Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~03.04.2025 позивачка [PERSON] , в особі свого представника [PERSON] , звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтовано тим, що відповідач, маючи обов`язок утримувати дитину, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає. Ухвалою судді Заставнівського районного суду Чернівецької області від 09.04.2025 року відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачка та її представник адвокат Москалюк Н.М. в судове засідання не з`явилися, остання надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. В заяві зазначив, що позовні вимоги визнає частково та погоджується сплачувати аліменти у розмірі частини всіх його доходів. За таких обставин, суд розглянув справу за відсутності сторін. При цьому, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.\~ Дослідивши позовну заяву та додані до неї письмові докази, з урахуванням заяви відповідача про часткове визнання позову, суд приходить до наступного. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.09.2015 року (а.с.10). Заочним рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 14.11.2024 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.11-12). За змістом статей 180, 181 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, відповідач [PERSON] , будучи батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , зобов`язаний утримувати його до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4)\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення. Відомостей про матеріальний стан дитини, здоров`я дитини сторонами суду не надано. Крім того, позивачкою на обґрунтування розміру визначеного до стягнення розміру аліментів не надано відомостей про матеріальне становище відповідача як платника аліментів, про наявність у нього постійного заробітку, його розміру. Відповідач, визнаючи позов частково, також відомостей про свій матеріальний стан не надав, не вказав про наявність у нього інших утриманців. Частиною 2 ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину не\~може бути\~меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний\~рекомендований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~становить розмір\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку\~і може\~бути присуджений\~судом у\~разі достатності\~заробітку (доходу)\~платника аліментів. Законом не передбачено звільнення платника аліментів від зобов`язання щомісячної сплати аліментів на утримання дитини в разі втрати роботи чи перебуванні в статусі безробітного. Відповідно до\~абз.2 ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але\~не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого\~Сімейним кодексом України. Відповідно до\~ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік», прожитковий мінімум на дітей віком від 6 років до 18 років становить - 3196 гривні. Тобто мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину віком від 6 років до 18 років не може бути меншим, ніж 1598,00 грн, мінімальний рекомендований розмір аліментів 3196,00 грн. Статтею 195 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів,\~який не працював на час виникнення заборгованості\~або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу,\~визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. За загальнодоступними даними середня заробітна плата у Чернівецькій області, де проживає відповідач, становить близько 12 тисяч гривень. Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу №7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою\~ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Визначаючи розмір коштів, що стягуються як аліменти, суд повинен прагнути не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Розмір стягуваних аліментів повинен служити задоволенню актуальних життєвих потреб, відповідати життєвому стандарту в місці проживання, а не призводити до збагачення та бути джерелом інших нецільових витрат. З огляду на зазначені вище принципи захисту та піклування про дітей, з метою забезпечення прав дитини на достатній та гармонійний розвиток в умовах постійного зростання цін в країні на продукти харчування, одяг, книги, шкільне приладдя, іграшки, спортивний інвентар, медичне обслуговування тощо, з урахуванням часткового визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини доходів відповідача, що у разі відсутності у відповідача доходу з урахуванням розміру середньої заробітної плати працівника для даної місцевості наблизить суму аліментів до мінімального рекомендованого розміру аліментів для дитини віком від 6 років до 10 років. Такий розмір аліментів, з урахуванням обов`язку позивачки по утриманню дитини, забезпечить потреби дитини, відповідатиме об`єктивним можливостям відповідача, який не заперечував проти стягнення аліментів у зазначеному розмірі, задовольнятиме правомірні очікування позивача на отримання аліментів, і з урахуванням балансу інтересів батьків та дитини буде достатнім для забезпечення її належного утримання та відповідатиме можливостям батька надавати таку допомогу. При цьому, розмір аліментів має бути не менше, ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. За таких обставин, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає частковому задоволенню. Стягнення аліментів слід здійснювати з дати подачі позову, що відповідає положенням ст.191 СК України. Пунктом 1 ч.1 ст.430\~Цивільного процесуального\~кодексу України визначено, що суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин, обґрунтованим буде допустити негайне виконання вказаного рішення у межах суми аліментного платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що при зверненні до суду з вказаним позовом позивачка на підставі ст.5 ЗУ «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору. Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов [PERSON] про стягнення аліментів є обґрунтованим і на її користь з відповідача присуджено аліменти на утримання сина, то у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у сумі 1211,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial