Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

19.10.2023 року до Рівненського районного суду Рівненської області звернулася [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя. Короткий зміст заяв по суті справи. Аргументи учасників справи. У позовній заяві позивачка просить визнати незавершений будівництвом житловий будинок за адресою: [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності подружжя: [PERSON] та [PERSON] , в порядку поділу майна подружжя визнати за позивачкою [PERSON] право особистої приватної власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а також стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] з 15.07.1996 року. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 12.08.2020 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. За час шлюбу сторонами було набуте нерухоме майно, а саме: незавершений будівництвом житловий будинок [ADDRESS] , а також речі побутового призначення. Оскільки між сторонами не досягнуто домовленостей щодо поділу майна подружжя у позасудовому порядку та не існує інших юридичних фактів щодо позасудового розподілу майна сторін, позивачка, з урахуванням наведеного, просить суд визнати незавершений будівництвом житловий будинок за адресою: [ADDRESS] спільним майном подружжя та визнати за нею право приватної власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку, тобто здійснити поділ такого майна. Також позивач просить стягнути з відповідача судовий збір та витрати на оплату правничої допомоги з розрахунку 800, 00 грн. за 1 годину роботи адвоката. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 24.10.2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя залишено без руху та надано строк 10 днів для усунення недоліків такої заяви. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 15.11.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито спрощене провадження у даній справі, призначено підготовче судове засідання з участю сторін на 10:00 год. 09.01.2024 року. 09.01.2024 року підготовче судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою відповідача до 14:30 год. 06.02.2024 року. 06.02.2024 року підготовче судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою відповідача до 12:00 год. 05.03.2024 року. 05.03.2024 року підготовче судове засідання відкладено за клопотанням позивача для надання можливості долучити докази до матеріалів справи до 10:00 год. 11.04.2024 року. 11.04.2024 року підготовче судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою відповідача до 10:30 год. 10.06.2024 року. 07.06.2024 року на електронну адресу суду надійшла заява від позивачки [PERSON] про відкладення підготовчого розгляду справи у зв`язку з її хворобою та долучила копії відповідних медичних документів. 10.06.2024 року підготовче судове засідання відкладено за клопотанням позивача у зв`язку з її хворобою до 09:30 год. 25.09.2024 року. 25.09.2024 року підготовче судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою відповідача до 09:30 год. 18.11.2024 року. 18.11.2024 року до суду надійшла заява від адвоката Курганської О.В. про вступ до справи в якості представника позивача. 18.11.2024 року підготовче судове засідання відкладено у зв`язку з відпусткою судді до 09:30 год. 31.01.2025 року. 23.12.2024 року до суду повторно надійшла заява від адвоката Курганської О.В. про вступ до справи в якості представника позивача. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 31.01.2025 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 11:30 год. 27.02.2025 року. 27.02.2025 року судовий розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою відповідача до 15:00 год. 02.04.2025 року. 02.04.2025 року судовий розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін до 16:00 год. 06.05.2025 року. В судове засідання 06.05.2025 року сторони не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. 06.05.2025 року через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача та представника позивача, в якій представник зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач на неодноразові виклики до суду не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, жодних клопотань, в тому числі про відкладення судового розгляду до суду не надходило, відзив на позовну заяву до суду не надходив. Як вбачається з матеріалів справи, судові виклики про виклик відповідача повертаються до суду з відміткою про невручення, виклик в судове засідання на 02.04.2025 року було отримано відповідачем. Окрім того, суд звертає увагу на те, що відповідач також повідомлявся про час та дату судового розгляду справи шляхом розміщення повідомлення про його виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. \~ \~ \~ \~Так, Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Суд враховує той факт, що цивільна справа перебуває в провадженні Рівненського районного суду Рівненської області з 19.10.2023 року, відповідач не неодноразові виклики до суду не з`явився, жодних клопотань та заяв до суду не направляв, відзив на позовну заяву до суду не направляв. \~ \~ \~ \~Так, відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. \~ \~ \~ \~Враховуючи наведене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та з метою не допущення порушення права учасників на справедливий розгляд справи в розумні строки, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] з 15.07.1996 року. Згідно Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 12.08.2020 року шлюб між [PERSON] та відповідачем [PERSON] який зареєстровано 15.07.1996 року виконавчим комітетом Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області, актовий запис №14, розірвано. Рішення набрало законної сили 20.10.2020 року. За час шлюбу [PERSON] та [PERSON] було набуте нерухоме майно, а саме: незавершений будівництвом житловий будинок [ADDRESS] . Згідно паспорта громадянина України [PERSON] серія [NUMBER] , виданого Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області 30.06.2007 року, зареєстроване місце проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно даних погосподарського обліку домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , які надані Корнинською сільською радою на запит представника позивача, зазначено, що записи щодо такого об`єкта прослідковуються в погосподарській книзі з 2007 року. Як вбачається з долученого документа, до членів домогосподарства входять [PERSON] , який записаний власником такого домогосподарства та [PERSON] , яка значиться як дружина власника. Згідно інформаційної довідки директора КП Рівненського обласного бюро технічної інвентаризації [PERSON] №615 від 27.02.2024 року, відсоток готовності незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , станом на 27.02.2024 року становить 59%. Згідно реєстрових книг бюро станом на 01.01.2013 року право власності на вищевказаний незавершений житловий будинок не зареєстровано. Так, 27.02.2024 року КП Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на об`єкт незавершеного будівництва «Житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами» по [ADDRESS] (інвентаризаційна справа №1276), а також схему розташування будівель та споруд по [ADDRESS] ; експлікацію до схеми; план будинку; експлікацію до плану будинку; опис об`єкта незавершеного будівництва, а саме житлового будинку за адресою [ADDRESS] ; характеристику об`єкта незавершеного будівництва за адресою [ADDRESS] . Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~ Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). \~ \~ \~ \~Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. \~ \~ \~ \~Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зі змісту частин 1, 2, 3\~статті 61 СК України\~вбачається, що об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частини 1\~статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. \~ \~ \~ \~ Частиною 1\~статті 70 Сімейного кодексу України\~передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України) \~ \~ \~ \~ Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У Цивільному Кодексі України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351 ЦК України), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331 ЦК України), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877, 879-881, 883 ЦК України), однак прямого визначення цих понять не міститься. Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, необхідно визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду, оскільки її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства. Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами. Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, суд має право здійснити поділ об`єкта\~незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу об`єкта\~незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт\~незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16\~і, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року в справі № 158/2404/13-ц (провадження № 61-21466св18), постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №61-12010св19. Як вбачається з наявних в розпорядженні суду матеріалів, за час перебування в шлюбі, сторонами було набуто спільне майно: незавершений будівництвом житловий будинок [ADDRESS] (площа забудови 99,4 кв.м.). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23.07.2020 у справі № 607/19036/15-4, у постанові Верховного Суду від 13.07.2020 у справі № 173/2184/17, у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 520/15019/13-ц, у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 643/4160/16-4. Оскільки, за час перебування в шлюбі, сторонами було нажито спільне майно: незавершений будівництвом житловий будинок [ADDRESS] (площа забудови 99,4 кв.м.), при цьому відповідачем не було спростовано дані обставини, то у відповідності до вимог ст.ст.\~60,\~61 СК України\~таке майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а відтак у відповідності до вимог\~ст. 70 СК України\~вказане майно має бути визнане спільною сумісною власністю подружжя та поділене між позивачем та відповідачем в рівних частинах. Водночас, суд звертає увагу, що відповідач до суду не з`явився, жодних заяв та клопотань до суду не направляв, відзив на позовну заяву до суду не надходив, не надав суду жодних доказів на спростування доводів, наданих позивачем, тобто таким чином відповідач самоусунувся від участі у справі, а тому суд вважає наведені у позовній заяві обставини достатніми для висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення заявлених позивачкою позовних вимог про поділ майна подружжя. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно зі\~ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані із витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.ч.1,2\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Як вбачається з квитанції №36 від 13.11.2023 року, позивач сплатила за подання даного позову 8 052,00 грн. судового збору. Оскільки позов майнового характеру повністю задоволено, то судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 8 052,00 грн. Частинами 1, 2, 3\~ст.134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. У постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі №161/7163/20 (провадження № 61-4004св21) зазначено, що для відшкодування витрат на професійну правову допомогу учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат. Тобто, для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи яких очікує зазнати у зв`язку з розглядом справи, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у строк, визначений частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем зазначено, що у зв`язку із розглядом вказаної справи вона очікує понести витрати на оплату правничої допомоги адвоката у розмірі 800,00 грн. за годину роботи адвоката. Однак ані позивачкою, ані її представником в ході судового розгляду та до закінчення судових дебатів не заявлено про компенсацію судових витрат, не надано підтверджуючих документів про розмір понесених позивачкою витрат, пов`язаних з розглядом справи, розрахунку виконаних робіт та часу витраченого адвокатом на участь у вказаній справі, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості вирішувати питання про стягнення чи відмову у такому стягненні з відповідача понесених витрат на правову допомогу при постановленні рішення.

Outcome: approved