Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

26 вересня 2024 року [PERSON] звернувся до Красноградського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , в якому просить суд визнати за ним право власності на квартири [ADDRESS] загальною площею 49,3 кв.м. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 02 травня 2020 року між сторонами був зареєстрований шлюб, який розірвано рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 25 вересня 2024 року. Під час перебування у шлюбі подружжям придбано у власність нерухоме майно: 21 квітня 2021 року була куплена квартира загальною площею 49,3 кв.м. яка находиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на дане нерухоме майно зареєстровано за відповідачем, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №253776331. Оціночна вартість вказаного об?єкта нерухомості 532 440 грн. Оскільки на цей час шлюб між подружжям розірвано, сторони проживають окремо, просить суд визнати за позивачем право власності на 1/2 частину придбаного в період шлюбу майна, а саме: квартири [ADDRESS] загальною площею 49,3 кв.м. Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 30 вересня 2024 року цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя направлено за підсудністю до Основ`янського (Червонозаводського) районного суду м. Харкова. Ухвалою Основ`янського (Червонозаводського) районного суду м. Харкова від 24.10.2024 цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ухвалою Основ`янського (Червонозаводського) районного суду м. Харкова від 20.11.2024 підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та позивача, заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] \~у судове засідання\~не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. У визначений ухвалою суду процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву, відзиву до суду від відповідача не надходило. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, суд дійшов такого висновку. Судом установлено, що сторони перебували у шлюбі з 02 травня 2020 року, який розірвано рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 25 вересня 2024 року. У період перебування у шлюбі сторони, як подружжя, набули у спільну сумісну власність майно, а саме: квартиру загальною площею 49,3 кв.м. , яка находиться за адресою: [ADDRESS] , яка зареєстрована за відповідачем [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 21.04.2021 посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В., та зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності . Відповідно до ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2\~ст. 372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За правилом\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі\~ст. 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1\~ст. 69 СК України\~визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.\~ст. 69-72 СК України\~та\~ст. 372 Цивільного кодексу України. Згідно\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «…у\~статті 60 СК України\~закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. Частиною першою\~статті 70 СК України\~визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Окрім того, як зазначає п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК України, ч.3,\~ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3\~ст.325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, накопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. З урахуванням наведеного, зважаючи на те, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, частки якого є рівними, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог. На виконання\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір сплачений ним при подачі позову до суду.

Outcome: approved