Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

Заявниця [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт проживання її з [PERSON] , який загинув [INFO] , однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу з 2006 року до [INFO] . Заявлені вимоги мотивовані тим, що приблизно з весни 2013 року [PERSON] почала проживати однією сім`єю з [PERSON] у будинку, який належав йому на підставі договору дарування, за адресою: [ADDRESS] . Вели спільне господарство, формували спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, що притаманні подружжю. У період спільного проживання [INFO] у них народилася спільна дитина - донька [PERSON] .Безсумнівно, з того моменту вони вважали себе не лише чоловіком та дружиною, а й батьками їхньої дочки. Кожен з них брав активну участь в житті та вихованні дочки, як це належить батькам дитини. В березні 2022 року, у зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України, [PERSON] був призваний на військову службу, загинув [INFO] в с. Калинівка Бахмутського району Донецької області. Під час перебування чоловіка в зоні бойових заявниця постійно підтримувала з ним зв`язок, спілкувалися за допомогою месенджеру. У них були близькі та довірливі стосунки, як чоловіка та дружини, що підтверджується змістом листувань. Вони продовжували турбуватися один про одного, чоловік цікавився життям сім`ї, яка змушена була евакуюватись із м. Покровськ Донецької області до с. Косарі Черкаського району. Встановлення факту проживання однією сім`єю разом з [PERSON] має для [PERSON] юридичне значення з метою підтвердження соціального статусу для призначення та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також для можливості реалізації спадкових прав після смерті загиблого, що і стало підставою звернення до суду. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області від 09 грудня 2024 року справу передано за територіальною підсудністю до Кам`янського районного суду Черкаської області. Ухвалою судді Кам`янського районного суду Черкаської області суду від 14 січня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження та витребувано докази. Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 13 лютого 2025 року до участі в розгляді справи залучено заінтересованих осіб: [PERSON] , [INFO] (матір загиблого [PERSON] ), та [PERSON] , [INFO] (сина загиблого [PERSON] ). У судовому засіданні 29 квітня 2025 року заявниця [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали доводи, викладені у заяві, та просили задовольнити заявлені вимоги. Заявниця пояснила, що перебувала тривалий час у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , спільно проживали за однією адресою у подарованому йому будинку, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет та взаємні права й обов`язки, піклуючись один про одного, разом виховували народжену у них дитину. На запитання головуючої у справі заявниця зазначила, що проживала з [PERSON] однією сім`єю, починаючи з вересня 2013 року і до дня загибелі останнього. Представник Міністерства оборони України Кучма А.Г. просила відмовити у задоволенні заяви. Від заінтересованої особи - завідувача Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Н.В. - надійшла до суду заява про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори, покладаючись на компетентність суду. Заінтересовані особи [PERSON] і [PERSON] до суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не відомі. Жодних заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Заслухавши пояснення учасників процесу, враховуючи заперечення представника заінтересованої особи Міністерства оборони України, пояснення свідків, дослідивши матеріали заяви, судом встановлені наступні фактичні обставини. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч. 3 ст. 294 ЦПК України). У відповідності до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. У даній справі розглядається питання щодо встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Встановлення даного факту заявниці необхідне для реалізації прав, відповідно до чинного законодавства, як жінки, яка проживала з [PERSON] однією сім`єю без шлюбу до дня смерті останнього. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно з приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Частиною 1 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Судовим розглядом встановлено, 09 лютого 2005 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що Красноармійським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис № 38 (а.с. 95). 15 грудня 2005 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що Красноармійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис № 87 (а.с. 95 на звороті). У період з вересня 2013 року до 05 вересня 2024 року ні заявниця [PERSON] , ні [PERSON] з іншими особами у зареєстрованому шлюбі не перебували, що підтверджується повідомленням Центрально-міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 07 лютого 2025 року за № 170/31.28-25 (а.с. 96). З виданого Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11 липня 2019 року, встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , актовий запис № 270, батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 169). [PERSON] помер [INFO] , про що 23 вересня 2024 року Кам`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 339 (а.с. 96 на звороті, а.с. 102 на звороті). 07 вересня 2024 року [INFO] сповіщено [PERSON] про смерть її чоловіка. За сповіщенням старший сержант [PERSON] , [INFO] , вірний військовій присязі, виявивши стійкість і мужність, загинув [INFO] в районі населеного пункту с. Калинівка Бахмутського району Донецької області під час захисту Батьківщини (а.с. 29). Це додатково свідчить про те, що повідомляючи [PERSON] про смерть чоловіка [PERSON] , відомості про неї у військовій частині значились саме як про дружину загиблого. Згідно з довідкою від 02 вересня 2024 року № 7113-7002105663 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичним місцем проживання/перебування [PERSON] є адреса: [ADDRESS] (а.с. 13). Згідно з довідкою від 02 вересня 2024 року № 7113-7002105861 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичним місцем проживання/перебування [PERSON] є адреса: [ADDRESS] (а.с. 14). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 17 жовтня 2024 року № 411, станом на 04 вересня 2024 року в [ADDRESS] , разом поживали зареєстровані як внутрішньо переміщені особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 17). Судом також досліджені долучені до матеріалів справи на підтвердження факту проживання однією сім`єю [PERSON] і [PERSON] як чоловіка та жінки без шлюбу: договір дарування від 29 травня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Красноармійського нотаріального округу Богатовою І.О. та зареєстрований в реєстрі за № 4323, з якого вбачається, що [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , на земельній ділянці громадянки [PERSON] , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 075448, виданого 01 липня 2004 року Красноармійською міською радою за № 05584 (а.с. 7-8); довідка Комунальної установи Покровського координаційного комітету самоорганізації населення від 11 серпня 2021 року № 01-12/3401, з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , мешкав за адресою: [ADDRESS] , разом з дружиною [PERSON] , [INFO] , дочкою [PERSON] , [INFO] , та дочкою [PERSON] - [PERSON] , [INFO] (а.с. 16); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] за [PERSON] з 01 жовтня 2015 року, згідно з яким він є власником автомобіля Ford Transit, 1990 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 9); фотографії [PERSON] разом з [PERSON] (а.с. 22, 33); скріншоти особистої переписки [PERSON] з [PERSON] (а.с. 18-21); платіжні інструкції про переказ грошових коштів за період з 07 липня 2024 року по 14 серпня 2024 роки, відповідно до яких [PERSON] є відправником грошових коштів, одержаних [PERSON] (а.с. 25-28); виписка про рух коштів по рахунку банківської картки, виданої на ім`я [PERSON] , за період з 05 березня 2022 року по 11 квітня 2025 року, що отримана в порядку витребування доказів за ухвалою суду від 09 квітня 2025 року (а.с. 155-156, а.с. 161-162). Дані докази узгоджуються між собою, і, на думку суду, підтверджують факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] як чоловіка і жінки без шлюбу, наявність у них спільного побуту, бюджету, взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю. Також у судовому засіданні, призначеному на 29 квітня 2025 року, судом за клопотанням представника заявниці було допитано в якості свідків громадян [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , кожний окремо, в судовому засіданні надали покази про обставини, якими підтверджується факт постійного проживання заявниці [PERSON] разом з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з вересня 2013 року за адресою: [ADDRESS] , народження у них спільної дочки [PERSON] , їх відносини, що притаманні подружжю, ведення спільного побуту, господарства, евакуацію у с. Косарі Черкаського району тощо. Статтею 90 ЦПК України передбачено, що показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу. Досліджуючи отримані свідчення свідків за наслідком їх допиту, суд вважає відсутніми підстави для ставлення їх під сумнів, а також відсутні сумніви у їх достовірності, правдивості фактів, повідомлених свідками; дані свідчення узгоджуються між собою та об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Встановивши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, ухвалюючи рішення у справі, суд виходить з наступного. На підставі п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» № 168 від 28 лютого 2022 року встановлено, що членам сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у пунктах 1-12 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Так, п. 4 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у пп. 1-3 п. 2 ст. 16 цього Закону, зокрема, в разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають, зокрема, жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно із ст.ст. 1261-1264 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Стаття 74 СК України закріплює, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, факт спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має значення для отримання спадщини тією особою, яка проживала з померлим однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Верховний Суд України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року роз`яснив, що доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03 червня 1999 року за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно проживають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу спрямоване на довготривалі відносини і строк такого проживання має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги заявниці про встановлення факту, що має юридичне значення, обґрунтовані, доведені та підлягають частковому задоволенню, а саме, слід встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу [PERSON] з [PERSON] з вересня 2013 року до дня смерті останнього - [INFO] . Крім того, суд враховує, що чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичного факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу, а встановлення даного факту необхідне заявниці для реалізації її соціально-економічних та спадкових прав. Одночасно суд зазначає, що в межах розгляду даної справи судом не встановлено наявність спору про право і, як наслідок, підстави для розгляду справи в порядку позовного провадження відсутні. При ухваленні рішення за наслідком розгляду даної заяви судом враховується, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: partial