Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

28.02.2025 року позивачка звернулася до суду із вищевказаною заявою, мотивуючи свої вимоги наступним. За час перебування в шлюбі з відповідачем у них народився син [PERSON] , [INFO] . Із 2016 року стосунки з чоловіком не складалися через відсутність взаєморозуміння та зловживання спиртними напоями, а згодом і вживання наркотичних речовин [PERSON] (батьком дитини) в зв`язку з чим 12.09.2016 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано та фактично припинено будь-які відносини. З відповідача були стягнуті аліменти на утримання сина. За весь час після розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] жодного разу не сплатив аліменти на утримання сина, утворилася заборгованість зі сплати аліментів у сумі - 383601,74 грн. Із моменту розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, тобто із 2016 року припинено будь-яке спілкування, [PERSON] не бачив сина, не цікавився його здоров`ям, успіхами у навчанні, розвиткові, не відвідував батьківські збори та творчі виступи дитини у дошкільному навчальному закладі. Наразі [PERSON] жодним чином не проявляє зацікавленості щодо життя сина - [PERSON] та не цікавиться його успішністю. Із 2016 року повністю відсутнє будь-яке спілкування між батьком та дитиною. Відповідач покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової і будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. В зв`язку з викладеним просить позбавити відповідача батьківських прав відносно її малолітнього сина. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської обл. від 06.03.2025 було відкрите провадження у справі та призначено до підготовчого засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської обл. від 04.04.2025 було закрите підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 13.05.2025 р. Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали повністю із підстав викладених у ньому. Позивачка додатково пояснила, що відповідач на протязі тривалого часу зовсім байдуже ставиться до сина, взагалі не приділяє йому будь-якої уваги, матеріальної допомоги не надає, не цікавиться його життям та розвитком. Представник третьої особи в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити, оскільки відповідач не виконує свої батьківські обов`язки щодо дитини, підтримує наданий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Приймаючи до уваги згоду позивачки, суд проводить заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі, відповідно до положень ст. 279, 280 ЦПК України. Суд, проаналізував матеріали справи, дослідив письмові докази, вислухавши пояснення позивача та його представника, покази свідка, вислухавши думку дитини, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 липня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] від 06.12.2023 року. Від спільного проживання у шлюбі у сторін народилася дитина син - [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 09.04.2015 року. 12 вересня 2016 року рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області справа №583/2451/16-ц шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано та фактично припинено будь-які відносини. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області справа №583/2452/16-ц від 12 вересня 2016 року було призначено аліменти на дитину в розмірі % частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , до досягнення ним повноліття. Позивачка після рішення суду про стягнення аліментів на дитину, пред`явила виконавчий лист до примусового виконання, Охтирським відділом державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрито виконавче провадження [NUMBER] від 02.12.2016 року щодо виконавчого листа №583/2452/16-ц виданого 05.10.2016 року. За увесь час після розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] жодного разу не сплатив аліменти на утримання сина. Зазначений факт підтверджується довідкою виданою Охтирським відділом ДВС в Охтирському районі Сумської області №4646 від 30.01.2025 року, згідно змісту якої вказано, що [PERSON] дійсно не отримувала аліменти від [PERSON] за період із 02.12.2016 року по 01.01.2025 року згідно з виконавчим листом №583/2452/16-ц від 05.10.2016 року. Відповідно до довідки №4724 від 30.01.2025 року та розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 4736 від 30.01.2025 року у [PERSON] утворилася заборгованість зі сплати аліментів у сумі - 383601,74 грн. сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці. Із моменту розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, тобто із 2016 року припинено будь-яке спілкування, [PERSON] не бачив сина, не цікавився його здоров`ям, успіхами у навчанні, розвиткові, не відвідував батьківські збори та творчі виступи дитини у дошкільному навчальному закладі. Наразі [PERSON] жодним чином не проявляє зацікавленості щодо життя сина - [PERSON] та не цікавиться його успішністю. Вказані обставини підтверджуються довідкою №82 від 03.02.2025 року ліцею імені Б.Д.Антоненка-Давидовича Охтирської міської ради Сумської області. Зміст вказаної довідки становить: «Мати, [PERSON] опікується навчанням сина. [PERSON] навчається в ліцеї імені Б.Д. Антоненка-Давидовича з 1-го класу. За період навчання в школі [PERSON] проявив себе як серйозний та відповідальний учень, який із повагою ставиться до дорослих, спокійно сприймає їх прохання, рекомендації. [PERSON] активний на онлайн та офлайн - уроках. Має доброзичливі, товариські стосунки з однокласниками. [PERSON] не пропускає навчальних занять без поважних причин, завжди забезпечений необхідним шкільним приладдям, охайно одягнений, доглянутий. Із учителями - предметниками та класним керівником щодо навчання учня спілкується мама [PERSON] . Вона завжди контактує з класним керівником та вчителями - предметниками щодо навчання сина. Батько [PERSON] , зазначений у свідоцтві про народження [PERSON] , з педагогічними працівниками закладу не спілкувався. Із 2016 року по теперішній час [PERSON] не бачив сина, мати - [PERSON] перепон не чинила, відповідач злісно ухиляється від сплати аліментів. Увесь час [PERSON] та її малолітній син - [PERSON] мають спільне місце реєстрації та фактично спільно проживають за адресою: [ADDRESS] , у будинку що належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області №52 від 03.02.2025 року та довідкою про кількість зареєстрованих осіб №15-16/347 від 31.01.2025 року виданою відділом з питань державної реєстрації Охтирської міської ради та договором дарування від 16.05.2024 року. Факт самостійного утримання сина підтверджується довідкою про доходи №Б0000000021 від 17.02.2025 року позивачки - [PERSON] , яка працює за основним місцем роботи у ТОВ «БВС РИТЕЙЛ» на посаді касира торгівельного залу. Позивачка усі ці роки самостійно утримувала та виховувала дитину, вирішує всі питання щодо забезпечення нормального фізичного та психологічного розвитку сина. Із 2016 року повністю відсутнє будь-яке спілкування між батьком та дитиною. Вказані факти свідчать про ухилення відповідача від своїх батьківських обов`язків та про фактичне самоусунення від виховання, спілкування та утримання сина. Спірні правовідносини підлягають врегулюванню відповідно до норм сімейного законодавства. Відповідно до ст. 150 СК України обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В преамбулі до Конвенції про права дитини, зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. За приписами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Підстави позбавлення батьківських прав визначені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ч. 3, ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось з них. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В ч. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. За приписами ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, не приймає належної участі у житті дитини та не забезпечує необхідного її утримання. У судовому засіданні були допитані як свідки [PERSON] , яка, повідомила суд про те, що відповідач самоусунувся від виконання обов`язків щодо сина. Він взагалі не приїжджає до сина, не спілкується із ним ані особисто, ані по телефону. Також у судовому засіданні пояснення аналогічного змісту надав малолітній [PERSON] . Суд зазначає, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав є оціночним і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахування цілої сукупності чинників і факторів. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення прав на виховання дитини, захист її інтересів, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.12.2006 року по справі «Hunt v. Ukraine», №31111/04 наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. За приписами ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку Органу опіки і піклування Охтирської міської ради № 01-05/1052 від 04.04.2025 року було прийнято рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав батька [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ухилення відповідача [PERSON] від виконання обов`язків по вихованню сина знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи, з огляду на те, що його поведінка відносно малолітнього сина свідчить про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками по утриманню та вихованню дитини. Відповідач не приймає участі у житті дитини, не переймається її фізичним і духовним розвитком, навчанням, підготовкою до самостійного життя. На переконання суду надання батькові можливості налагодити родинні стосунки з дитиною та попередження її про неприпустимість ухилення від участі у вихованні і утриманні сина, зміну ставлення до його виховання не матиме жодних позитивних наслідків, оскільки з довготривалої поведінки [PERSON] вбачається, що він не має наміру виховувати та забезпечувати дитину, не проявляє бажання спілкуватися з дитиною, хоча ніхто йому в цьому не перешкоджає і він об`єктивно має таку можливість. Таким чином, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, вирішуючи позов у межах заявлених вимог з урахуванням принципів розумності, справедливості, виваженості, пропорційності, виходячи з розумного балансу інтересів сторін, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та позбавлення [PERSON] батьківських прав, що в першу чергу відповідатиме інтересам малолітньої дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved