Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» звернулось до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просило стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 25448,63 грн., а також витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. Позовна заява мотивована тим, що 15.08.2013 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» надав у кредит [PERSON] кошти у розмірі 15000,00 грн. 02.06.2020 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» був укладений Договір №2253/К про відступлення прав вимог з додатками до нього, відповідно до якого право вимоги до позичальника [PERSON] за Кредитним договором відступлено позивачу. Станом на дату звернення до суду з позовом, розмір заборгованості Відповідача за кредитним договором становить 25448,63 грн., в тому числі: основна сума заборгованості 10481,54 грн; заборгованість за нарахованими процентами по кредиту 13711,52 грн; сума 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту 543,97 грн; сума 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків 711,60 грн. Таким чином, в результаті укладення договору про відступлення кредитором у зобов`язанні, за кредитним договором стало ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС», яке відповідно до умов договору про відступлення набуло права вимагання замість первісного кредитора - ПАТ «Дельта Банк»належне виконання боржником [PERSON] зобов`язання в межах переданого права вимоги, яке на момент пред`явлення позову залишається непогашеним. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 24.12.2024 року провадження по справі відкрито, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 20.01.2025 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач зазначає, що 15.08.2013 року уклав кредитний договір з ПАТ «Дельта Банк», згідно якого отримав кредитні кошти у розмірі 15000,00 грн., строк кредиту становить 36 міс. З останнім терміном платежу 15.08.2016 року. Таким чином, відповідач вважає, що позивач пропустив строк для звернення до суду за захистом своїх прав. Як вбачається з матеріалів, на момент підписання договору про відступлення прав вимоги, а саме станом на 02.06.2020 року, у тому числі і до відповідача, позивач знав про існуючу заборгованість, знав що строк давності сплив 15.08.2019 року але звернувся до суду із цим позовом лише 30.09.2024 року, тому він пропустив трирічні строк позовної давності. Також звернув увагу суду, що позивачем не було надано доказів того, що до нього перейшло право вимоги за спірним договором, оскільки надана копія договору №2253/К про відступлення прав вимоги не містить відомостей про те, що до позивача перейшло право вимоги саме за спірним договором. Враховуючи викладене, просив суд відмовити у задоволенні позовний вимог позивача у повному обсязі у зв`язку із пропуском позивача строку позовної давності. 28.01.2025 року від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив у якій він зазначає, що згідно з випискою за рахунками за 25.09.2024 за рахунком [NUMBER] , Відповідачем 25.09.2024 в рахунок погашення боргу за Кредитним договором було здійснено переказ коштів у сумі 140,00 грн. на користь ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС». Таким чином, дії Відповідача зі сплати заборгованості за Кредитним договором у сумі 140,00 грн. отриманих на підставі Кредитного договору, що згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України є підставою для переривання перебігу позовної давності для звернення Кредитора до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості, що утворилася внаслідок невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за Кредитним договором. Отже, беручи до уваги вказані вище доводи, перебіг позовної давності слід обраховувати з 25.09.2024 дня, коли Відповідачем були вчинені дії з визнання свого обов`язку щодо повернення коштів, отриманих згідно з Кредитним договором. Також заначив, що позивачем було долучено до Позову належним чином засвідчені копії Договору № 2253/К про відступлення прав вимог від 02.06.2020 , Витягу з Додатку №1 до Договору № 2253/К про відступлення прав вимог від 02.06.2020 саме за спірним Кредитним договором, а також платіжних доручень № 48 від 26.05.2020 року та № 49 від 27.05.2020 року, які є належним належними доказами, що засвідчують факт набуття прав вимоги за Кредитним договором, вони є належно оформлені та підписані. Тому доводи Відповідача про те, що Позивачем не доведено факту відступлення права вимоги за кредитним договором є необґрунтованими та безпідставними. На підставі викладеного представник позивача просив позовну заяву ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю. 17.02.2025 року від представника позивача Ружицького О.А. надійшли додаткові пояснення в яких він зазначив, що що ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» на вимогу зазначених вище норм законодавства має власний веб-сайт (веб-адреса - https://www.profitfinance.com.ua/). На Сайті, зокрема, розміщена копія Договору відступлення, у якому вказані банківські реквізити ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС». Також на Сайті (розділ: Інформація Позичальникам ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК») розміщене посилання на кредитний портфель сформований Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, право вимоги за яким Товариство набуло на підставі укладення Договору про відступлення (веб-адреса - https://torgi.fg.gov.ua/catalog/krediti/at_- delta_bank/214818/index.php?lang=ua). За цим посиланням можна отримати доступ до Публічного паспорту активу 1, у якому вміщено інформацію про перелік кредитних договорів (зокрема їх номерів, дат укладення та сум видачі кредитних коштів), право вимоги по яких набуло ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС». З урахуванням вказаного вище, ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» вважає, що відповідач мав можливість отримати усі необхідні дані для здійснення грошового переказу, зафіксованого Платіжною інструкцією, оскільки відомості про нового кредитора за Кредитним договором, його банківські реквізити знаходилися у відкритому доступі від моменту укладення Договору про відступлення і до моменту подачі Позову. Також зазначає, що що ТОВ «ФК КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» згідно з витягом з Реєстру платіжної інфраструктури № 27-0021/30139 від 01.05.2023 має чинну ліцензію на надання послуг з переказу коштів без відкриття рахунків. Таким чином, ТОВ «ФК КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» є лише надавачем платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку, реальним платником, який здійснив часткове погашення боргу за Кредитним договором 25.09.2024 є особа вказана у призначені платежу «2301615897 [PERSON] », тобто Відповідач. 20.02.2025 року від відповідача [PERSON] надійшли заперечення в яких він зазначив, що ні він ні його представники платіж не здійснювали та вважає, що зазначена платіжна інструкція не може бути прийнята до уваги судом, через те, що позивач фіктивно створює докази переривання строку позовної давності. Тому просить суд звернути увагу на наступне: 15.08.2013 року він уклав кредитний договір з ПАТ «Дельта Банк», згідно якого отримав кредитні кошти у розмірі 15000,00 грн., з останнім терміном платежу 15.08.2016 року. 02.06.2020 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» був укладений Договір №2253/К про відступлення прав вимог, відповідно до якого право вимоги до позичальника [PERSON] за кредитним договором. Однак при укиданні договору відповідач присутній не був, про зміну кредитора не знав до моменту звернення позивача до суду, а тому не міг знати банківських реквізитів позивача, щоб сплатити на виконання договору будь яку суму. Відповідно до платіжної інструкції №PS22784862 від 25.09. 2024 року платником є ТОВ «ФК «Контрактовий дім» код ЄДРПОУ 43160452, який сплачуючи суму 140 грн. на розрахунковий рахунок позивача зазначає призначення платежу: часткова сплата заборгованості [PERSON] згідно з умовами КД №001-15901-150813 від 15/08/2013 р. (2301615897) [PERSON] . До суду позивач звернувся 30.09.2024 року і сума 140 грн. не зазначена в розрахунку погашення заборгованості, тому відповідач ставить під сумнів добросовісність дій позивача та не визнає факт здійснення ним такого платежу. Представник позивача Ружицький О.А. в судове засідання не прибув, в позовній заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, надав заяву на адресу суду в якій просив розглянути справу без його участі. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою усіх учасників справи, суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 15.08.2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] на підставі заяви № 001-15901-150813 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 15\~000,00 грн. на строк 36 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~512, ч. 1 ст.\~513 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Судом встановлено, що 02.06.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Профіт Файненс» було укладено договір № 2253/К про відступлення прав вимог, відповідно до якого ТОВ «Профіт Файненс» набуло право вимоги до відповідача за укладеним кредитним договором. Відповідно до розрахунків позивача загальна заборгованість відповідача по наданому кредиту станом на день звернення до суду з позовом становить 25448,63 грн., в тому числі: основна сума заборгованості 10481,54 грн; заборгованість за нарахованими процентами по кредиту 13711,52 грн; сума 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту 543,97 грн; сума 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків 711,60 грн. Інші відомості щодо розміру заборгованості в матеріалах справи відсутні. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України\~передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1\~ст. 259 ЦК України\~позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Частиною 1\~ст. 261 ЦК України\~встановлено, що перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою\~ст. 261 ЦК України\~починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13 та № 6-120цс13. Право вимоги у банку на пред`явлення позову щодо примусового стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором виникло з настанням часу несплати відповідачем чергового платежу, тобто починаючи з наступного дня після настання строку платежу. Однак, позивачем не надано суду виписки по рахунку для погашення заборгованості, а також інших доказів, з яких можна було б встановити коли саме і в якому розмірі відповідач здійснював погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до положень ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що позивач звернувся до суду з цим позовом 17.10.2024 року, тобто більш ніж через 8 років після спливу визначеного договором строку кредитування (15.08.2016 року), не порушував питання щодо поновлення строків позовної давності, не зазначив поважність причин пропущення позовної давності, не надав суду доказів про те, що позовна давність, встановлена законом, була збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до ст.\~266\~та ч. 4 ст.\~267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність застосування у справі строків позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Профіт Файненс» у зв`язку зі спливом строків позовної давності. Доводи представника позивача про те, що у даному випадку мало місце переривання перебігу позовної давності у зв`язку із здійсненням відповідачем 25.09.2024 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором переказу коштів на корить ТОВ «Профіт Файненс» у розмірі 140,00 грн., суд визнає необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у справі № 686/23170/19, переривання позовної давності можливе виключно в межах самої позовної давності. Таким чином, платіж, який здійснений після спливу позовної давності, не є підставою для переривання позовної давності. У силу ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: dismissed