Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» звернулося до суду з позовом, в якому просить суд: стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води в розмірі 74 934,76 грн., інфляційну складову боргу в розмірі 11 926,68 грн., 3% річних у розмірі 3 240,76 грн., судовий збір в розмірі 3 028,00 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що надання послуг з централізованого опалення в будинку [ADDRESS] здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198. [PERSON] , [PERSON] є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, за адресою: [ADDRESS] . Однак, відповідачі з січня 2016 року своєчасно не вносили плату за отриманні послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та з серпня 2017 року за отримані послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого утворилася заборгованість станом на 01 грудня 2023 року в розмірі 74 934,76 гривень, з яких заборгованість з централізованого опалення/постачання теплової енергії становить 25 970,90 гривень та заборгованість із сплати послуг за гаряче водопостачання в розмірі 48 963,86 гривень, що є предметом спору. 08 квітня 2024 року Дніпровським районним судом міста Києва (головуючий суддя Арапіна Н.Є.) постановлено ухвалу про прийняття заяви до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 25 березня 2025 року керівником апарату Дніпровського районного суду міста Києва О.С. Корович винесено розпорядження № 311 «Щодо проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями». 26 березня 2025 року на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану цивільну справу передано у провадження головуючому судді Дніпровського районного суду міста Києва Савлук Т.В. 28 березня 2025 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про прийняття до свого провадження цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги та продовжено розгляд цивільної справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Положеннями статтею 174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до статей 174, 178 Цивільного процесуального кодексу України відповідачі не скористались своїм процесуальним правом та не направили суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти позову. На підставі ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; відповідачі не з`явилися в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідачі не подали відзиви; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ч. 8 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Отже, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку [ADDRESS] здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року за № 198, що підтверджується переліком житлових будинків, затвердженим Головою Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації 20 серпня 2015 року. На виконання вимог ч. 4 ст.165 Цивільного процесуального кодексу України, суддею в порядку досудової підготовки справи здійснено запит до Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА», відповідно до наданої інформації вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Водночас відповідач [PERSON] , [INFO] , в квартирі [ADDRESS] зареєстрованим не значиться. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актами, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Отже, пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448 цс 19) та постановах Верховного Суду: від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц (провадження № 61-11107 св 18), від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 (провадження № 61-26204 св 18), від 04 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21 (провадження № 61-2572 св 22), від 07 листопада 2023 року у справі № 643/17352/20 (провадження № 61-9449 св 22), від 22 грудня 2023 року у справі № 607/2611/22 (провадження № 61-9399 св 23). Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Закріплена в пункті 10 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у частині другій статті 625 ЦК. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] своєчасно не вносили плату за послуги постачання централізованого опалення/постачання теплової енергії та за послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01.12.2023 року у розмірі - 74 934,76 грн., з яких заборгованість з централізованого опалення/постачання теплової енергії становить 25 970,90 гривень та заборгованість із сплати послуг за гаряче водопостачання в розмірі 48 963,86 гривень, ці обставини підтверджуються долученими до справи доказами, які надано позивачем, у свою чергу, відповідач не скористалася правом подати докази на спростування заявлених вимог та належного виконання зобов`язання по сплаті за спожиті комунальні послуги. У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15). З огляду на те, що відповідач, як встановили суди попередніх інстанцій, прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинний сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. Висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 14-448цс19-ц. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню у повному обсязі. В частині вимог до [PERSON] суд відмовляє з огляду на відсутність доказів щодо його проживання у квартирі [ADDRESS] та отримання ним послуг. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028 грн 00 коп., які сплачено позивачем за подання позову до суду. Враховуючи викладене та

Outcome: partial