Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на\~\~їх користь заборгованість за кредитним договором та судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 2422 грн. та витрат на професійну правову допомогу в розмірі 10500 грн. \~ \~ \~ \~На обґрунтування позову зазначено, що 09 лютого 2021 року між ТОВ «ФК «Авіра Груп» та\~відповідачем\~було укладено кредитний договір № 20661, який було підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора і надісланим на номер його мобільного телефону. Відповідно до кредитного договору № 20661 від 09 лютого 2021 року ТОВ «ФК «Авіра Груп» надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 2000 грн. шляхом їх перерахування на платіжну банківську картку № [NUMBER] , зазначену відповідачем, зі строком повернення кредиту 20 днів, а останній зобов`язався повернути кошти та сплатити проценти за користування кредитними коштами у фіксованому розмірі 2,5 % на день або 912,5 % річних. 17 лютого 2022 року ТОВ «ФК «Авіра Груп» та ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» уклали договір факторингу № 02-17/02/2022, відповідно до якого ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» набуло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором у сумі 12000 грн., з яких 2000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 10000 грн. - заборгованість за відсотками. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, позивач отримав право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором та просить стягнути заборгованість, що по ньому утворилась. 07 березня 2025 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився, разом з позовною заявою подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, просив задовольнити позов, проти заочного розгляду справи не заперечував. \~ \~ \~ \~Відповідач у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, відзив не подав, про місце та час розгляду справи, відповідно до ст. 128 ЦПК України, був повідомлений належним чином. Враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 09 лютого 2021 року між ТОВ «ФК «Авіра Груп» та\~відповідачем\~було укладено кредитний договір № 20661, який було підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора і надісланим на номер його мобільного телефону. Відповідно до кредитного договору № 20661 від 09 лютого 2021 року ТОВ «ФК «Авіра Груп» надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 2000 грн. шляхом їх перерахування на платіжну банківську картку № [NUMBER] , зазначену відповідачем, а останній зобов`язався повернути кошти у строк до 28 лютого 2021 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами у фіксованому розмірі 2,5 % на день або 912,5 % річних. Ці обставини підтверджуються довідкою про ідентифікацію (а.с. 17), індивідуальною частиною договору про надання фінансового кредиту № 20661 від 09 лютого 2021 року з додатком (а.с. 21-23) та інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» № 4336/05 від 21 травня 2024 року (а.с. 34). 17 лютого 2022 року між ТОВ «ФК «Авіра Груп» та ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» було укладено договір факторингу № 02-17/02/2022, відповідно до якого ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 20661 від 09 лютого 2021 року в розмірі 12000 грн., що підтверджується копією договору факторингу (а.с. 24-27), додатковою угодою до договору факторингу № 02-17/02/2022 від 17 лютого 2022 року (а.с. 28), витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 02-17/02/2022 від 17 лютого 2022 року (а.с. 16) та копіями платіжних інструкцій на перерахування коштів на оплату за відступлення права грошової вимоги по договору факторингу № 02-17/02/2022 від 17 лютого 2022 року (32, 32 оберт). Відповідач прострочив виконання зобов`язання за кредитним договором № 20661 від 09 лютого 2021 року, у зв`язку з чим станом на 25 червня 2024 року у нього утворилась заборгованість перед ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» в розмірі 12000 грн., з яких 2000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 10000 грн. - заборгованість за відсотками, що підтверджуються випискою з особового рахунку (а. с. 15). Позивач 22 травня 2024 року звертався до відповідача з вимогою про виконання зобов`язань за кредитним договором № 20661 від 09 лютого 2021 року (а.с. 14), однак до теперішнього часу заборгованість не погашено. Відповідно до\~ст. 639 ЦК України\~договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України,\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У\~статті 3 Закону України "Про електронну комерцію"\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. ч.2-4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію",\~ електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6\~статті 11 вказаного Закону). За змістом ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Положення\~статті 12 Закону України "Про електронну комерцію"\~передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1\~статті 3 Закону України "Про електронну комерцію"). При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Аналогічні за змістом висновки, викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема постанові від 12 січня 2021 по справі N 524/5556/19, від 09 вересня 2020 року по справі N 732/670/19, від 23 березня 2020 року по справі N 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року по справі N 127/33824/19 тощо. Отже, як вбачається з кредитного договору, між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договорів позики, які оформлені сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Аналогічна позиція міститься у\~постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 345/3085/19. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України\~передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі\~ст. 514 ЦК\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, суд приходить до висновку, що укладений кредитний договір № 20661 від 09 лютого 2021 року та договір факторингу № 02/17/02/2022 від 17 лютого 2022 року відповідають вимогам закону, зобов`язання по кредитному договору відповідачем у встановлений строк не виконані, сума заборгованості підтверджена документально, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача судових витрат за надання правової допомоги у розмірі 10500 грн., суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких згідно п. 1 ч. 3 цієї статті віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" зазначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо). \~ \~ \~ \~Відповідно\~до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до пунктів 1,2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~враховує: чи\~пов`язані ці\~витрати з\~розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Відповідно до правової позиції Верховного суду, викладеної у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 734/2313/17, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved