Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 30 вересня 2024 року до суду з цією позовною заявою звернулись [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] , а також [PERSON] , яка проживає по по [ADDRESS] до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, адреса: вул. Келецька, 63, м. Вінниця, [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] про скасування державної реєстрації права власності на землю. Даний позов обґрунтовано наступним. 27 липня 2023 року приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області видано на ім`я позивачів [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0523980600:03:000:0261, площею 1,9732 га на території Антонівської сільської ради Тульчинського району (колишнього Томашпільського) Вінницької області, по частині кожному. Відповідно до даних свідоцтв про право на спадщину нотаріусом сформовано витяг з державного реєстру речових прав від 27 липня 2023 року №340715131 та витяг з Державного реєстру речових прав від 27 липня 2023 року №340714845, в яких зазначено інформацію про земельну ділянку за зазначеним іище кадастровим номером, а саме 0523980600:03:000:0261. Дана земельна ділянка належала спадкодавці [PERSON] на підставі державного акта серії ВН № 215707, виданим 26 лютого 2003 року Томашпільською районною державною адміністрацією та зареєстрована в Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю за № 712. Однак, згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі, на праві власності на земельну ділянку за покійною [PERSON] , яке посвідчено державним актом серії ВН 215707, виданим 26 лютого 2003 року Томашпільською районною державною адміністрацією та зареєстрований в Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю за № 712, має належати земельна ділянка за кадастровим номером 0523980600:03:000:0260, площею 1,8972 га. [PERSON] як власником земельної ділянки за кадастровим номером 0523980600:03:000:0261, площею 1,9732 га, зазначено помилково, оскільки насправді власником зазначеної земельної ділянки є [PERSON] , що підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ № 453140 та листом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 15 квітня 2024 року № 11. Враховуючи наведене, позивачі звернулися в суд з даним позовом, в якому просять скасувати запис про державну реєстрацію права власності № 894794005256 від 26 лютого 2003 року про реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 1,9732 га, кадастровий номер 0523980600:03:000:0261, яка розташована на території Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 19 листопада 2024 року надійшов відзив на позовну заяву представника ГУ Держеокадастру у Вінницькій області, в якому останній просив в задоволенні позову [PERSON] [PERSON] до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності на землю - відмовити в повному обсязі. У відзиві зазначено, що органи Держгеокадастру не входять до системи органів реєстрації речових прав на нерухоме майно. Оскільки Головне управління не є органом державної реєстрації прав, у останнього відсутні повноваження скасовувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 0523980600:03:000:0261 площею 1,9732 га. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14 листопада 2024 року №403849711 реєстрацію об`єкта нерухомого майна №894794005256, а саме земельної ділянки з кадастровим номером 0523980600:03:000:0261, 01.04.2016 здійснив державний реєстратор прав на нерухоме майно реєстраційної служби Ямпільського районного управління юстиції Вінницької області Богач О.В. З огляду на зазначене представник вважає, що Головне управління є неналежним відповідачем по справі, оскільки обов`язок виконати вимоги позивачів належить іншій особі - належному відповідачеві. Крім цього, у відзиві зазначено, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 22 вересня 2020 року у справі №127/18934/18 зауважує, що обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлена позовна вимога взагалі не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, така вимога не може розглядатися як спосіб захисту. Оскільки право власності за [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 0523980600:03:000:0261 припинено внаслідок спадкування вказаної земельної ділянки позивачами та відповідної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав, що прослідковується з матеріалів справи, тому представник відповідача вважає, що позивачі обрали неналежний спосіб захисту свого права. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 30 жовтня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 19 листопада 2024 року. 19 листопада 2024 року підготовче засідання не відбулося в зв`язку з перебуванням головуючого у справі на лікарняному. 19 листопада 2024 року надійшов відзив на позовну заяву представника ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області. Ухвалою Томашпільського районного суду від 19 грудня 2024 року підготовчий розгляд справи відкладено на 14 січня 2025 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 14 січня 2025 року залучено до участі в справі в якості співвідповідачів Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Ямпільського районного управління юстиції Вінницької області Богача О.В. та реєстратора речових прав на нерухоме майно, державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ямпільської міської ради, підготовче засідання відкладено на 6 лютого 2025 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 6 лютого 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 27 лютого 2025 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 27 лютого 2025 року розгляд справи відкладено на 21 березня 2025 року. 21 березня 2025 року судове засідання не відбулося в зв`язку з перебуванням головуючого у справі у відпустці. Ухвалою Томашпільського районного суду від 11 квітня 2025 року відкладено розгляд справи на 1 травня 2025 року. Доводи учасників справи. В судовому засіданні представник позивачів адвокат Семко В.М. позовні вимоги підтримав просив їх задовольнити та скасувати запис про державну реєстрацію права власності № 894794005256 від 26 лютого 2003 року про реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 1,9732 га, кадастровий номер 0523980600:03:000:0261, яка розташована на території Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. При цьому, представник позивачів зазначив, що Державний акт серії ВН № 215707 від 26 лютого 2003 року із зазначенням у ньому кадастрового номеру 0523980600:03:000:0261, розпорядження Томашпільської РДА від 5 липня 2003 року №49, на підставі якого виданий державний акт серії ВН № 215707 із кадастровим номерером 0523980600:03:000:0261, свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27 липня 2023 року на земельну ділянкою за кадастровим номером 0523980600:03:000:0261, площею1,9732 га, є правомірними, а тому не потребують оскарження. Сама нотаріус, здійснюючи реєстрацію із внесенням змін до Державного реєстру речових прав, діяла правомірно. Позивачка [PERSON] підтримала позицію свого адвоката та просила позов задовільнити. Представник ГУ Держгеокадасту у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, однак у відзиві зазначив, що справу просить розглянути без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча завчасно та належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив. Державний реєстратор управління «ЦНАП» Ямпільської міської ради Богач О.В. в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи без участі сторони, позовні вимоги підтримує. Також в заяві зазначив, що згідно ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на підставі ч. 2 ст. 22 відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом. Відповідальність за відповідність електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, оригіналам таких документів у паперовій формі у разі подання заяви в електронній формі несе особи, яка виготовила електронні копії документів. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Заслухавши пояснення представника позивачів адвоката Семка В.М., позивачки [PERSON] , розглянувши заяви представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх належність та достовірність, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, суд встановив наступні обставини. Відповідно до ст. 129 Конституції України суддя є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 453140, виданого 31 серпня 2009 року відділом Держкомзему у Томашпільському районі, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,9732, яка розташована на території Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 0523980600:03:000:0261. В свою чергу, з копії Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН №215707, Томашпільською РДА 26 лютого 2003 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,8974 га, яка розташована на території Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 0523980600030000261. Встановлено, що даний державний акт виданий на підставі розпорядження Томашпільської РДА від 5 лютого 2003 року №49, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на права власності на землю за № 712. Тобто з даного вбачається, що спадкодавець [PERSON] набула право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 0523980600:03:000:0261 ще 26 лютого 2003 року, коли [PERSON] оформив своє право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 0523980600030000261 лише 31 серпня 2009 року, тобто оформив право власності на земельну ділянку коли вже таке право власності на земельну ділянку понад шість років було зареєстроване за іншою особою. Згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 27 липня 2023 року №1681 та № 1682 виданих приватним нотаріусом Іськовою Н.М., спадкоємцями майна спадкодавця [PERSON] по частці є внук [PERSON] та внучка [PERSON] . Спадщина на яку видане свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 1,9732 гектарів в межах згідно з планом розташованої на території Антонівської сільської ради Тульчинського району, колишнього Томашпільського району, Вінницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ВН № 215707, виданого Томашпільською районною державною адміністрацією 26 лютого 2003 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 712, кадастровий номер земельної ділянки 0523980600:03:000:0261. З витягу з Державного реєстру речових прав, встановлено, що [PERSON] є власником 1/2 частки земельної ділянки 0523980600:03:000:0261, площею 1,97312, державний реєстратор приватний нотаріус Іськова Н.М., документи подані для державної реєстрації - свідоцтво про право на спадщину, серія та номер 1681 видане 27 липня 2023 року приватним нотаріусом Іськовою Н.М., відомості з ДЗК, серія та номер 65444281, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 894794005256. З витягу з Державного реєстру речових прав, встановлено, що [PERSON] є власником 1/2 частки земельної ділянки 0523980600:03:000:0261, площею 1,97312, державний реєстратор приватний нотаріус Іськова Н.М., документи подані для державної реєстрації - свідоцтво про право на спадщину, серія та номер 1682 видане 27 липня 2023 року приватним нотаріусом Іськовою Н.М., відомості з ДЗК, серія та номер 65444281, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 894794005256. З листа ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 15 квітня 2024 року № 11 вбачається, що було проведено роботи по внесенню відомостей до Державного земельного кадастру виконавцем робіт Вінницьким науково-дослідним та проектним інститутом землеустрою та розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у відповідності до чинного законодавства, при цьому було визначено кадастровий номер 0523980600:03:000:0260 площа 1,8972 га. Право власності на земельну ділянку власника [PERSON] посвідчено державним актом серії ВН № 215707 виданим 26 лютого 2003 року та зареєстровано під номером 712. Одночасно у відомостях Державного земельного кадастру наявна інформація про кадастровий номер 0523980600:03:000:0261 площею 1,9732 га по якому помилково теж відображено власника [PERSON] , хоча дана земельна ділянка належить гр. [PERSON] право на яку посвідчено державним актом серія ЯЗ № 453140 виданим 31 серпня 2009 року та зареєстровано під номером 010902100232. Інших доказів, які б свідчили про належність на праві власності [PERSON] земельної ділянки з кадастровий номер 0523980600:03:000:0260 площа 1,8972 в ході розгляду справи не було здобуто, матеріали справи таких доказів не містять. Таким чином, доводи позивачів та їх представника про належність на праві власності [PERSON] земельної ділянки за кадастровим номером 0523980600:03:000:0260 площею 1,8972 га зводяться виключно до інформаційного листа ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 15 квітня 2024 року. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14 листопада 2024 року №403849711, [PERSON] є власником 1/2 частки земельної ділянки 0523980600:03:000:0261, площею 1,97312 га, державний реєстратор приватний нотаріус Іськова Н.М., документи подані для державної реєстрації - свідоцтво про право на спадщину, серія та номер 1682 видане 27 липня 2023 року приватним нотаріусом Іськовою Н.М., відомості з ДЗК, серія та номер 65444281, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 894794005256 та [PERSON] є власником 1/2 частки земельної ділянки 0523980600:03:000:0261, площею 1,97312 га, державний реєстратор приватний нотаріус Іськова Н.М., документи подані для державної реєстрації - свідоцтво про право на спадщину, серія та номер 1681 видане 27 липня 2023 року приватним нотаріусом Іськовою Н.М., відомості з ДЗК, серія та номер 65444281, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 894794005256. Також з даної Інформації встановлено, що земельна ділянка 0523980600:03:000:0261, площею 1,97312 га перебуває в оренді на підставі договору оренди землі № 621 від 22 березня 2016 року, орендар СТОВ «Кряж і К». Як спосіб захисту, з метою відновлення порушених прав, позивачі просять скасувати запис про державну реєстрацію права власності № 894794005256 від 26 лютого 2003 року про ре5єстарію права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 1,9732 га, кадастровий номер 0523980600:03:000:0261, яка розташована на території Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Фактично перед судом постає єдине питання: оцінити ефективність способу захисту, обраного позивачем, чи призведе визнання недійсним державного акта до відновлення порушених прав. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, визначає способи захисту цивільних прав та інтересів, а також зазначає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Водночас засіб захисту повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року, заява № 38722/02). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта стаття 263 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 13 грудня 2021 року у справі № 761/33286/15 зазначено, що: «цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом». У постанові від 5 червня 2018 року по справі № 338/180/17 Велика Палата ВС вказала на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. До прав, які підлягають судовому захисту, відносяться всі майнові та особисті немайнові права, які належать суб`єктам цивільного права. Загальні засади цивільного законодавства і засади здійснення судочинства закріплюють право особи на захист у суді будь-яких порушених або невизнаних прав. Велика Палата Верховного Суду в постанові по справі № 916/1415/19 вказала, що, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом. Враховуючи наведене, суд зазначає, що вимога позивачів до зазначених відповідачів про скасування запису про державну реєстрацію права власності №894794005256 від 26 лютого 2003 року про реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 1,9732 га, кадастровий номер 0523980600:03:000:0261, не є ефективним способом захисту прав і законних інтересів позивачів (не є способом захисту особою свого особистого немайнового або майнового права та інтересу), який передбачений положеннями Цивільного кодексу України. Крім цього представник позивачів та позивачка в судовому засіданні неодноразова зазначили, що даний позов подано також в інтересах відповідача [PERSON] , однак та не змогли пояснити суду, які ж права (інтереси) позивачів порушені, невизнані або оспорені відповідачами, зокрема [PERSON] і за захистом яких прав (інтересів) позивачі звернулися до суду. Суд констатує, що обраний позивачами спосіб захисту жодним чином не відновить порушене право позивачів, оскільки виходячи з матеріалів справи в даному випадку позивачі позиваються самі до себе. Також позивачі не ставлять під сумнів та не оскаржують правомірність Державного акта серії ВН № 215707 виданого 26 лютого 2003 року Томашпільською РДА, розпорядження Томашпільської РДА від 5 липня 2003 року № 49, на підставі якого виданий державний акт серії ВН № 215707, свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 27 липня 2023 року, які стосуються та містять в собі інформацію по земельній ділянці за кадастром номером саме земельної ділянки 0523980600:03:000:0261. Навпаки представник позивачів та позивачка в судовому засіданні наполягали на правомірності видачі їм та спадкодавцеві вказаних документів за вказаним кадастром номером як і наполягали на правомірності дій нотаріуса під час здійснення реєстрації права власності на земельну ділянку за вказаним кадастром номером із внесенням змін до Державного реєстру речових прав. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18 (провадження № 12-204гс19). Також Верховний Суд неодноразового наголошував на тому, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові, зокрема, про це йдеться і в постанові від 19 травня 2021 №939/1078/20. За таких обставин, враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги. Окремо суд зазначає наступне. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом ст.. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Відповідно до ч.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Відповідно до п.12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів. Разом з тим, законом України від 05 грудня 2019 року № 340-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому\~пунктом 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому\~пунктом 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до\~пункту 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку визнання її вчиненою з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до\~статті 37\~цього Закону. За змістом наведеної норми у чинній редакції, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Викладене свідчить, що з 16 січня 2020 року, такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачає. Відповідно ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оскільки, судом встановлено, що посилання позивачів на вказаний спосіб захисту не є релевантним до фактичної ситуації та вимога позивачів про скасування запису про державну реєстрацію права власності № 894794005256 від 26 лютого 2003 року про реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 1,9732 га, кадастровий номер 0523980600:03:000:0261, є належним способом захисту порушених прав, тому в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю судові витрати понесені позивачами покладаються на позивачів. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed