Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

26.02.2025 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що [PERSON] , будучи матір`ю дитини [PERSON] , [INFO] , ухиляється від виконання батьківських обов`язків, так як залишила дитину з 1-річного віку на свою матір - [PERSON] і до теперішнього часу вихованням та утриманням дитини не займається, не піклується про стан здоров`я сина. Відповідач за місцем реєстрації фактично не проживає. Дитина проживає разом з бабусею [PERSON] , яка створила умови для його проживання та виховання та у якої дитина забезпечена всім необхідним для гармонійного життя та розвитку. За медичною допомогою з приводу захворювань дитини зверталася лише бабуся. Навчанням та вихованням займається лише бабуся. Тому представник позивача просив позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] та стягнути аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, ухвалою від 12.03.2025 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою від 09.04.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача наполягала на заявлених вимогах та просила позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини [PERSON] та стягнути аліменти на утримання дитини, з підстав, зазначених у позовній заяві та доповнила, що відповідач вже тривалий час проживає окремо від дитини. Хоча іноді вона спілкувалася з дитиною, але матеріально дитину не утримує. Наскільки стало відомо, відповідач виїхала за межі України ще до повномасштабного вторгнення і до цього часу не приїжджала. Дитиною опікувались дідусь і бабуся. Дідусь помер, залишилась бабуся сама, яка каже, що не підтримує зв`язок з матір`ю дитини. Відповідачу направлялася судова повістка про виклик в судове засідання за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернувся конверт з довідкою Укрпошти: «адресат відсутній за вказаною адресою». При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Крім того, інформація про день та час розгляду справи містилася у відкритому доступі на офіційній веб-сторінці Красноокнянського районного суду Одеської області веб-сайту «Судова влада», де, враховуючи, що фактичне місце проживання відповідача невідоме, також судом було розміщене оголошення про виклик [PERSON] до суду на 02.05.2025 року на 10:00 год./а.с.37/. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і тому відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, справа розглянута у її відсутність. Вислухавши пояснення представника органу опіки та піклування, допитавши свідків, заслухавши думку дитини, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до такого. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач є матір`ю дитини [PERSON] , [INFO] /а.с.4/. Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 18.02.2025 року, під час перевірки виявлено, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] проживає разом з бабусею [PERSON] . Умови для проживання та навчання малолітньої дитини добрі. В будинку є все необхідне для проживання малолітньої дитини: меблі, одяг, взуття, необхідні приладдя для навчання в школі. В будинку чисто, тепло, затишно, речі та постільна білизна чисто випрана. Продуктами харчування сім`я забезпечена в достатній кількості. Є присадибна ділянка, яка обробляється і утримується господарство. На подвір`ї чисто, прибрано. Комісія зробила висновок, що умови для проживання та навчання неповнолітньої дитини добрі /а.с.5/. Як вбачається з довідки Філії Федосіївська гімназія з дошкільним відділенням та початковою школо «Чорнянського опорного ліцею з початковою школою та гімназією Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області» від 17.02.2025 року, навчанням та вихованням [PERSON] його мати - [PERSON] не займалася ще з 01 вересня 2018 року, коли [PERSON] вступив у дошкільний навчальний заклад «Топольок» Федосіївського НВК по теперішній час. На даний момент Давід навчається в 4 класі Філії Федосіївська гімназія Чорнянського опорного ліцею. Його вихованням та навчанням займається бабуся [PERSON] /а.с.6/. Згідно з довідкою Федосіївського ФП, [PERSON] , [INFO] з народження і по теперішній час проживає біля бабусі [PERSON] , яка піклується про стан його здоров`я. Мати з дитиною проживала лише до 1-річного віку дитини /а.с.7/. Відповідно до довідки Федосіївського старостинського округу Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області, [PERSON] зареєстрована та не проживає за адресою: [ADDRESS] /а.с.9/. Зазначені обставини підтверджуються показаннями свідків. Так, свідок [PERSON] пояснила, що відповідач є її донькою. Коли [PERSON] був 1 рік, то відповідач поїхала. Дитина народжена не в шлюбі, хто батько дитини їй невідомо. Спочатку до трьох років, відповідач ще приїжджала, а після цього вже близько 7 років вона доньку не бачила. Відповідач телефонує дуже рідко, востаннє телефонувала близько півроку тому та говорила з нею та сином. На даний час відповідач в росії. Кілька разів надсилала кошти, востаннє - коли помер чоловік. Після цього їм матеріально допомагає інша її донька - [PERSON] . Фактично відповідач не виконує батьківських обов`язків щодо свого сина [PERSON] , тому, на її думку, її слід позбавити батьківських прав. [PERSON] про маму не питає, у нього є лише бабуся. Він допомагає їй по господарству. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є рідною сестрою відповідача. Вони давно не бачилися та не спілкувалися з сестрою. Після смерті батька, вона допомагає матері і племіннику. Їй відомо, що останнє її місцезнаходження це росія. Чи надсилає відповідач кошти на утримання сина, чи є у неї інша сім`я їй невідомо. Свої материнські обов`язки відповідач не виконує, тому вона вважає, що її можна позбавити батьківських прав. Вона не знає, чи відомо відповідачу про наявність даної справи в суді, хоча вони з матір`ю казали їй, що будуть вирішувати це питання, але вона не збирається воювати за дитину та не проти позбавлення її батьківських прав. Свідок [PERSON] пояснила, що відповідач проживала в с.Новокрасне Подільського району Одеської області. Вона була десь за кордоном, потім приїхала, народила дитину, а потім залишила дитину і виїхала. Дитина знаходилась з дідусем і бабусею, які піклувались про онука. Дідусь в минулому році помер, на даний час залишилась лише бабуся. Де на даний час перебуває відповідач, їй невідомо. За весь цей період бабуся водила дитину в дитячий садок, тепер [PERSON] ходить до школи, вже навчається в 4 класі, йому буде 10 років. Бабуся піклується про стан здоров`я дитини. Близько 9 років відповідача взагалі не було. Про надання відповідачем дитині матеріального утримання їй невідомо. Відповідач ще до того, як народила дитину, вела аморальний спосіб життя. У неї був то один чоловік, то інший. В зареєстрованому шлюбі вона не перебувала, народила дитину і залишила, а бабуся піклується про хлопчика. Сім`я у бабусі нормальна, дідусь був на пенсії, а бабуся тільки оформлюється. Вони тримають господарство, корову, город. Дитина одягнена і доглянута, не голодує, непогано навчається. На її думку, доцільно позбавити відповідача батьківських прав щодо дитини [PERSON] , оскільки далі дитина буде навчатися, треба буде оформлювати паспорт, отримувати свідоцтво про освіту. На даний час дитина нічия, хто тато дитини невідомо. Відповідно до ст.171 СК України, було вислухано думку дитини [PERSON] , [INFO] , який в судовому засіданні повідомив суду, що він проживає з бабусею, мати востаннє була дома, ще коли йому було 3 роки. Потім поїхала і вже близько 7 років не приїжджала. Він з нею розмовляє лише по телефону, надсилає їй свої фото. Подарунків мати йому не надсилала, грошей також. З бабусею йому добре, він їй допомагає по господарству. Він не знає, чи хотів би, щоб його матір позбавили батьківських прав. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Окнянської селищної ради Одеської області, визнано доцільним позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] , з метою захисту прав дитини, так як відповідач залишила сина в однорічному віці на свою матір [PERSON] та ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини, не цікавиться його навчанням, не піклується його станом здоров`я /а.с.3/. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування і першочергова увага повинна приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 155 СК). Пунктом 2 ч.1 ст.164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Визначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Так, судом було встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання свого малолітнього сина, а саме: залишила дитину на свою матір та поїхала, вихованням дитини не займається, про його стан здоров`я не піклується, матеріально не забезпечує, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, протягом тривалого часу, понад 7 років до сина не приїжджала. У зв`язку із вищевикладеним, судом встановлено, що відповідач дійсно, в порушення ст.ст.150, 180 СК України, свідомо не виконувала своїх батьківських обов`язків, щодо утримання та виховання дитини. Зазначені фактори суд розцінює як ухилення від виховання дитини саме у зв`язку з винною поведінкою матері - відповідача по справі, так як вона свідомо нехтувала своїми обов`язками. Підстави для позбавлення батьківських прав, які зазначені в ст.164 СК України, є вичерпними, і жодні інші обставини не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав одного з батьків. У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Приймаючи до уваги, що надані позивачем докази кожен окремо та у своїй сукупності свідчать про доведеність факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню дитини протягом тривалого часу, враховуючи інтереси дитини, висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, самоусунення відповідача від реалізації своїх батьківських обов`язків щодо виховання та розвитку дитини, суд вважає, що наявні підстави, з якими закон пов`язує можливість позбавлення батьківських прав, та вважає, що позбавлення відповідачки батьківських прав, хоча і є крайнім заходом, однак є виправданим і пропорційним, так як цього вимагають інтереси дитини. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до її малолітнього сина є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч.3 ст.166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При цьому, розмір аліментів, відповідно до ч.2 ст.182 СК України, має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначено в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Крім того, при стягненні аліментів за іншою процесуальною процедурою (видачі судового наказу), відповідно до ч.5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Таким чином, законодавець за аналогічними правовідносинами визначив частину заробітку платника аліментів із розрахунку на одну дитину. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, оскільки позбавлення відповідача батьківських прав не позбавляє її батьківських обов`язків, то відповідно до ст.180, 182 Сімейного Кодексу України з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , задовольнивши в цій частині позовні вимоги. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути судовий збір за позовні вимоги майнового та немайнового характеру в дохід держави.

Outcome: approved