Укладання договору факторингу між ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «Макс Кредит» до виникнення кредитних правовідносин між ТОВ «Качай Гроші» та [PERSON] від 21.11.2023 не свідчить про недійсність передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки станом на момент укладення кредитного договору договір факторингу був чинним. Право вимоги за кредитним договором №00-10334668 від 21.11.2023 року передані в подальшому позивачу на підставі Реєстру, який оформлений належним чином. Відповідно до реєстру боржників за Договором факторингу № 22-01/2024 від 22.01.2024 від ТОВ «Качай Гроші» до ТОВ «Макс Кредит» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 8890,00 грн. Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 22- 01/2024 від 22.01.2024. Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу № 16082024-МК/ЕЙС від 16.08.2024 від ТОВ «Макс Кредит» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 25130,00 грн. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Конотопського міськрайонного суду від 17.02.2025 року відкрито провадження у справі, ухвалено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 68). Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» у позовній заяві клопоче про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою до суду не з`явилася, у відзиві на позов розгляд справи просить проводити у її відсутності, в задоволенні позову відмовити. Суд на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснює. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 21 листопада 2023 року між ТОВ «Качай гроші» та [PERSON] укладено кредитний договір №00-10334668 у формі електронного документу, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 82325 відправлено 21.11.2023 о 15:31:03 год. на номер телефону [NUMBER] відповідача та введено нею 21.11.2023 о 15:31:52 год. Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 1.3 договору, кредитодавець надав позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язався одержати та повернути, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредитного ліміту склала: 5000 грн. Тип кредиту - кредитна лінія. Строк дії кредитної лінії 240 календарних днів. Позичальник зобов`язався повернути кредит кредитодавцю 18.07.2024. Згідно з п. 1.3.1 позичальник зобов`язався оплатити проценти в рекомендовану дату оплати 21.12.2023 протягом дії кредитної лінії, позичальник зобов`язався сплачувати проценти на кожний 30 день після рекомендованої дати погашення процентів за фактичне користування грошовими коштами. Відповідно до п.1.4 сторони погодили тип процентної ставки-фіксована. Відповідно до п. 1.4.1 знижена процентна ставка становить 2,80 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надано позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше рекомендованої дати оплати визначеної п. 1.3.1. даного договору. За надання кредиту, позичальник зобов`язався сплатити кредитодавцю одноразово комісію у розмірі 5% суми кредиту, що складає 250 грн. Позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю комісію за надання кредиту у останній день повного погашення кредиту (а.с. 12-16). Паспорт споживчого кредиту, підписаний електронним підписом одноразового ідентифікатора 33749 [PERSON] - 21.11.2023 ( а.с.20-21). З довідки про ідентифікацію вбачається, що даною довідкою ТОВ «Качай Гроші» підтвердили, що [PERSON] , [INFO] , [NUMBER] , з якою укладено договір 00-10334668 від 21.11.2023 ідентифікований ТОВ «Качай Гроші». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) 82325, час відправки 21.11.2023 о 15:31:03 год., номер телефону: [NUMBER] (а.с. 21 на звороті). Відповідно до інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» №204/09 від 09.09.2024, товариство, як технологічний оператор платіжних послуг повідомило, що на сайті Торговця через платіжний сервіс бкуло проведено успішні транзакції. Реєстром транзакції підтверджується, що [PERSON] за кредитним договором №00-10334668 від 21.11.2023 21.11.2023 о 15.31:55 через банк-емітент Банк "Восток» на картку [NUMBER] отримала 5000 грн (а.с.21 на звороті-25) Згідно довідки ПАТ «Банк Восток» від 02.04.2025, картка №5168180103702723 емітована, як спосіб доступу до рахунку [NUMBER] [PERSON] 21.11.2023 о 15:31:56 на її картку безготівково зараховано 5000 грн. Також надано розрахунок щодо руху грошових коштів за період з 21.11.2023 по 26.11.2023 по рахунку [NUMBER] , належного [PERSON] , яким підтверджено користування коштами відповідача (а.с.86-90, 93-97). 22 січня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Качай Гроші» укладено договір факторингу № 22-01/2024, відповідно п.2.1 клієнт ТОВ «Качай Гроші» зобов`язується відступити факторові ТОВ «Макс Кредит» права вимоги за укладеними кредитними договорами, згідно реєстру боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати (сплатити) клієнту ТОВ «Макс Кредит» суму фінансування в розпорядження клієнта за плату на умовах визначених цим договором (а.с.33-37). Розділ 3 наданої суду копії фаторингу не містить інформації (інформацію приховано) щодо пордяку розрахунків сторонами (а.с.34). У наданих додатках до договору факторингу № 22-01/2024 (Форма реєстру боржників, Акт прийому-передачі Реєстру боржників, Акт прийому передачі інформації згідно реєстру боржників в електронному вигляді) незаповнені графи (а.с. 37 на звороті - а.с. 40). Відповідну до акту приймання-передачі до договору факторингу № 22-01/2024 від 22.01.2024, ТОВ «Качай Гроші передав, а ТОВ «Макс Кредит» прийняв реєстр боржників кількістю 18598, загальною заборгованістю 139691609,01 (а.с.41). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 22-01/2024 від 22.01.2024, ТОВ «Макс Кредит» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 00-10334668 (а.с.42 - 43 на звороті). 16 серпня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 16082024-МК/ЕЙС, відповідно до п.2.1 договору клієнт ТОВ «Макс Кредит» зобов`язується відступити факторові ТОВ «ФК «ЕЙС» права вимоги за укладеними кредитними договорами, згідно реєстру боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати (сплатити) клієнту суму фінансування в розпорядження клієнта за плату на умовах визначених цим договором. (а.с.47 -51). Відповідно до п.3.1 вказаного договору факторингу фактор сплачує клієнту суму фінансування шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у сумі 1 931 93,32 грн без ПДВ на наведений в договорі рахунок протягом семи банківських робочих днів від дати підписання договору (а.с. 48). З детального розрахунку вбачається, що [PERSON] 21.11.2023 отримала кредит в сумі 5000 грн., нараховано комісію в сумі 250 грн., починаючи з 21.11.2023 нараховувалися відсотки. 22.01.2024 - продаж кредиту №00-10334668. Станом на 22.01.2024 заборгованість становить: сума кредиту - 5250 грн, загальна сума заборгованості - 8890, сума заборгованості за основним зобов`язанням - 5000 грн., за нарахованими процентами 3640 грн, за нарахованою комісією (а.с.30). Відповідно до Виписки з особового рахунку за кредитним договором № 00-10334668 за підписом директора ТОВ «ФК «Ейс», станом на 13.12.2024 загальна заборгованість складає - 25130 грн. з яких: 5250 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 19880 грн. - прострочена заборгованість за процентами (а.с. 32.). ІV. Норми права. Відповідно до ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору Частиною 1 ст.1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 ЦК зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а в ст.530 ЦК вказується, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно полягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно п. 6 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом ч. 8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч.1 ст. 510 ЦК України ). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч.3 ст. 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. Частиною 1 статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Згідно із ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості наданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). V. Оцінка суду. Суд оцінивши докази за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку як в цілому, так і кожному окремо, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зазначено, що відповідно до глави 73 ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу (п.47). У п.48 вказаної постанови Велика Палата виснувала, що договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом № 2664-ІІІ умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги. У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Крім цього, у постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17 звернуто увагу, що чинне законодавство не містить положень про те, що право вимоги до нового кредитора переходить з моменту сплати оплати новим кредитором на користь первісного кредитора заборгованості та інших платежів відповідно до договору відступлення права вимоги. Така вимога визначена законом лише щодо договору факторингу (ст. 1077 ЦК) чи може встановлюватися сторонами в укладених ними договорах. У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховним Судом зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо). Суд встановив, що у справі відсутні докази на підтвердження оплати як за договором факторингу № 22-01/2024 від 22 січня 2024 року, так і за договором факторингу № 16082024-МК/ЕЙС від 16 серпня 2024 року. Так, в наданому позивачем договорі факторингу № 22-01/2024 від 22 січня 2024 року взагалі приховано від суду зміст розділу 3 «Порядок розрахунків сторонами» (а.с. 34). Суд зауважує, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Позивач всупереч вимог ст. 81, 84 ЦПК України не звертався до суду з клопотанням про витребування повного тексту договору факторингу № 22-01/2024 від 22 січня 2024 року та доказів здійснення оплати за вказаним договором, стороною якого не є позивач. Крім того, відповідно до п.3.1 договору факторингу № 16082024-МК/ЕЙС, укладеного 16 серпня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» (клієнт) та ТОВ «ФК «ЕЙС» (фактор), останній сплачує клієнту суму фінансування шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у сумі 1 931 93,32 грн без ПДВ на наведений в договорі рахунок протягом семи банківських робочих днів від дати підписання договору. Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за вказаним договором факторингу № 16082024-МК/ЕЙС, стороною якого є сам позивач. Таким чином, позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «Качай Гроші передав до ТОВ «Макс Кредит», та від ТОВ «Макс Кредит» до позивача ТОВ «ФК «ЕЙС». Враховуючи, наведену вище релевантну практику Верховного Суду, наявні у справі Витяги з реєстру прав вимог, де боржником зазначено [PERSON] , самі по собі не свідчать про набуття позивачем прав кредитора по відношенню до позичальника, оскільки належними доказами, крім реєстрів, є докази на підтвердження оплати за договором факторингу. Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою в задоволенні позову, понесені позивачем витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed