Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

06 листопада 2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Удод П.М. звернувся до Корольовського районного суду міста Житомира з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позов обґрунтовано тим, що 25 квітня 2024 року [PERSON] позичив [PERSON] 8000 доларів США. На підтвердження укладення договору позики та отримання грошей у борг відповідач склав письмову розписку. За умовами договору позики [PERSON] зобов`язався повернути борг до 25 червня 2024 року. Представник позивача зазначає, що станом по день звернення до суду із цим позовом відповідач позичених коштів у розмірі 8000 доларів США [PERSON] не повернув, що зумовлює необхідність звернення до суду. На підставі наведеного представник позивача просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 8000 (вісім тисяч) доларів США. Ухвалою судді від 25 листопада 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України, з повідомленням учасників справи. 23 січня 2025 року суд ухвалив у цій справі заочне рішення, яким позов задоволено в повному обсязі. Ухвалою суду від 13 лютого 2025 року задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення. Заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 січня 2025 року скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідач правом на подання письмового відзиву на позовну заяву не скористався. Ухвалою суду від 04 квітня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача адвокат Удод П.М. у судовому засіданні вимоги позову підтримав, суду пояснив, що відповідач не виконав свого зобов`язання за договором позики, позичені гроші [PERSON] не повернув. Представник відповідача адвокат Примак В. М. у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив, суду пояснив, що [PERSON] та [PERSON] раніше тісно товаришували, мали спільні справи, які спільно фінансували. [PERSON] раніше позичав гроші в [PERSON] , однак відповілач не пам`ятає чи писав він саме цю розписку від 25 квітня 2024 року. Представник відповідача заперечив факт отримання [PERSON] на підставі вказаної розписки грошей у розмірі 8\~000 доларів США. Навіть якщо [PERSON] склав розписку, то грошей на її підставі не отримував, оскільки між сторонами могла бути домовленість про передачу грошей пізніше. На думку представника відповідача, сама конструкція розписки свідчить, що відповідач не отримав кошти, адже в розписці зазначено, що [PERSON] «бере в борг», а не «взяв у борг». На підставі наведеного представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд установив, що 25 квітня 2024 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] , як позичальник, отримав від позикодавця [PERSON] позику - кошти в сумі 8000 доларів США, які зобов`язався повернути до 25 червня 2024 року. Договір позики сторони оформили відповідною письмовою розпискою відповідача [PERSON] (а. с. 5). У вказаній розписці [PERSON] , зокрема, зазначив, що «Я, [PERSON] паспорт [NUMBER] беру в борг кошти в сумі 8\~000 (вісім тисяч) доларів США у [PERSON] обязуюсь віддати 25.06.2024». Суд установив, що у визначений договором строк [PERSON] борг не повернув. Предметом спору у справі, яка розглядається, є стягнення заборгованості за договором позики. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що [PERSON] не отримував кошти на підставі складеної ним розписки від 25 квітня 2025 року. Сторона відповідача належними докази не спростувала факт підписання [PERSON] вказаної розписки, яка містить істотні умови договору позики, зокрема суму позики 8\~000 доларів США та зобов`язання боржника повернути борг у строк до 25 червня 2024 року. Складання та надання позичальником боргової розписки саме по собі є доказом отримання обумовленої розпискою суми позики. Зобов`язавшись повернути борг до 25 червня 2024 року, [PERSON] тим самим підтвердив факт отримання позики в розмірі 8\~000 доларів США. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Суд установив, що оригінал боргової розписки [PERSON] від 25 квітня 2024 року знаходиться у позивача. Судом досліджено оригінал розписки в судовому засіданні. Наведене підтверджує, що [PERSON] не виконав свого зобов`язання за договором позики, позичені гроші [PERSON] не повернув. Визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які їх регулюють, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу за договором позики від 25 квітня 2024 року в розмірі 8000 доларів США. Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 3 315 гривень сплаченого судового збору.

Outcome: approved