Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

[PERSON] 20 вересня 2023 року звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Н.А. та Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Л.Л. про скасування рішень державних реєстраторів, визнання договору недійсним та витребування земельної ділянки з чужого володіння. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2023 року позов було залишено без руху і запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог п. 4 ч. 3 ст. 175, абз. 1 ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких представником позивача 09 жовтня 2023 року подав до суду уточнену позовну заяву. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2023 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2023 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2023 року клопотання [PERSON] про витребування доказів задоволено частково. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2024 року клопотання позивача про витребування доказів було задоволено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2024 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено [PERSON] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2024 року підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2024 року справу було повернуто на стадію підготовчого розгляду. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2024 року клопотання [PERSON] про витребування доказів було задоволено. На підставі ЗУ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 26 лютого 2025 року, який набрав чинності 25 квітня 2025 року, найменування Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було змінено на Новокодацький районний суд міста Дніпра. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 28 квітня 2025 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивач у своєму позові та відповіді на відзив посилався на те, що йому на підставі договору дарування від 05 серпня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лобуренко І.О., належить домоволодіння [ADDRESS] , яке розташоване на земельній ділянці, площею 1000 кв.м. та перебувала у його власності, що підтверджується державним актом на землю. 11 вересня 2007 року між ним і АКІБ «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір № 11212884000, відповідно до умов якого банк надав кредит у розмірі 19\~400 доларів США. З метою забезпечення кредитного договору № 11212884000 від 11 вересня 2007 року між позивачем і банком було укладено договір іпотеки № 11211884000/1, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно домоволодіння [ADDRESS] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2011 року з позивача і поручителя за кредитним договором було стягнуто солідарно заборгованість у розмірі 146\~986 грн. 10 коп. На викання зазначеного рішення від 18 квітня 2011 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист, який звернуто до виконання до Ленінського ВДВС та постановою державного виконавця від 23 травня 2011 року відкрито виконавче провадження. 21 липня 2011 року державним виконавцем було складено акт опису майна та передано останнє на зберігання [PERSON] 05 вересня 2011 року суб`єктом оціночної діяльності була проведена оцінка вартості майна та складений висновок про вартість майна у розмірі 62\~190 грн. 28 листопада 2011 року між Ленінським ВДВС і ПП «Нива-В.Ш.» було укладено договір № 0411298 про надання послуг з реалізації арештованого майна. 29 грудня 2011 року на прилюдних торгах відбувся продаж арештованого нерухомого майна за ціною 62\~200 грн., за результатами яких переможцем визнано [PERSON] , про що складений протокол № 0411298-1 від 29 грудня 2011 року щодо реалізації арештованого нерухомого майна, а 24 січня 2012 року складений акт державного виконавця про проведення прилюдних торгів (аукціону) по реалізації арештованого майна. 30 січня 2012 року відповідач [PERSON] отримала свідоцтво про придбання арештованого майна, посвідчене приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Златовою Н.А. і зареєстроване в реєстрі за № 1127. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2013 року скасовано рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 422/8276/12 від 03 квітня 2013 року та визнано недійсними прилюдні торги, оформлені протоколом № 0411296 від 29 грудня 2011 року, проведені філією 04 ПП «Нива-В.Ш.» 29 грудня 2011 року про реалізацію присадибної земельної ділянки [ADDRESS] , і визнано недійсним акт Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ № 2319/8 від 24 січня 2012 року про проведення прилюдних торгів по реалізації домоволодіння та присадибної земельної ділянки [ADDRESS] , належної [PERSON] 03 січня 2019 року відповідач [PERSON] отримала у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Златової Н.А. дублікат свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів. 03 березня 2023 року державним реєстратором було здійснено вилучення запису про іпотеку земельної ділянки та [PERSON] зареєструвала за собою право власності на спірну земельну ділянку. 03 березня 2023 року відповідач [PERSON] подарувала відповідачеві, на момент вчинення правочину неповнолітньому, [PERSON] спірну земельну ділянку, хоча не мала права розпоряджатися нею. Зазначив, що земельна ділянка з його користування не вибувала, він сплачував податки. Стосовно пропуску строку позовної давності заперечував, посилаючись на введенні постановою КМУ України від 12 березня 2020 року карантинні обмеження та введення з 24 лютого 2022 року на території України воєнного стану. Зазначив, що строк позовної давності ним не було пропущено. Просив суд скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Златової Н.А. від 03 січня 2019 року про реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 1210100000:08:825:0070, за відповідачем [PERSON] ; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 03 березня 2023 року, укладений між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. і зареєстрований в реєстрі за № 393; скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л. про реєстрацію права власності за [PERSON] земельної ділянки кадастровий № 1210100000:08:825:0070, площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , витребувати з володіння [PERSON] на користь [PERSON] земельну ділянку кадастровий № 1210100000:08:825:0070, площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , судові витрати стягнути з відповідачів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового розгляду повідомлена належним чином, про причини неявки судові не повідомила, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, у своїй заяві до суду зазначив, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 205/2568/19 від 25 листопада 2019 року зроблено запис про припинення іпотеки, вказане рішення не скасоване і набрало законної сили, про що позивач міг дізнатися у 2019 році. Також, передбачено можливість контролю за діями з майном шляхом отримання повідомлень у випадку вчинення реєстраційних дій з майном. У позовній заяві позивач посилається на рішення суду № 422/8276/12, при цьому не надає підтверджень про обізнаність сторін про спірне майно протягом 10 років, які передували вчиненню оспорюваного правочину. На земельній ділянці у 2012 році були знесені всі будівлі. З моменту знесення минуло понад три роки. Таким чином, оскільки на земельній ділянці відсутнє нерухоме майно, що належить [PERSON] , відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлений належним чином, надав судові заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності. У своїх заявах проти задоволення позову заперечував, зазначивши, що спірне нерухоме майно було набуте на підставі публічних торгів добросовісним набувачем, тому чинним законодавством не передбачено повернення сторін у первісний стан. Проте, у разі задоволення позову [PERSON] , суд має присудити стягнути з позивача на користь відповідача одержані за правочином кошти. Також зазначив, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки торги відбулися 24 січня 2012 року. Витрати на придбання майна склали 62\~200 грн. За час законного користування земельною ділянкою ним було витрачено 40\~000 грн. на роботи на земельній ділянці, тому з урахуванням індексу інфляції розмір відшкодування складає 226\~926 грн. 54 коп. Просив стягнути з Державного бюджету України на свою користь та на користь [PERSON] 226 926 грн. 54 коп. У своїй заяві до суду справу просив розглядати за його відсутності. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Л.Л. у своїй заяві до суду справу просила розглянути за її відсутності. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Н.А. у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового розгляду повідомлена належним чином. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування домоволодіння від 05 серпня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лобуренко І.Ю. і зареєстрованого в реєстрі за № 1839, [PERSON] належить домоволодіння [ADDRESS] (т. 1 а.с. 9), право власності на яке у встановленому законом порядку зареєстровано в КП «ДМБТІ» (т. 1 а.с. 10). На підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 830808, виданого 14 грудня 2005 року, земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий № 1210100000:08:825:0070, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві власності належить [PERSON] (т. 1 а.с. 14). На підставі акта про проведення прилюдних торгів (аукціону) по реалізації арештованого майна від 24 січня 2012 року, затвердженого начальником Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ, Поляруш О.П. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Златовою Н.А. 13 січня 2012 року видано дублікат свідоцтва, яке зареєстровано за реєстровим № 31 (т. 1 а.с. 15). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2013 року, яким скасовано рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2013 року, визнано недійсними прилюдні торги, оформлені протоколом № 0411296 від 29 грудня 2011 року, проведені філією ПП «Нива-В.Ш.» 29 грудня 2011 року про реалізацію домоволодіння та присадибної земельної ділянки [ADDRESS] , належної [PERSON] . Визнано недійсним акт Ленінського ВДВС від 24 січня 2012 року про проведення прилюдних торгів по реалізації домоволодіння та присадибної земельної ділянки [ADDRESS] , належної [PERSON] (т. 1 а.с. 16-18). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 25 грудня 2013 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2013 року залишено без змін (т. 1 а.с. 19-21). 16 липня 2014 року між ТОВ «Кей-Колект» і [PERSON] було укладено договір № 11212884000/734888 про припинення зобов`язання переданням відступного, за умовами якого припиняються всі та кожне із зобов`язань, визначені кредитним договором № 11212884000 від 11 вересня 2007 року та договором іпотеки № 11212884000/1 від 11 вересня 2007 року, а сам кредитний договір вважається таким, що припинив свою дію (т. 1 а.с. 23-24). Рішенням ТОВ «Кей-Колект» від 16 липня 2014 року [PERSON] було анульовано кредитну заборгованість за кредитним договором № 11212884000 від 11 вересня 2007 року у розмірі 17\~890,22 долари США (т. 1 а.с. 26). На підставі договору дарування земельної ділянки від 03 березня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. і зареєстрованого в реєстрі за № 393, [PERSON] подарувала своєму неповнолітньому синові, [PERSON] земельну ділянку, загальною площею 0,1 га, кадастровий № 1210100000:08:825:0070, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 212-213). Постановою Верховного Суду від 21 травня 2024 року касаційну скаргу [PERSON] і [PERSON] залишено без задоволення, постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року, якою скасовано заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2019 року про виключення запису та зняття заборони за договором іпотеки № 11212884000/1 від 11 вересня 2007 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено, залишено без змін (т. 2 а.с. 9-17). За змістом статей 15 і 16\~ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У підпунктах 11.82-11.85 постанови від 09 лютого 2022 року в справі № 910/6939/20 та підпунктах 8.43-8.46 постанови від 16 листопада 2022 року в справі № 911/3135/20 Велика Палата Верховного Суду вказувала, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Статтею 4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями статті 12\~ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, визнаних судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами статті 77\~ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмету доказування. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають ураховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Стосовно вимог [PERSON] про визнання недійсним договору дарування суд зазначає наступне. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша та друга статті 321 ЦК України). Щодо тверджень відповідача [PERSON] про те, що [PERSON] та [PERSON] є добросовісними набувачами, суд не погоджується з вказаним, виходячи з наступного. Набувач не може бути визнаний добросовісним, якщо на момент вчинення правочину з набуття майна право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване не за відчужувачем або у цьому реєстрі був запис про судовий спір відносно цього майна (обтяження). Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] в особі представника [PERSON] зверталася з касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2013 року, яким визнані недійсними прилюдні торги з реалізації спірного нерухомого майна. Також відповідач [PERSON] у березні 2019 року зверталася з позовом до ТОВ «Кей-Колект» про скасування запису про обтяження та вилучення заборони на спірне нерухоме майно, за результатами якого заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2019 року позовні вимоги було задоволено, та яке було оскаржено [PERSON] . Апеляційну скаргу [PERSON] задоволено і постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року рішення суду першої інстанції скасовано, [PERSON] у задоволенні позовних вимог відмовлено. При цьому, сам оспорюваний договір дарування був укладений між відповідачами [PERSON] і її неповнолітній сином, [PERSON] , батьком якого є відповідач [PERSON] . Відповідач [PERSON] може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження. Оспорюваний договір дарування таким ознакам не відповідає. Набувач не може бути визнаний добросовісним, якщо на момент вчинення правочину з набуття майна право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване не за відчужувачем або у цьому реєстрі був запис про судовий спір відносно цього майна (обтяження). Водночас запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відчужувача не є безспірним доказом добросовісності набувача. Таким чином, спірне майно на праві власності належало позивачеві та вибуло з його власності поза його волею на підставі недійсного правочину прилюдних торгів, оформлених протоколом № 0411296 від 29 грудня 2011 року з реалізації арештованого майна, - домоволодіння та присадибної земельної ділянки [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , суд приходить до висновку, що такий правочин не може створювати будь-яких правових наслідків, а право позивача підлягає захисту. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем підтверджено належними та допустимими доказами факт недійсності договору дарування, тому позовна заява в цій частині підлягає задоволенню. Щодо захисту прав власника нерухомого майна та вимог [PERSON] про скасування рішень про державну реєстрацію прав суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~2\~ЗУ «Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 3 ст.\~26\~ЗУ «Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень» передбачено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому п. 1 ч. 7 ст. 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому п. 1 ч. 7 ст.\~37 цього Закону,на підставі рішення Міністерства юстиції України,а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому, дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Отже, враховуючи, що судом визнано недійсними прилюдні торги, оформлені протоколом № 0411296 від 29 грудня 2011 року, проведені філією ПП «Нива-В.Ш.» 29 грудня 2011 року про реалізацію домоволодіння та присадибної земельної ділянки [ADDRESS] , належної [PERSON] , і визнано недійсним акт Ленінського ВДВС від 24 січня 2012 року про проведення прилюдних торгів по реалізації домоволодіння та присадибної земельної ділянки [ADDRESS] , належної [PERSON] , рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Златової Н.А. № 44952764 від 03 січня 2019 року про реєстрацію права власності [PERSON] на спірне нерухоме майно підлягає скасуванню. Також, враховуючи, що судом договір дарування від 03 березня 2023 року земельної ділянку, загальною площею 0,1 га, кадастровий № 1210100000:08:825:0070 [PERSON] відповідачеві [PERSON] визнано недійсним, рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л. № 66647500 від 03 березня 2023 року про реєстрацію права власності [PERSON] на спірне нерухоме майно підлягає скасуванню. Тому, в частині скасування рішень у сфері державної реєстрації речових прав та їх обтяжень позовна заява підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння земельної ділянки, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст.\~316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 317\~ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Отже, за загальним правилом саме власнику належить правоможність вчинення правочинів, спрямованих на розпорядженням його майном. У статті 328\~ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ураховуючи, що відповідно до ст.\~328\~цього Кодексу набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту. Стаття 387\~ЦК України визначає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Зазначений засіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння. Позивачем за віндикаційним позовом може бути неволодіючий власник (фізичні і юридичні особи, держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів). Водночас законодавство надає право звертатися з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння не лише власникам, а й іншим особам, у яких майно власника перебувало у законному володінні за відповідною правовою підставою («титулом»). Відповідачем за віндикаційним позовом має бути незаконний володілець майна власника, який може і не знати про неправомірність свого володіння та утримання такого майна. При цьому, незаконними володільцями вважаються як особи, які безпосередньо неправомірно заволоділи чужим майном, так і особи, які придбали майно не у власника, тобто у особи, яка не мала права ним розпоряджатися. Таким чином, предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння. Таким чином, в силу суті віндикаційного позову, лише власник майна може витребувати його від незаконно володіючої цим майном особи. Отже, відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому, суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч. 1 ст. 388 ЦК України. До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК) відносяться усі випадки, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця). За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними, зокрема, у пункті 72 постанови від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц та пункті 100 постанови від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17, визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння. Оскільки спірне майно вибувало з власності [PERSON] поза його волею, через дії осіб, з якими він не перебував у зобов`язальних відносинах, то позивач є неволодіючим власником, який прагне повернути своє право власності з чужого незаконного володіння. За таких обставин, суд погоджується з обраним позивачем способом захисту шляхом звернення до суду з віндикаційним позовом. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у визначених у законі випадках (частина перша статті 388 ЦК України). 03 березня 2023 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір дарування земельної ділянки, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. Згідно з вказаним договором [PERSON] подарувала своєму синові, [PERSON] , земельну ділянку № [NUMBER] , площею 0,1000 га, кадастровий № 1210100000:08:825:0070, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . На підставі вказаного договору приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. було зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за відповідачем [PERSON] . При цьому, судом встановлено, що спірне майно вибуло з володіння позивача на підставі електронних торгів, визнаних недійсними рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 25 грудня 2013 року по цивільній справі № № 422/8276/12, тому це майно вважається таким, що вибуло від власника поза його волею та підлягає витребуванню у його останнього володільця. Крім цього, відповідачам під час відчуження спірного майна, починаючи з 2013 року, достеменно було відомо про наявність судових спорів у справах № 422/8276/12 та № 205/2568/19, у зв`язку із чим відповідачі не можуть вважатися добросовісними набувачами. Враховуючи вищенаведене, зокрема те, що земельна ділянка № [NUMBER] , площею 0,1000 га, кадастровий № 1210100000:08:825:0070, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , була набута у власність відповідачем [PERSON] від особи, яка не мала права його відчужувати, та вибула з володіння власника не з його волі, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині. Зокрема, слід витребувати із володіння [PERSON] на користь [PERSON] земельну ділянку № [NUMBER] , площею 0,1000 га, кадастровий № 1210100000:08:825:0070, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Щодо заяви про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Статтею 256 ЦК України, визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Стаття 260\~ЦК України передбачає, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст.\~253-255 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається уразі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Враховуючи, що сторони по даній справі є також учасниками судових спорів у справах № 422/8276/12 та № 205/2568/19, у яких вирішувалася юридична доля спірного майна, суд приходить до висновку, що є обґрунтовані підстави для переривання строку позовної давності у даній справі, а тому строк позовної давності не пропущено. Також, оспорюваний договір дарування, між [PERSON] і [PERSON] укладено 03 березня 2023 року, з позовом до суду позивач звернувся 20 вересня 2023 року, тому строк позовної давності останнім не пропущено. Стосовно вимог відповідача [PERSON] про стягнення з Державного бюджету коштів, сплачених за придбання земельної ділянки на прилюдних торгах, робіт, виконаних на земельній ділянці, а також інфляційних втрат, то зазначені вимоги не можуть бути вирішені в межах цієї справи, оскільки між позивачем і відповідачами оплатних договорів укладено не було, відомості про отримувача коштів, сплачених (Поляруш) [PERSON] за придбання спірної земельної ділянки на прилюдних торгах, у суду відсутні. Крім цього, матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач [PERSON] наділений повноваженнями представляти інтереси відповідач [PERSON] по даній справі, зокрема, заявляти вимоги від її імені. Таким чином, підсумовуючи викладене, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, те, що надані відповідачами документи не спростовують встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог з підстав їх обґрунтованості та доведеності. На підставі ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з позовом був сплачений судовий збір у загальному розмірі 10\~667 грн. 60 коп. (т. 1 а.с. 1, 78), який підлягає стягненню з відповідачів у рівних частинах по 3\~555 грн. 87 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved