Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

В січні 2025 року [PERSON] звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом про відшкодування шкоди заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, в обґрунтування якого, зазначив, що 28.06.2024 року о 18 год. 15 хв. у с. Підгірці Обухівського району в СТ «Мрія» на перехресті будинків № 134/123/145 водій електровелосипеда «Dorozhnik» б/н [PERSON] не був уважним, здійснюючи маневр повороту на перехресті, не впорався з керуванням та допустив наїзд на транспортний засіб «Ford Fiesta», д.н.з. [NUMBER] , який був припаркований, внаслідок чого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Відповідно до постанови Обухівського районного суду Київської області від 18.07.2024 у справі № 372/3837/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Позивачем здійснено відновлювальний ремонт належного йому автомобіля, який був пошкоджений з вини відповідача, що підтверджується нарядом- замовленням № Б000523935 від 21.10.2024, який є актом виконаних робіт, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту склала 20500,00 грн. Відповідно до платіжної інструкції позивач сплатив за відновлювальний ремонт, а тому у нього виникло право на відшкодування шкоди, завданої діями відповідача, в добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодувати шкоду позивачу, тому він був змушеним звернутися до суду за захистом своїх прав. 31 січня 2025 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв, клопотань або відзиву до суду не направив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником транспортного засобу автомобіля марки «Ford Fiesta», д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . 28.06.2024 року о 18 год. 15 хв. у с. Підгірці Обухівського району в СТ «Мрія» на перехресті будинків № 134/123/145 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю електровелосипеда «Dorozhnik» б/н та транспортного засобу автомобіля марки «Ford Fiesta», д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №020076 від 28.06.2020 року. Як вбачається з матеріалів справи згідно постанови Обухівського районного суду суду Київської області від 18 липня 2024 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Відповідно до наряду-замовлення №Б000523935 від 21.10.2024 року та платіжної інструкції № @2PL967821 від 28.11.2024 року позивачем було сплачено 20500,00 грн. за ремонт автомобіля Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За правилами частин першої та другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт перший частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У постанові Верховного суду від 19.09.2018 року у справі № 753/21177/16-ц зроблено висновок, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). У разі вирішення питання про відшкодування реальних збитків, належними доказами можуть бути платіжні документи та інші документи, які підтверджують факт понесення таких витрат і пов`язаність витрат з усуненням заподіяної шкоди. Таким чином, існує два різні способи визначення розміру шкоди, на відшкодування якої має право потерпіла особа: коли розмір шкоди визначається спеціалістом (експертом) у звіті (висновку про оцінку, тощо) розрахунковим методом, інший спосіб: коли відшкодовуються реальні збитки, тобто дійсні витрати, понесені потерпілим на відновлення пошкодженого майна за кожним з цих способів існують різні види доказування. Наданий позивачем наряд замовлення не є документом, що підтверджує факт спричиненої шкоди, оскільки пошкодження транспортного засобу зазначені в додатку до протоколу не співпадають з деталями відновлювального ремонту автомобіля, крім того позивачем не надана оцінка вартості відновлювального ремонту автомобіля, відомості про проведення огляду пошкодженого транспортного засобу за участі винної особи. Інших доказів, які б засвідчували факт заподіяної матеріальної шкоди, вартості відновлювального ремонту суду не надано. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України). За змістом частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача.

Outcome: dismissed