Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 всіх видів доходів (заробітків), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 19 грудня 2024 року і до повноліття. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2025 року вищевказаний позов було передано судді Сітнікову Т.Б. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.03.2025 року прийнято та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги представник позивач посилається на те, що 11 грудня 2013 року між Позивачем [PERSON] та Відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 394 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області та видано Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 11 грудня 2013 року. У шлюбі народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з Позивачкою [PERSON] . Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області 01 серпня 2024 року шлюб між сторонами був розірваний. Малолітні діти проживають разом з Позивачкою [PERSON] та повністю знаходяться на її утриманні, яка самостійно займається вихованням та розвитком дітей, піклується про їх здоров?я. Відповідач [PERSON] не приймає\~участі в\~житті дітей,\~не виконує\~свої обов`язки\~щодо їх\~матеріального утримання,\~матеріальної допомоги\~у добровільному\~порядку не\~надає.\~У зв`язку\~із вищезазначеним,\~Позивачка з\~дітьми зазнають\~матеріальних труднощів\~і потребують\~матеріальної допомоги\~з боку\~Відповідача,\~через що\~Позивачка вимушена\~звернутися до\~суду з\~даною позовною\~заявою. Позивачка \~ [PERSON] та її представниця [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій підтримали заявлені позовні вимоги, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення був належним чином повідомлені, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280,\~281 ЦПК України. Згідно із ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надано, також не надіслано відзив на позовну заяву та позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи тому у відповідності з вимогами ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 11 грудня 2013 року уклали шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області від 11 грудня 2013 року, актовий запис №394. Від\~шлюбу у\~Позивача \~ [PERSON] й Відповідача [PERSON] є неповнолітні діти, а саме: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] видане Артемівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 30 червня 2016 року, актовий запис №508) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] видане Костянтинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 29 вересня 2021 року, актовий запис №21) Заочним рішенням\~Костянтинівського міськрайонного\~суду Донецької\~області від\~01\~серпня 2024\~року \~(Справа\~№233/3227/24)\~шлюб між\~Позивачкою \~ [PERSON] й Відповідачем [PERSON] розірваний. Згідно Акту про фактичне проживання за №289 від 22 лютого 2024 року підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] разом зі своїми неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Також, до матеріалів позову додані Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за вих. №1239-5003142752, №1239-5003142766, №1239-5003142770 від 01.03.2024 року, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за фактичним місцем проживання: [ADDRESS] . За загальними положеннями, визначеним ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу кожна особа має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес особи в один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної\~Ради України\~№ 789\~ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. У національному законодавстві України право дитини на утримання, що також прямо кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Статтею 141\~СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Згідно із ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У роз`ясненнях, викладених у п. 17 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №\~3\~"Про\~застосування судами\~окремих норм\~СК України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів" та ст.\~182\~СК України зазначено, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. У цьому випадку суд виходить з того, що відповідач не відноситься до категорії непрацездатних осіб, має можливість самостійно визначати обсяг забезпечення себе роботою та відповідно отримання доходів від такої роботи, інших осіб на утриманні не має. Згідно із ст.\~183\~СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192\~СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~182\~СК України\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд враховує п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, в якому судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно із ст. ст. 181, 192\~СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Враховуючи встановлені судом обставини, виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості, та беручи до уваги ту обставину, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд визначає розмір аліментів на дітей у відповідності до встановлених обставин, що мають значення для вирішення цього питання, та вимог закону, в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідач будучи батьком дітей зобов`язаний їх матеріально утримувати. Відповідно до ч. 1 ст. 191\~СК України суд вважає необхідним стягнути аліменти з [PERSON] на утримання дітей, а саме: [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] з дня подання позову до суду, тобто з 19 грудня 2024 року. На підставі п. 7 ч. 1 ст.\~264,\~ст.\~430\~ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах сум платежів за один місяць. У відповідності до вимог ч. 6 ст.\~141\~ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв`язку із тим, що Позивачка звільнена від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів, суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст.141 ЦПК України, стягнути з Відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved