Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

13.12.2024 до Дарницького районного суду м. Києва за підсудністю з Саксаганського районного суду м. Кривого рогу надійшли матеріали цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якій представник позивача - Міньковська Анастасія Володимирівна (документ на підтвердження повноважень - ордер серії АІ № 1677235 від 09.08.2024) просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № L0000611 від 30.09.2018 у розмірі 25 799,96 грн та судові витрати. Позовна заява обґрунтована тим, що що 30.09.2018 між ТОВ «ФК «Дінеро» та [PERSON] укладено кредитний договір №L0000611 в електронній формі. У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором у відповідача утворилася заборгованість перед первісним кредитором у розмірі 16 903,00 грн, яка складається: 10 000,00 грн - тіло кредиту, 928,00,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами, 5 975,00 грн - пеня та комісії. За договором факторингу №06112018-DG від 06.11.2018, укладеним між ТОВ «ФК» Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», до останнього перейшло право грошової вимоги до [PERSON] у сумі 16 903,00 грн. 25.07.2024 відбулось перейменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Окрім зазначеної заборгованості у розмірі 16 903,00 грн, право вимоги за якою перейшло за договором факторингу №06112018-DG від 06.11.2018, позивач також нарахував 3 відсотки річних у сумі 1 523,13 грн та інфляційні втрати у сумі 7 373,83 грн, що разом складає суму 25 799,96 грн, яку і просив стягнути позивач. Ухвалою судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 11.11.2024 позовну заяву ТОВ «ВІН ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості передано на розгляд до Дарницького районного суду м. Києва. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 24.12.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У відповідності до ст.178 ЦПК України, відповідач, який належним чином повідомлявся про розгляд справи у суді за адресою реєстрації місця проживання, не скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву, з будь якими заявами з процесуальних питань до суду не звертався. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 30.09.2018 між ТОВ «ФК «Дінеро» та [PERSON] укладено договір про відкриття Відповідачу невідновлювальної кредитної лінії №AG5462672, який в інформаційтно-телекомунікаційній системі ідетифікеується у L0000611 (далі - Кредитний договір) за умовами якого кредит надається Відповідачу шляхом безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок Відповідача шляхом використання вказаних відповідачем Реквізитів електронного платіжного засобу інформаційтно-телекомунікаційній системі первісного кредитора. Згідно з п. 3.10 Загальних умов договору кредитної лінії кредит надається Відповідачу шляхом безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок Відповідача. Сума вважається наданою в день здійснення банківського переказу кредитодавцем. За договором факторингу №06112018-DG від 06.11.2018, укладеним між ТОВ «ФК» Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», до останнього перейшло право грошової вимоги до [PERSON] сумі 16 903,00 грн. 25.07.2024 відбулось перейменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Загальна сума заборгованості, пред`явлена позивачем до стягнення, складає 25 799,96 грн та включає суму боргу 16 903,00 грн право вимоги якої отримано за договором факторингу; нараховані позивачем 3% річних у розмірі 1 523,13 грн та інфляційних втрат у сумі 7 373,83 грн. Звертаючись до суду з позовом, позивач доводив, що первісний кредитор надав відповідачу кредит на умовах Договору, однак внаслідок невиконання Відповідачем своїх зобов`язань за Кредитним Договором у останнього утворилася заборгованість перед первісним кредитором. За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ВІН ФІНАНС» звернулося до суду із позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, який укладався у електронній формі з первісним кредитором, в інформаційно-телекомунікційній системі останнього. За принципом презумпції правочину вказаний правочин є дійсним. Відповідач не надав доказів суду про визнання цього правочину недійсними чи його окремих положень. Отже, позивач стверджував, що первісний кредитор за кредитним договором надав відповідачу 10 000,00 грн шляхом перерахування коштів на картковий рахунок відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України). Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як вбачається із позовної заяви на підтвердження позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним Договором надано копію відповідного договору та додатків, паспорт споживчого кредиту, розрахунок заборгованості, довідку про ідентифікацію та розрахунок заборгованості під назвою «виписка по рахунку». Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.16.2021 у справі №686/19271/19, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухобліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг. Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі -Закон) як спеціальний закон визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами. Відповідно до п. 16.1. ст. 16. Закону до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу. Відповідно до п. 17.1. ст. 17 того ж Закону форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Згідно з ч. 19.1, 19.2. ст. 19 Закону порядок і строки зберігання, а також процедура знищення електронних документів, що застосовуються при проведенні переказу, встановлюються Національним банком України. Строки зберігання цих документів мають бути не меншими, ніж строки, встановлені для паперових документів аналогічного призначення. Електронні документи зберігаються на носіях інформації у формі, що дозволяє перевірити цілісність, достовірність та авторство електронних документів на цих носіях. Згідно з ч. 22.1 ст. 22 Закону, ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» «Первинні документи та регістри бухгалтерського обліку»: Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. В матеріалах справи міститься документ під назвою «виписка з рахунку станом на 18.02.2019», в якому проведено калькуляцію нарахування відсотків по кожному дню та сформовано колонки із кінцевим результатом калькуляції у вигляді зального розміру заборгованості. Однак вказаний документ не є випискою по рахунку відповідача у справі у розумінні первинного бухгалтерського документа для цілей бух обліку, адже відповідачу не відкривався банківський рахунок у системі первісного кредитора і даний документ не є випискою по банківському рахунку первісного кредитора, з якого можливо було б встановити факт здійснення переказу на картковий рахунок відповідача. При цьому вказаний документ є фактично розрахунком заборгованості, сформованим первісним кредитором. Крім того, до позову не долучено доказів на підтвердження підстав здійснення таких фінансових операцій. А тому, вказаний доказ не свідчить про виконання кредитором умов договору з перерахування коштів на картковий рахунок відповідача. В матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту, разом з тим, потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Аналогічний правовий висновок висловлено в постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20. Довідка про ідентифікацію не є первинним документом, який підтверджує дійсність фінансової операції, а лише відображає загальні дані щодо відповідача та дати заявок на кредит і банківських переказів, однак не підтверджує здійснення таких переказів первісним кредитором. Оскільки до позовної заяви не долучено жодного із цих документів 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер, колегія суддів приходить до висновку про те, що за Кредитним Договором позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували, що первісний кредитор ТОВ «ФК «Дінеро» виконав зобов`язання щодо видачі грошових коштів на картковий рахунок відповідача. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Суд діє у спосіб, визначений Цивільним процесуальним кодексом України та з власної ініціативи не може долучати до матеріалів справи докази або витребовувати їх. Позивач - ТОВ «ВІН ФІНАНС», згідно Статуту є юридичною особою та у своїй діяльності керується законодавством України, включаючи нормативно-правові акти Національного банку України. Зокрема у Товариство звертається до фахівців в галузі права, які готують позови та здійснюють представництво. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Як вбачається з матеріалів справи, представник ТОВ «ФК «ВІН ФІНАНС» - Міньковська А. В., звертаючись до суду з даним позовом на підтвердження обґрунтувань позову в частині виконання зобов`язання первісного кредитора із надання позики, шляхом перерахування її на картковий рахунок відповідача надала копію відповідного договору та додатків, паспорт споживчого кредиту, розрахунок заборгованості, довідку про ідентифікацію та «виписку по рахунку», інших доказів на підтвердження заявлених вимог до суду не надала, з клопотанням про витребування доказів до суду не зверталася. Зважаючи на викладене, у зв`язку з не доведенням позивачем факту перерахування кредитних коштів з метою доведення виконання умов вищенаведеного договору, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у заявленому в позові розмірі, а отже у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed