Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

4\~грудня 2024\~року позивач\~ [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом,\~який обґрунтовує\~тим,\~що він\~є власником\~частини будівель,\~розташованих за\~адресою [ADDRESS] ,\~а саме\~:\~будівлі котельної\~загальною площею\~274,24\~кв.м.,\~з підвалом\~та надбудовою,\~ сарай\~з прибудовою\~загальною площею\~63,6\~кв.м.,\~трансформаторної підстанції\~ загальною\~площею 43,2\~кв.м.,\~цех хімзарядів\~загальною площею\~598,66\~кв.,\~з прибудовою\~З1-1\~ загальною\~площею 37,89\~кв.м.,\~які він\~придбав за\~договором купівлі-продажу\~від 1\~квітня 2003\~року,\~укладеним на\~той час\~з власником\~цих будівель\~ДСП «Пожтехніка».\~ На\~час укладення\~вказаного договору\~купівлі \~продажу,\~вказані будівлі\~перебували в\~оренді у\~відповідача ТОВ\~«Поліхім»,\~за договором\~оренди №\~1\~від 03.01.2001\~року,\~укладеним між\~ДСП «Пожтехніка»\~та ТОВ\~«Поліхім» строком\~на 3\~роки.\~ Розмір\~щорічної орендної\~плати складав\~1000\~гривень на\~рік,\~яку ТОВ\~«Поліхім» сплатив\~у 2001\~році за\~три роки\~згідно прибуткового\~касового ордеру\~№ 3\~від 03.01.2001р.\~Після закінчення\~строку оренди,\~відповідач ТОВ\~«Поліхім» продовжує\~користуватись цим\~майном,\~але орендну\~плату не\~сплачує.\~Оскільки за\~змістом ст.\~770\~ЦК України, у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця та відповідачем не ініціювалось питання про розірвання вказаного договору оренди, позивач звернувся до відповідача ТОВ «Поліхім» з письмовою вимогою про сплату орендної плати за три роки з 2022 року по 2024 рік та розірвання договору оренди зі звільненням будівель, однак ТОВ «Поліхім» відмовляється виконувати вказані вимоги та сплачувати орендну плату на користь [PERSON] , мотивуючі тим, що договір оренди з ним не укладав та [PERSON] не є власником цих будівель, оскільки не набув права власності на них, так як договір купівлі-продажу від 1 квітня 2003 року, укладений між ним та ДСП «Пожтехніка» не був нотаріально посвідчений, а його державна реєстрація в реєстрі речових прав не здійснювалась. Позивач зазначає, що на час укладення між ним та ДСП «Пожтехніка» договору купівлі продажу вказаного майна від 01.04.2003 року, діючі на той час положення ЦК УРСР не передбачали обов`язковості нотаріально посвідчувати договір купівлі продажу нерухомого майна, а виникнення права власності на придбане позивачем нерухоме майно не було пов`язане із державною реєстрацією угоди в БТІ. На сьогоднішній день, позивач вважає себе належним та законним власником будівель, розташованих за адресою [ADDRESS] , оскільки він їх придбав у ДСП «Пожтехніка», сплатив за нього 200000 гривень за приходним касовим ордером від 02.04.2001 року та прийняв це майно за актом приймання передачі від 02.04.2003 року. За таких обставин, позивач вважаючи себе орендодавцем вказаного майна, просить суд стягнути з відповідача ТОВ «Поліхім» заборгованість з орендної плати за останні три роки за користування цим майном. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2024 року позовну заяву було залишено без руху та було визначено строк для виправлення зазначених в ухвалі недоліків (а.с.7). 16 грудня 2024 року позивачем були усунуті недоліки, зазначені в ухвалі Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2024 року та ухвалою Самарського районного суду від 18 грудня 2024 року було відкрито провадження у справі (а.с.8-22). 13 січня 2025 року від відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліхім» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти стягнення орендної плати, оскільки договір купівлі продажу від 01.04.2003 року, укладений між позивачем та ДСП «Пожтехніка», не був посвідчений нотаріально та не зареєстрований на той час в бюро технічної інвентаризації, що є порушенням діючої на момент укладення договору ст. 227 ЦК УРСР, відповідно до якої, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. З 01.01.2004 р. вступив в дію Цивільний кодекс України. Згідно ст. 334 ЦК України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Право на нерухоме майно, які підлягає державній реєстрації, виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону. Також з липня 2004 р. набув чинності Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з яким державній реєстрації прав підлягають право власності на нерухоме майно. Незважаючи на те, що зазначені нормативні акти вступили в дії більше двадцяти років, позивач так і не зареєстрував своє право власності на вищезазначену нерухомість, а саме частину будівель, розташованих за адресою [ADDRESS] , а саме : будівлі котельної загальною площею 274,24 кв.м., з підвалом та надбудовою, сарай з прибудовою загальною площею 63,6 кв.м.,трансформаторна підстанція загальною площею 43,2 кв.м., цех хімзарядів загальною площею 598,66 кв., з прибудовою З1-1 загальною площею 37,89 кв.м., які він придбав за договором купівлі-продажу від 1 квітня 2003 року. Таким чином, позивач, за відсутності у нього зареєстрованого права власності не має захисту, який передбачений для власників цивільним законодавством, а тому не має право вимоги орендної плати за зазначений об`єкт. Крім того, за більш ніж 20 років свого перебування у статусі власника, позивач не зробив жодних зусиль для підтримання свого об`єкту у належному стані, не оформив землекористування, не сплачував податки на нерухомість та плату за землю та інші комунальні витрати. Зазначені будівлі на той час перебували в оренді у ТОВ «Поліхім», за договором оренди від 03.01.2001 р., за яким оренду було сплачено в повному обсязі. Однак по закінченню строку оренди 03.01.2004р. представники орендодавця ДСП «Пожтехніка» не з`явились і не прийняли об`єкт оренди за актом приймання передачі. Про наявність у позивача договору купівлі-продажу від 1\~квітня 2003\~року зазначеної нерухомості, ТОВ «Поліхім» не було відомо. Про існування зазначених документів ТОВ «Поліхім» дізнався тільки на особистій зустрічі 01.11.2024р. при пред`явленні позивачем вимог про сплату боргу з орендної плати. Крім того, з довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, щодо суб`єкта - ЗАТ «Дніпропетровське спеціалізоване підприємство «Пожтехніка», код ЕДРПОУ 03954616 накладено арешт Самарським відділом державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Дніпропетровська область. Об`єкти нерухомості на які накладено арешт не входять до переліку об`єктів, щодо яких виник спір. Однак з метою не допущення порушення прав стягувачів у виконавчих провадженнях, щодо яких накладено арешт, відповідач ТОВ «Поліхім» просить суд залучити до участі у справі в якості третьої особи Самарський відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та відмовити у задоволенні позову [PERSON] про стягнення боргу з орендної плати. Крім того, не погоджуючись із вказаним позовом, представник відповідача ТОВ «Поліхім» 21 січня 2025 року звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , треті особи Закрите акціонерне товариство Дніпропетровське спецпідприємство «Пожтехніка», Самарський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання права власності, в якому просить суд прийняти його до спільного розгляду з первісним позовом. Зустрічний позов обґрунтований тим, що спірні будівлі на той час перебували в оренді у ТОВ «Поліхім» за договором оренди від 03.01.2001р., укладеним між ТОВ «Поліхім» та ДСП «Пожтехніка». Відповідно до умов зазначеного договору п. 3.1. строк оренди складав 3 роки з моменту прийняття об`єкту оренди за актом приймання передачі. Акт приймання-передачі об`єкту оренди складений 03.01.2001р. За оренду приміщень було сплачено авансом в повному обсязі, що підтверджується квитанцією до приходного касового ордеру №1 від 03.01.2001р. в сумі 3 000 гривень. За актом приймання-передачі від 03.01.2001р. майно було передано в незадовільному стані, потребувало капітального ремонту, використання його для виробничої діяльності було неможливе. Прийнявши майно, ТОВ «Поліхім» розпочало робити капітальні ремонти споруд, щоб вони були придатними для їх використання за цільовим призначенням. Свою згоду на проведення зазначених капітальних ремонтів ДСП «Пожтехніка» надала своїм листом № 7 від 15.01.2001р., безпосередньо після укладення договору оренди. Однак по закінченню строку оренди 03.01.2004р. представники орендодавця ДСП «Пожтехніка» не з`явились і не прийняли об`єкт оренди за актом приймання передачі. В подальшому ДСП «Пожтехніка» реорганізувалось в Закрите акціонерне товариство «Дніпропетровське спецпідприємство «Пожтехніка», а ТОВ «Поліхім» продовжував користуватись майном, здійснюючі розпочатий капітальний ремонт будівель та споруд. Земельна ділянка на якій розташовані об`єкти ТОВ «Поліхім» була надана ДСП «Пожтехніка» згідно акту на постійне землекористування від 31.08.2000р. № 001141 код ДЗК 64436004. Про позивача [PERSON] та наявність у нього договору купівлі-продажу зазначеної нерухомості представники ТОВ «Поліхім» не знали, а про його наявність дізналися тільки на особистій зустрічі 01.11.2024р. при пред`явленні позивачем вимог про сплату боргу з орендної плати. Частиною 3 ст. 344 ЦК України передбачено, що якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Строк повернення об`єкту оренди наступив 03.01.2004р. та з цього часу на протязі 3 років ані власник ДСП «Пожтехніка», ані [PERSON] не пред`являли вимог про повернення об`єкту, і тільки в листопаді 2024р. [PERSON] пред`явив свої вимоги на об`єкт. За більш ніж 20 років вільного і безперешкодного володіння об`єктами нерухомості, ТОВ «Поліхім» повністю відремонтував всі об`єкти. За результатами проведеної технічної інвентаризації у 2016 році, були складені технічні паспорти, виконані інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] на замовлення [PERSON] засновника і директора ТОВ «Поліхім». При технічній інвентаризації всі зазначені об`єкти, а саме : будівля котельної Н-1 загальною площею 274,24 кв.м., з підвалом та надбудовою, сарай М-1 з прибудовою М1-1 загальною площею 63,6 кв.м., трансформаторна підстанція Д-1 загальною площею 43,2 кв.м., цех хімзарядів З-1 загальною площею 598,66 кв., з прибудовою З1-1 загальною площею 37,89 кв.м., виділені в окрему адресу [ADDRESS] /з, а також було відновлене електропостачання об`єкту. Відповідно до п.6.3. договору оренди встановлено, що в разі, якщо орендар здійснив за свій рахунок і зі згоди орендодавця поліпшення, невід`ємні без шкоди для об`єкту‚ то після припинення договору зазначені поліпшення є власністю орендаря та проводиться перегляд часток у праві власності на об`єкт оренди виходячи із вартості переданого в оренду майна і вартості проведених невід`ємних поліпшень. ЗАТ ДСП «Пожтехніка» не вчинила необхідних дій стосовно розподілу часток у праві власності, відповідно до умов укладеного договору оренди, а всупереч умовам укладеного договору оренди зробила спробу реалізувати об`єкт переданий в оренду і відремонтований позивачем ТОВ «Поліхім». За умов не визнання позивачем за первісним позовом прав ТОВ «Поліхім» на спірне майно, позивач за зустрічним позовом просить суд, на підставі ч. 3 ст. 344 ЦК України, визнати за ним право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, розташоване [ADDRESS] /з а саме : будівлю котельної Н-1 загальною площею 274,24 кв.м., з підвалом та надбудовою, сарай М-1 з прибудовою М1-1загальною площею 63,6 кв.м., трансформаторну підстанцію Д-1 загальною площею 43,2 кв.м., цех хімзарядов З-1 загальною площею 598,66 кв., з прибудовою З1-1 загальною площею 37,89 кв.м. 22\~січня 2025\~року від\~представника позивача\~ [PERSON] \~ адвоката\~Безуха А.М.\~надійшло клопотання\~про проведення\~судового засідання\~в режимі\~відео конференції,\~в якому\~також викладена\~позиція про\~відсутність заперечень\~щодо залучення\~до участі\~у справі\~в якості\~третьої особи\~Самарський відділ\~державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а також здійснення процесуального правонаступництва, замінивши третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дніпропетровське спеціалізоване підприємство «Пожтехніка» на Закрите акціонерне товариство «Дніпропетровське спецпідприємство «Пожтехніка» код ЄДРПОУ 03954616. 27 січня 2025 року від відповідача\~Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліхім» надійшло клопотання про залучення в якості співвідповідача по справі Закрите акціонерне товариство «Дніпропетровське спецпідприємство «Пожтехніка», змінивши його правовий статус у справі з третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на відповідача. 29\~січня 2025\~року ухвалою\~Самарського районного\~суду міста\~Дніпропетровська було\~прийнято зустрічний\~позов Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «Поліхім»\~до [PERSON] ,\~треті особи\~Закрите акціонерне\~товариство Дніпропетровське\~спецпідприємство «Пожтехніка»,\~Самарський відділ\~державної виконавчої\~службиу місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання права власності до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліхім», третя особа Закрите акціонерне товариство Дніпропетровське спецпідприємство «Пожтехніка» про стягнення орендної плати. Замінено у зустрічному позові процесуальний статус третьої особи - Закритого акціонерного товариства «Дніпропетровське спецпідприємство «Пожтехніка» - на відповідача. Залучено до участі у справі в якості третьої особи за зустрічним позовом - Самарський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 06 лютого 2025 року від представника позивача [PERSON] адвоката Безуха А.М. за первісним позовом, надійшов відзив на зустрічну позовну заяву з доказами його направлення всім учасникам процесу. 13 лютого 2025 року від представника відповідача ТОВ «Поліхім» Васильєва О.В. надійшла відповідь на відзив позивача за зустрічним позовом з додатками до нього. 10 березня 2025 року ухвалою Самарського районного суду міста Дніпропетровська було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Під час розгляду справи, судом було також направлено запит до КП «Дніпровського міського бюро технічної інвентаризації», яке у своїй відповіді за вих. 3388 від 02.04.2025 р. повідомило, що інвентаризація на спірні будівлі котельної Н-1 загальною площею 274,24 кв.м., з підвалом та надбудовою, сарай М-1 з прибудовою М1-1 загальною площею 63,6 кв.м., трансформаторну підстанцію Д-1 загальною площею 43,2 кв.м., цех хімзарядів З-1 загальною площею 598,66 кв., з прибудовою З1-1 загальною площею 37,89 кв.м. за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS] /з не проводилась. Представник позивача за первісним позовом Безух А.М. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з наведених у позові підстав, а у задоволенні зустрічного позову просив відмовити, оскільки [PERSON] є власником вказаних будівель, які він придбав за договором купівлі-продажу від 1 квітня 2003 року, укладеним із власником цих будівель на той момент ДСП «Пожтехніка». Вказана угода, згідно діючого на той час цивільного законодавства не потребувала нотаріального посвідчення та державної реєстрації, а виникнення права власності не було пов`язане із державною реєстрацією. Зазначені будівлі на той час перебували в оренді у ТОВ «Поліхім», за договором оренди від 03.01.2001 р. строком на 3 років, а розмір щорічної орендної плати складав 1000 гривень за рік, яку ТОВ «Поліхім» сплатив у 2001р за три роки згідно прибуткового касового ордеру № 3 від 03.01.2001р., а в подальшому припинив сплачувати орендну плати та відмовив йому у задоволенні письмової вимоги від 01.11.2024 року про її сплату з виселенням із зайнятих будівель з розірванням договору оренди від 03.01.2001 року. Представник відповідача ТОВ «Поліхім» в судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову у зв`язку з його безпідставністю та просив суд задовольнити зустрічний позов, з огляду на те, що договір купівлі-продажу на який посилається позивач не посвідчений нотаріально, незважаючи на те, що одна із сторін є фізичною особою, що є порушенням діючих на той час положень ст. 227 ЦК УРСР. Недодержання цих вимог тягне за собою недійсність договору, що передбачено ст. 47 ЦК УРСР. Крім того, діючими на теперішній час положеннями ст. 334 ЦК України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Оскільки позивач [PERSON] всупереч вимогам діючого законодавства не зареєстрував своє право власності на вищезазначену нерухомість, тому він не має права на захист у заявлений ним спосіб, яке передбачено для власника майна цивільним законодавством, а тому не має право вимагати стягнення орендної плати за зазначений об`єкт. Крім того, [PERSON] , не вкладав жодних зусиль для підтримання свого об`єкту у належному стані, не оформлював землекористування під спірними об`єктами, не сплачував податки на нерухомість та плату за землю, необхідність яких передбачена діючим Податковим кодексом України. На відміну від [PERSON] , ТОВ «Поліхім» за більш ніж 20 років вільного і безперешкодного володіння об`єктами нерухомості, повністю відремонтував їх, відновив електропостачання. Представник ТОВ «Поліхім» вважає, що оскільки відповідно до п.6.3. договору оренди встановлено, що в разі, якщо орендар здійснив за свій рахунок і зі згоди орендодавця поліпшення, невіддільні без шкоди для об`єкту, то після припинення договору зазначені поліпшення є власністю орендаря та провадиться перегляд часток у праві власності на об`єкт оренди виходячи із вартості переданого в оренду майна і вартості проведених невід`ємних поліпшень. Прийнявши майно ТОВ «Поліхім» розпочав робити капітальні ремонти споруд, а свою згоду на проведення зазначених капітальних ремонтів ДСП «Пожтехніка» надала своїм листом №7 від 15.01.2001р., безпосередньо після укладення договору оренди. Однак по закінченню строку оренди, представники орендодавця Дніпропетровське спеціалізоване підприємство «Пожтехніка» не з`явились і не прийняли об`єкт оренди за актом приймання передачі, а тому ТОВ «Поліхім» продовжив користуватись майном, здійснюючі розпочатий капітальний ремонт будівель та споруд. За таких обставин, позивач за зустрічним позовом вважає, що існують правові підстави, визначені ч. 3 ст. 344 ЦК України, для визнання за ним права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, розташоване [ADDRESS] /з а саме : будівлю котельної Н-1 загальною площею 274,24 кв.м., з підвалом та надбудовою, сарай М-1 з прибудовою М1-1загальною площею 63,6 кв.м., трансформаторну підстанцію Д-1 загальною площею 43,2 кв.м., цех хімзарядів З-1 загальною площею 598,66 кв., з прибудовою З1-1 загальною площею 37,89 кв.м. Представник відповідача Закритого акціонерного товариства Дніпропетровське спецпідприємство «Пожтехніка» в судові засідання не з`явився, про час та місце проведення розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про поважні причини неявки до суду не повідомив. 07 березня 2025 року від третьої особи начальника Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшли письмові пояснення, в яких він просить вказану справу розглядати за наявними матеріалами у справі без участі представника третьої особи та наголошує на тому, що арешт на будівлі, щодо яких виник спір не накладався (а.с.198-199). Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінивши докази та аргументи у їх сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволенні первісного позову [PERSON] та наявність підстав для задоволення зустрічного позову ТОВ «Поліхім», виходячи з наступного. Під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] (як Покупець) уклав з ДСП «Пожтехніка» (як Продавець) договір купівлі-продажу від 1 квітня 2003 року будівель та споруд розташованих [ADDRESS] , а саме : будівлю котельної Н-1 загальною площею 274,24 кв.м., з підвалом та надбудовою, сарай М-1 з прибудовою М1-1 загальною площею 63,6 кв.м., трансформаторну підстанцію Д-1 загальною площею 43,2 кв.м., цех хімзарядів З-1 загальною площею 598,66 кв., з прибудовою З1-1 загальною площею 37,89 кв.м. Вартість вказаного майна, згідно п.1.1 договору склала 200000 гривень (а.с.124) Відповідно до акту приймання передачі від 02.04.203 року до договору купівлі продажу, ДСП «Пожтехніка» (як Продавець) передало у власність [PERSON] (як Покупцю), вказані об`єкти нерухомості (а.с.124 на звороті). Як вбачається з вказаного договору купівлі продажу від 01.04.2003 року, останній не був посвідчений нотаріально та не був зареєстрований в бюро технічної інвентаризації, що також підтверджується відповіддю КП «Дніпровського міського бюро технічної інвентаризації» за вих.. 3388 від 02.04.2025 р. (а.с.232). Правовідносини щодо укладання між позивачем [PERSON] та ДСП «Пожтехніка» договору купівлі-продажу від 01.04.2003 року будівель та споруд, розташованих [ADDRESS] , виникли під час дії\~Цивільного Кодексу УРСР\~(1963 року), який і підлягає до застосування разом з іншими нормативно-правовими актами, що діяли у відповідний період часу. Відповідно статті\~224\~ЦК Української\~РСР\~цивільні права\~і обов`язки\~виникають з\~підстав,\~ передбачених\~законодавством Союзу\~РСР і\~Української РСР,\~а також\~з дій\~громадян і\~організацій,\~які хоч\~ і\~ не\~ передбачені\~ законом,\~ але\~ в\~ силу\~загальних \~начал \~і \~змісту \~цивільного \~законодавства \~породжують цивільні\~права і\~обов`язки. Відповідно до цього цивільні права і обов`язки виникають: з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Згідно зі\~статтею 224 ЦК Української РСР\~ за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Згідно з частиною першою\~статті 227 ЦК Української РСР\~договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. У\~статті 47 ЦК Української РСР\~визначено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою\~статті 48 цього Кодексу. Виходячи з положень\~статті 227 ЦК Української РСР, нотаріальна форма договору купівлі-продажу нерухомого майна є обов`язковою. Отже, виходячи з того, що укладений 1 квітня 2003 року між позивачем [PERSON] та ДСП «Пожтехніка» договір купівлі-продажу нерухомого майна, нотаріально посвідчений не був, то право власності на це майно позивачем [PERSON] не набуто, оскільки недодержання нотаріальної форми договору купівлі-продажу будинку тягне його недійсність. Набуття права власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу пов`язане з обов`язковим нотаріальним посвідченням договору, а тому посилання позивача [PERSON] на положення ст. 128 ЦК Української РСР, як на підставу набуття ним права власності на спірне майно з моменту передачі його за актом приймання передачі від 02.04.2003 року - не відповідає Закону. Щодо посилань позивача [PERSON] на\~ст. 392 ЦК України (в редакції 2004 року), то відповідно до цієї норми,\~позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~статті 328 ЦК України\~набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному\~статтею 392 ЦК України. Отже, виходячи з того, що позивач [PERSON] у передбачений законом спосіб не набув право власності на будівлі та споруди розташовані у [ADDRESS] , а саме : будівлю котельної Н-1 загальною площею 274,24 кв.м., з підвалом та надбудовою, сарай М-1 з прибудовою М1-1 загальною площею 63,6 кв.м., трансформаторну підстанцію Д-1 загальною площею 43,2 кв.м., цех хімзарядів З-1 загальною площею 598,66 кв., з прибудовою З1-1 загальною площею 37,89 кв.м., тому у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача за первісним позовом про стягнення орендної плати з відповідача ТОВ «Поліхім». Приходячи до такого висновку, суд також враховує ту обставину, що між позивачем [PERSON] та ТОВ «Поліхім» не було укладено договору оренди спірних будівель, орендні правовідносини з приводу користування цим майном між ними не оформлювались відповідним договором, а тому в силу положень ч. 2 ст. 11 ЦК України, яка \~передбачає підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, позивач не має права на стягнення з відповідача орендної плати за користування нерухомим майном, яке було передано останньому за договором оренди, укладеним з ДСП «Пожтехніка ще 3 січня 2001 року, тобто до дати укладення між [PERSON] та ДСП «Пожтехніка» договору купівлі-продажу від 1 квітня 2003 року, на який посилається позивач, як на підставу виникнення у нього права власності на це майно. Таким чином, вимоги позивача [PERSON] про стягнення орендної плати з ТОВ «Поліхім» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Натомість, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову, виходячи за наступного. Судом встановлено, що 3 січня 2001 року між ТОВ «Поліхім» та ДСП «Пожтехніка» був укладений договір оренди № 1, за яким ДСП «Пожтехніка» передала в оренду ТОВ «Поліхім» будівлю котельної Н-1 загальною площею 274,24 кв.м., з підвалом та надбудовою, сарай М-1 з прибудовою М1-1 загальною площею 63,6 кв.м., трансформаторну підстанцію Д-1 загальною площею 43,2 кв.м., цех хімзарядів З-1 загальною площею 598,66 кв., з прибудовою З1-1 загальною площею 37,89 кв.м., які розташовані за адресою [ADDRESS] (а.с. 55). Відповідно до п. 3.1 зазначеного договору, строк оренди складає 3 роки з моменту прийняття об`єкту оренди за актом приймання передачі. Відповідно до акту приймання-передачі об`єкту оренди від 03.01.2001 р., вказане майно було передано ТОВ «Поліхім» у незадовільному стані, потребує капітального ремонту, а використання для виробничої діяльності неможливо (а.с.57). За оренду вказаного нерухомого майна ТОВ «Поліхім» було сплачено на користь ДСП «Пожтехніка» авансом суму орендної плати в розмірі 3000 гривень, що підтверджується виданою ДСП «Пожтехніка» квитанцією до приходного касового ордеру № 1 від 03.01.2001р. (а.с.58). Отримавши в оренду вказане майно, ТОВ «Поліхім» розпочав проводити капітальні ремонти споруд, а згоду на проведення зазначених капітальних ремонтів ДСП «Пожтехніка» надавало своїм листом № 7 від 15.01.2001р., безпосередньо після укладення договору оренди (а.с. 59, 237). В подальшому, між ТОВ «Поліхім» та ДСП «Пожтехніка», було укладено додаткову угоду від 03.07.2003 р. до договору оренди № 1 від 03.01.01р., укладення якої було обумовлено тим, що у зв`язку з облаштуванням окремого проїзду до об`єктів оренди, їм було виділено окрему адресу: м. Дніпропетровськ вул. Молодогвардійська, 2/з (а.с.56). Вказані обставини також підтверджуються листом ДСП «Пожтехніка» № 21 від 03.07.2003 р. на адресу ТОВ «Поліхім» (а.с. 238), а також балансовою довідкою характеристикою від 01.04.2023р. № 17, згідно якої, на балансі ДСП «Пожтехніка» перебувають будівлі та споруди, передані ТОВ «Поліхім» в оренду з окремим проїздом [ADDRESS] /з, а саме : будівля котельної Н-1 загальною площею 274,24 кв.м., з підвалом та надбудовою, сарай М-1 загальною площею 63,6 кв.м., трансформаторна підстанція Д-1 загальною площею 43,2 кв.м., цех хімзарядів З-1 загальною площею з прибудовою загальною площею 636,55 кв.м. (а.с. 215). Під час розгляду справи було встановлено та не заперечувалось сторонами, що по закінченню строку оренди, представники орендодавця Дніпропетровське спеціалізоване підприємство «Пожтехніка» не прийняли об`єкт оренди за актом приймання передачі, а ТОВ «Поліхім» продовжив користуватись вказаним майном, продовжуючи виконувати розпочатий капітальний ремонт будівель та споруд, переданих йому в оренду. Про відновлення стану отриманих в оренду приміщень, свідчать відповідні фото таблиці (а.с.216-222) та Звіт про незалежну оцінку, виконаний ТОВ «Брок сервіс плюс» від 10.01.2025 р. на замовлення ТОВ «Поліхім» (а.с.74-90), згідно якого вартість об`єкту складає 7\~661\~140 гривень, що свідчить про її суттєве збільшення. Крім того, згідно договору про спільне використання електричних мереж та водопостачання, укладеного 08.08.2008 року між ТОВ «Поліхім» та ТОВ ПВК «Сплав», було відновлено електро - водопостачання об`єкту, а ТОВ «Поліхім» на протязі останніх 5 років відшкодовує витрати з їх використання, що підтверджується виписками з АТ «Райффайзен Банк» та квитанціями про компенсацію комунальних послуг до вказаного договору (а.с.144-177). За результатами\~проведеної технічної\~інвентаризації у 2016 році, були складені технічні паспорти, виконані інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] на замовлення [PERSON] засновника і директора ТОВ «Поліхім». При технічній інвентаризації всі зазначені об`єкти, а саме : будівля котельної Н-1 загальною площею 274,24 кв.м., з підвалом та надбудовою, сарай М-1 з прибудовою М1-1 загальною площею 63,6 кв.м., трансформаторна підстанція Д-1 загальною площею 43,2 кв.м., цех хімзарядів З-1 загальною площею 598,66 кв., з прибудовою З1-1 загальною площею 37,89 кв.м., виділені в окрему адресу [ADDRESS] /з (а.с.63-73). З копії Державного акту на постійне землекористування від 31.08.2000р. р № 001141 код ДЗК 64436004 вбачається, що земельна ділянка на якій розташовані передані в оренду ТОВ «Поліхім» об`єкти нерухомості, була надана ДСП «Пожтехніка» у постійне користування (а.с.60-61), а згідно плану встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування, на плані зафіксовані об`єкти оренди зайняті ТОВ «Поліхім» (а.с.62). В подальшому ДСП «Пожтехніка» реорганізувалась у Закрите акціонерне товариство «Дніпропетровське спецпідприємство «Пожтехніка», що підтверджується отриманими під час розгляду справи відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб (а.с.102-110). З відповіді начальника Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 11760 від 07.03.2025 року вбачається, що арешт на будівлі, щодо яких виник спір не накладався (а.с.198-199). Відповідно до п.6.3. договору оренди № 1 від 3 січня 2001 року, укладеного між ДСП «Пожтехніка» та ТОВ «Поліхім», передбачено, що у разі, якщо орендар здійснив за свій рахунок і зі згоди орендодавця поліпшення, невід`ємні без шкоди для об`єкту‚ то після припинення договору зазначені поліпшення є власністю орендаря та проводиться перегляд часток у праві власності на об`єкт оренди виходячи із вартості переданого в оренду майна і вартості проведених невід`ємних поліпшень. Суд погоджується з твердженнями ТОВ «Поліхім» про те, що ЗАТ ДСП «Пожтехніка» не вчинила необхідних дій стосовно розподілу часток у праві власності, відповідно до умов укладеного договору оренди, а всупереч умовам укладеного договору оренди намагалось реалізувати об`єкт переданий в оренду і відремонтований позивачем ТОВ «Поліхім» на користь відповідача [PERSON] , уклавши з ним договір купівлі продажу цих будівель 1 квітня 2003 року. В свою чергу, відповідач [PERSON] звернувся 1 листопада 2024 року до ТОВ «Поліхім» з письмовою вимогою про те, що він придбав у ДСП «Пожтехніка» вказане майно, а тому вимагає сплати орендної плати та розірвання договору оренди від 03.01.2001 року з виселенням ТОВ «Поліхім» із зайнятих будівель та споруд (а.с.125). ТОВ «Поліхім» своїм листом від 25.11.2024 року відмовило [PERSON] у його вимозі, оскільки останній безпідставно заявляє про свої права на вказаний об`єкт оренди (а.с.126). Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право. Частиною 2 ст. 325 ЦК України передбачено, що фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. За змістом ст. 778 ЦК України,\~наймач може\~поліпшити річ,\~яка є\~предметом договору\~найму,\~лише за\~згодою наймодавця. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за найм речі. Якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, кожна особа вправі бути власником та мирно володіти будь-яким майном, окрім майна, що вилучене із цивільного обороту, а право власності набувається у будь-який спосіб, окрім прямо заборонених законом, крім того, ЦК України підкреслює презумпцію правомірності набуття права власності. Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачений спеціальний спосіб набуття права власності - набувальна давність, відповідно до якого особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду № 910/17274/17 від 14.05.2019 року. Виходячи зі змісту 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і які у відповідності до ч. 1 ст.\~60\~ЦПК України повинен довести позивач є: законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України\~право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Про добросовісність володіння ТОВ «Поліхім» спірним майном свідчить той факт, що останнє, користуючись вказаним майном на умовах оренди у період з 03.01.2001 року по 04.01.2004 року (дата закінчення строку оренди), продовжив його обслуговувати, підтримувати у належному стані та сплачувати витрати за його електро водо забезпечення, виконавши всі умови договору оренди за відсутності будь яких претензій з боку ДСП «Пожтехніка», як орендодавця та постійного землекористувача ділянки, на якій воно знаходиться, так і з боку будь яких інших третіх осіб, окрім [PERSON] , який пред`явив свою претензію лише 1 листопада 2024 року щодо сплати орендної плати та розірвання договору оренди від 03.01.2001 року з виселенням ТОВ «Поліхім» із зайнятих будівель та споруд, асоціюючи себе власником цього майна (а.с.125). Про відкритість володіння ТОВ «Поліхім» спірним майном свідчить та обставина, що останнє не приховувало від жодних осіб факт знаходження цього майна в його володінні та користуванні, а також здійснило його відновлюваний ремонт та значно поліпшило характеристики виробничих будівель, а звичайні заходи щодо забезпечення охорони майна не свідчить про його приховування. Про безперервність володіння ТОВ «Поліхім» спірним майном, свідчить той факт, що воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності, оскільки після закінчення строку дії договору оренди №1 від 03.01.2001р., а саме з 04.01.2004 р., ТОВ «Поліхім» більше 20-ти років відкрито та добросовісно продовжує користуватись нерухомим майном, яке є предметом спору, обслуговуючи його. Таким чином, судом встановлено, що факти, викладені у зустрічній позовній заяві в обґрунтування заявлених вимог підтверджені письмовими доказами, є достовірними, сумніву у суду не викликають, а надані ТОВ «Поліхім» належні докази про те, що останній більше 20-ти років відкрито та безперервно продовжує користуватись нерухомим майном, яке є предметом спору, обслуговуючи його, свідчать про виключно добросовісний характер володіння ТОВ «Поліхім» спірним майном. З цих підстав та за умов того, що з отриманої інформації з Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 11760 від 07.03.2025 року арешт на будівлі, щодо яких виник спір не накладався, а доводи ТОВ «Поліхім» щодо часу добросовісного, відкритого та безперервного користування нерухомим майном знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, суд приходить до висновку про задоволення зустрічного позову у заявлений спосіб. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved