Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між відповідачем [PERSON] та ПАТ "УкрСиббанк" 25 жовтня 2007 року укладено кредитний договір №11241299000, відповідно до якого [PERSON] отримала 12000 доларів США кредитних коштів на споживчі цілі, терміном до 24 жовтня 2017 року. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов`язалася повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування кредитом і виконати зобов`язання у повному обсязі. П.1.3.1 Кредитного договору передбачено, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,90 % річних за час фактичного користування кредитом. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки №11241299000/1-П17/232-361/06/1-П від 25 жовтня 2007 року. За вказаним договором [PERSON] поручився за позичальника по всіх взятих нею на себе зобов`язаннях перед банком. 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого, в тому числі, відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №11241299000. Таким чином, ТОВ «Кей-колект» набуло права грошової вимоги до [PERSON] по договору кредиту та до [PERSON] по договору поруки. У зв`язку з неналежним виконанням умов Кредитного Договору та виникненням заборгованості ТОВ «Кей-Колект» звернувся до суду щодо примусового стягнення заборгованості. 20 травня 2013 року рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області позов ТОВ «Кей-Колект» задоволено, стягнуто з [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-колект" 112960 грн. заборгованості за кредитним договором №11241299000 від 25 жовтня 2007 року та 1129 грн. судового збору. На час звернення позивача до суду, відповідачами рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 20 травня 2013 року не виконано, а тому просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку 3 % річних в розмірі 16609,76 грн.; суму нарахованих інфляційних втрат в розмірі 54776,96 грн. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422, 40 грн.\~ Представник позивача в судове засідання не з`явився. У поданій заяві просив справу слухати у його відсутності, заявлені вимоги підтримав та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлялися у встановленому законом порядку, про причину неявки суд не повідомили, відзиву на позовну заяву не надали. У зв`язку з цим судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали\~справи,\~суд прийшов\~до висновку,\~що позов\~підлягає до\~задоволення з\~таких підстав.\~ \~ Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №11241299000, відповідно до якого остання отримала у банку 12000 дол. США. кредитних коштів зі сплатою 13,90% за користування кредитом строком до 24 жовтня 2017 року. Зобов`язання за вказаним кредитним договором забезпечено договором поруки № 11241299000/1-П, укладеним 25 жовтня 2007 року з поручителем [PERSON] 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого, в тому числі, відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №11241299000. Таким чином, ТОВ «Кей-колект» набуло права грошової вимоги до [PERSON] по договору кредиту та до [PERSON] по договору поруки. У зв`язку з неналежним виконанням умов Кредитного Договору та виникненням заборгованості ТОВ «Кей-Колект» звернувся до суду щодо примусового стягнення заборгованості. 20 травня 2013 року рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області позов ТОВ «Кей-Колект» задоволено, стягнуто з [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-колект" 112960 грн. заборгованості за кредитним договором №11241299000 від 25 жовтня 2007 року та 1129 грн. судового збору. Рішення суду про стягнення боргу не виконане, вказані доводи позивача відповідачами не спростовано. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11\~Цивільного кодексу\~України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини. Відповідно до статті 6\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша\~статті 627 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з статтею 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Частиною першою статті 1054\~ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 1050\~ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Дослідивши обставини справи, суд прийшов до висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних від простроченої суми заборгованості у розмірі в розмірі 16609,76 грн.; суму нарахованих інфляційних втрат в розмірі 54776,96 грн. Суд приймає до уваги, що відповідачами своїх розрахунків, відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України не надано, а також надані позивачем розрахунки не спростовано. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачів суми інфляційних втрат, суд вважає також за необхідне зазначити наступне. За змістом\~статті 1 Закону "Про індексацію грошових доходів населення", індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Відповідно до статті 524\~ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно з частинами першою та другою статті 533\~ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Тлумачення частини другої статті 524 та частини другої статті 533\~ЦК України дозволяє зробити висновок, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Таким чином, ЦК України надає сторонам договору можливість встановити "валютне застереження" у вигляді грошового еквівалента в іноземній валюті при укладенні договору. При цьому грошовий еквівалент в іноземній валюті буде виступати складовим елементом ціни в договорі. За загальним правилом при наявності "валютного застереження", тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інші правила визначення суми платежу можуть встановлюватися, зважаючи на прямий припис в частині другій\~статті 533 ЦК України, тільки договором, законом чи іншими нормативно-правовими актами. У\~постанові Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~07\~липня 2020\~року у\~справі N\~296/10217/15-ц (провадження №14-727цс19), вказано, що оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти. Разом з\~цим,\~суд приймає\~до уваги\~ті обставини,\~що 20\~травня 2013\~року рішенням\~Богородчанський районний\~суд Івано-Франківської\~області \~з [PERSON] \~та [PERSON] \~у солідарному\~порядку на\~користь Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю "Кей-колект"\~стягнено 112960\~грн.\~заборгованості за\~кредитним договором\~№11241299000\~від 25\~жовтня 2007\~року,\~без визначення\~еквіваленту в\~доларах США\~на день\~погашення заборгованості,\~а тому\~сплата заборгованості\~з урахуванням\~установленого індексу\~інфляції поширюється\~на ці\~правовідносини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог повністю з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422, 40 грн. по 1211, 20 грн. з кожного (2422,40/2) На підставі викладеного,

Outcome: approved