Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] в інтересах яких діє адвокат Гудзера Т.С. звернулись до суду з позовом до відповідачів АТ «Банк «Фінанси та Кредит», ТОВ «СВЕА ФІНАНС», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області ЦМУ МЮ (м.Київ), [PERSON] , [PERSON] про зняття арешту з майна. В обґрунтування позову посилаються на те, що 09.07.2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір №11-07Ип/39, у відповідності до якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності кредит у сумі 195 900,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 14,5 % річних та терміном погашення до 08.07.2022 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору, був укладений Договір іпотеки від 09.07.2007 року №Д-1129, у відповідності до якого в іпотеку було передано квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 24.04.2013 року, яке було змінене рішенням Апеляційного суду міста Києва від 26.06.2013 року, з [PERSON] на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» стягнуто 5 588 783,94 грн. заборгованості за кредитним договором. 04.10.2016 року постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень ДСВ ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження [NUMBER] з виконання виконавчого листа №2-1313/12, виданого 17.01.2014 року Дарницьким районним судом міста Києва. Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень ДСВ ГТУЮ у м. Києві від 30.09.2019 року у виконавчому провадженні [NUMBER] накладений арешт на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . При цьому, в мотивувальній частині постанови зазначено, що квартира належить боржнику. Разом з тим, власниками квартири є діти боржника, позивачі [PERSON] та [PERSON] , а іпотека квартири на даний час припинена. Так [PERSON] належить 1/4 частка квартири, а [PERSON] відповідно 3/4 часток квартири. 22.03.2019 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Ровен Інвест Україна» (перейменовано на ТОВ «СВЕА ФІНАНС») укладено договір про відступлення прав вимоги. В подальшому, між ТОВ «Ровен Інвест Україна» (перейменовано на ТОВ «СВЕА ФІНАНС») та [PERSON] укладено договір про відступлення прав вимоги. У відповідності до договору про врегулювання питання щодо погашення заборгованості від 04.10.2021 року, зобов`язання за кредитним договором №11-07Ип/39 від 09.07.2007 року припинилося за домовленістю сторін. Разом з тим, [PERSON] та [PERSON] не є боржниками у виконавчому провадженні [NUMBER], отже наявність арешту на квартирі перешкоджає їм у розпорядженні майном, яке знаходиться у їх спільній частковій власності. Ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 67). 23.10.2024 року від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з ринку, надійшов відзив на позов, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позову, з огляду на те, що АТ «Банк «Фінанси та Кредит» є неналежним відповідачем у справі. В обґрунтування посилається на те, що у відповідності до постанови Правління НБУ від 17.12.2015 року №898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 року, №230 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку. Розпочато процедуру ліквідації банку. З 27.12.2022 року визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повноваження під час здійснення ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» здійснюються Фондом безпосередньо. Разом з тим, право вимоги за кредитним договором №11-07Ип/39 від 09.07.2007 року було відступлено ТОВ «Ровен Інвест Україна». Вважає, що оскільки арешт на квартиру накладався державним виконавцем, АТ «Банк «Фінанси та Кредит» не є належним відповідачем у даній справі (а.с. 98-106). Ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті (а.с. 142). У судовому засіданні представник позивачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Гудзера Т.С. підтримав позов з підстав, викладених у ньому та просив його задовольнити, в подальшому звернувся до суду із заявою, в якій просив здійснювати розгляд справи без його участі та без участі позивачів. Відповідачі, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору та їх представники у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши представника позивачів, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 24.04.2013 року у цивільній справі №2-1313/12, позов Акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до [PERSON] та [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості за Кредитним договором № 11-07-Ип/39 від 09.07.2007 року задоволено (а.с. 6-13). 17.01.2014 року Дарницьким районним судом міста Києва видано виконавчий лист, який було звернуто до примусового виконання. 04.10.2016 року постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень ДСВ ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження [NUMBER] з виконання виконавчого листа №2-1313/12, виданого 17.01.2014 року Дарницьким районним судом міста Києва (а.с. 14-15). Стягувачем у виконавчому провадженні [NUMBER] є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», боржником - [PERSON] . 30.09.2019 року у виконавчому провадженні [NUMBER] постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень ДСВ ГТУЮ у м. Києві Гречухом О.Я. накладено арешт на майно боржника, а саме на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Власником 1/4 частки квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , на підставі договору дарування посвідченого від 05.06.2001 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. за реєстровим №3669, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №373336207 від 08.04.2024 року (а.с. 46-57). Власником 1/4 частки та 1/2 частки квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , на підставі договору дарування посвідченого від 05.06.2001 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. за реєстровим №3669, та на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Снітко В.М. за реєстровим №2378, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №373336207 від 08.04.2024 року (а.с. 46-57). 21.12.2023 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області ЦМУ МЮ (м.Київ) із заявою про зняття арешту (ас. 44-45), проте це не дало жодного результату. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 59 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» роз`яснено, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил підвідомчості позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» N 5 від 03.06.2016р., позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження). У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19), орган державної виконавчої служби у справах за позовами осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, може залучатися судом як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Отже, можливість звернення з таким позовом передбачена для особи, якій належить майно, на яке накладено арешт у виконавчому провадженні, але яка не являється боржником у цьому виконавчому провадженні, а відповідачами можуть бути боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт на майно. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Положеннями ст. 51 ЦПК України передбачено можливість залучення до участі у справі співвідповідача або заміни неналежного відповідача виключно за клопотанням позивача. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Таким чином, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19). За змістом наведених правових норм та правових позицій Великої Палати Верховного Суду у випадку звернення особи до суду в порядку позовного провадження з вимогою про звільнення майна з-під арешту (зняття арешту з майна) належним відповідачем у такій справі має бути особа, в інтересах якої накладено арешт. В даному випадку позов пред`явлено до належного відповідача, а саме АТ «Банк «Фінанси та Кредит», який є стягувачем у виконавчому провадженні [NUMBER]. Разом з тим, ТОВ "СВЕА ФІНАНС" є неналежним відповідачем, оскільки АТ «Банк «Фінанси та Кредит», як стягувач, у встановленому законом порядку судом не замінявся. З наявних даних виконавчого провадження [NUMBER] вбачається, що боржником є третя особа - [PERSON] , однак позивачі не подали клопотання про її залучення до участі у справі як співвідповідача. Оскільки [PERSON] не залучена до справи як відповідач, суд не вправі давати правову оцінку правовідносинам між сторонами, а отже, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed