Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

Адвокат Ісмайлова А.В., яка діє від імені та в інтересах позивача [PERSON] , звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом, відповідно до якого просить розірвати договір дарування будинку [ADDRESS] , укладений в 2008 році між [PERSON] та [PERSON] . Позов обґрунтовує тим, що відповідно до вказаного договору дарування позивач подарувала відповідачу будинок [ADDRESS] . Однак відповідач, який фактично проживає на території РФ і у зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ на територію України не має можливості повернутись, не проживає в подарованому будинку та не бажає здійснювати його утримання, а отже має місце ризик втрати дарунку. Наразі саме позивач займається утриманням будинку, оскільки він має для неї велику немайнову цінність після смерті її матері. Ухвалою суду від 24.07.2024 року відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 25.11.2024 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено її судовий розгляд по суті. Позивач та її представник у судовому засіданні 13.03.2025 пояснили, що позивачка в 2008 році подарувала своєму братові [PERSON] спадковий будинок після смерті матері, який їй подарувала їх мати. Брат на похорон не з`явився, але приїхавши на річницю маминої смерті наполягав, щоб позивачка подарувала йому спадкову хату, обґрунтовуючи це тим, що він бажає щоб йому також залишилось батьківщина. Вона в свою чергу щоб не погіршувати відносини з братом вирішила подарувати йому будинок. Після цього брат вже не приїздив. В подальшому їй стало відомо, що брат вже три роки як паралізований, і після воєнного вторгнення рф на територію України вона з братом не спілкується. Чи живий він станом на сьогодні їй не відомо. В подальшому від позивача та представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягають. Відповідач немає зареєстрованого, у передбаченому законом порядку, місця проживання в Україні. Відповідно до копії договору дарування є іноземцем, оскільки є громадянином РФ та проживає: [ADDRESS] . Згідно з положеннями Закону України «Про зупинення дії та вихід з\~Конвенції\~про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до\~Конвенції\~про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 01.12.2022, який набрав чинності 23.12.2022, зупинено у відносинах з російською федерацією та Республікою Білорусь дію\~Конвенції\~про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчинену від імені України у м.\~Мінську 22.01.1993, та Протоколу до вказаної\~Конвенції\~від 28.03.1997. Україна вийшла із вказаної\~Конвенції\~та протоколу до неї. Отже виклик відповідача у судові засідання призначені на 26.09.2024, 25.11.2024, 16.01.2025, 13.03.2025 та 06.05.2025 здійснювався у відповідності до вимог\~ч.11\~ст.128\~ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідач у призначені судові засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, будь-яких заяв та клопотань не подав, відзив на позов від нього на адресу суду не надходив. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити по справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши позовну заяву, заслухавши позивача та його представника, допитавши свідків та дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 18.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Ніколаєнко Н.М., зареєстрованого в реєстрі за №597, [PERSON] передала у власність [PERSON] , а [PERSON] прийняв в дар житловий будинок [ADDRESS] . Вказаний будинок належав дарувальнику на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого 08.06.1993 року секретарем виконавчого комітету Андріївської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області за р№13 та зареєстрованого Олександрійським МБТІ 18.06.1993 року за №219/2. Згідно копії довідки виконавчого комітету Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області від 29.04.2022 року №126, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не зареєстрований і не проживає з 2008 року. За будинком фактично доглядає [PERSON] . Відповідно до копії технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] власником будинку була [PERSON] , а потім [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва серія [NUMBER] про народження [PERSON] , [INFO] , її матір`ю є [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] . У судовому засіданні 13.03.2025 року були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила, що вона є троюрідною сестрою позивача та відповідача, які є рідними братом та сестрою по матері. Коли їх мати була жива, то разом з нею проживав та доглядав за нею син позивача - [PERSON] . Коли мати померла, то організацією її похованням займалась позивач, відповідач навіть на похорон не приїхав. Він приїздив через рік після смерті матері, чи приїжджав він ще після того, свідок, не знає. У спірному будинку він не проживав, догляд за ним не здійснював. Наразі за будинком доглядає позивач. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є далекою родичкою сторін у справі та проживає неподалік спірного будинку. Коли була жива мати позивача та відповідача, то разом з нею проживав син позивача - [PERSON] . Вона жодного разу не бачила щоб відповідач приїжджав до своєї матері, коли та була жива, він приїхав лише через рік після її смерті. Зараз в будинку ніхто не проживає, позивач навесні та восени приїжджає та наводить лад. Відповідно до ч.1, ч.2\~ст. 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. За змістом статей\~15,16 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі №925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Позивач самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Частиною 1\~статті 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. У частині першій\~статті 627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до змісту\~статті 717 ЦК України\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Законом встановлені правові підстави розірвання договору дарування, які передбачені, зокрема,\~статтею 727 ЦК України. Відповідно до частин першої-третьої\~статті 727 ЦК України\~дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей чи іншого особливо цінного майна, якщо обдаровуваний умисно вчинив кримінальне правопорушення проти життя, здоров`я, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка) або дітей; якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність; якщо внаслідок недбалого ставлення обдаровуваного до речі, що становить культурну цінність, ця річ може бути знищена або істотно пошкоджена. Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 727 ЦК України\~дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо на момент пред`явлення вимоги дарунок є збереженим. У разі розірвання договору дарування обдаровуваний зобов`язаний повернути дарунок у натурі. Відповідно до п.9 договору дарування житлового будинку від 18.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Ніколаєнко Н.М., зареєстрованого в реєстрі за №597, сторони договору своїми підписами підтвердили, що цей договір не носить характеру уявного та удаваного правочину, він не приховує іншу угоду і відповідає їх дійсним намірам створити для себе юридичні наслідки. Дарувальник стверджувала, що дарування здійснено за її доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального. Сторони засвідчили, що укладання цього договору не пов`язане з виконанням обдаровуванню будь-яких дій майнового або немайнового характеру на користь дарувальника зараз або в майбутньому. Отже, позивач добровільно, усвідомлюючи правові наслідки договору дарування, уклала оспорюваний договір. Як на підставу розірвання договору дарування позивач посилається на те, що відповідач створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність, що є підставою для розірвання договору дарування відповідно до ч.2 ст.727 ЦК України. Надаючи оцінку вказаним доводам, слід зазначити, що позивачем не доведено що належна їй нерухомість, яку вона подарувала відповідачу, становить для неї велику немайнову цінність, а саме не доведено, в чому полягає така цінність, оскільки своїми діями, щодо відчуження (дарування) отриманого у дар від матері будинку, вона спростовує свою позицію щодо цінності для неї такого майна, оскільки добровільно, за власною волею, подарувала відповідачу належну їй нерухомість, чим наділила його всіма повноваженнями щодо розпорядження зазначеною власністю, не включивши в договори дарування особливих умов щодо користування та розпорядження відповідачем зазначеною нерухомістю. Позивач зазначає, що подарила будинок братові з метою не допустити погіршення відносин з братом, однак доказів родинного зв`язку з обдарованим, суду не надає. Також позивачем не доведено належними та достатніми доказами, що відповідачем допущена бездіяльність та недбайливе ставлення до предмета дарування, що створює загрозу безповоротної втрати дарунка, шляхом його руйнації, оскільки доказів технічного стану вказаного будинку до та після укладення договору дарування, які б свідчили про загрозу його втрати суду не надано, як і не надано доказів понесення позивачем будь-яких витрат на його утримання. Судом під час розгляду справи встановлено, що оспорюваний договір дарування спірного будинку укладено у встановленому законом порядку, і підстав для його розірвання немає. Підстав вважати, що угода була укладена внаслідок обману, насилля, погрози, а також, що позивач був змушений вчиняти цю угоду на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин у суду також не має. Таким чином, доводи позову щодо втрати дарунка належними та допустимими доказами не підтверджені, у зв`язку із чим посилання позивача на обставини, які охоплюються вимогами ч.2 ст.727 ЦК України, є безпідставними. Допитані в судовому засіданні свідки не надали жодних пояснень (свідчень), які б стосувалися саме змісту, предмету, умов укладеного договору, а також не свідчили про ті обставини, які викладені в змісті ст. 727 ЦК України. За правилами\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до\~ст. 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а відповідно до\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що правові підстави, передбачені\~ст.727 ЦК України\~для розірвання договору дарування відсутні, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, відповідно до\~ч.\~1\~та ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею витрат на оплату судового збору.\~ На підставі\~ст. 727 ЦК України, ст.ст.\~141,263-265 ЦПК України\~, суд,

Outcome: dismissed