Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про визначення місця проживання дитини до відповідача [PERSON] . Процесуальні дії у справі. 23.12.2024 позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження, справа призначена до підготовчого судового засідання 16.01.2025. 19.03.2025 підготовча стадія завершена, справа призначена до судового розгляду на 14.04.2025. Під час судових засідань 14.04.205, 22.04.2025 та 28.04.2025 отримані пояснення сторін, досліджені матеріали справи, допитані свідки, опитана малолітня дитина. 28.04.2025 суд перейшов до стадії прийняття рішення. 08.05.2025 проголошені вступна та резолютивна частини рішення суду. Доводи позивача викладені у позові. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у період з 12.04.2014 до 08.04.2016 вона і відповідач у справі перебували в юридичному шлюбі. Від спільного подружнього життя [INFO] у них народився син [PERSON] . Після розірвання шлюбу дитина проживала із позивачем і перебувала на її утриманні до 25 червня 2023 року, а відповідач на підставі рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Дніпрі ради від 12.02.2019 № 73 мав години для участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. 25 червня 2023 року вона вчергове привезла сина батькові для спілкування і за спільною домовленістю мала забрати дитину 3 липня 2023 року, але батько почав перешкоджати їй забрати дитину та бачитися із нею. Коли вона приїхала за місцем проживання чоловіка, сина там не було, місце його перебування колишній чоловік їй не повідомив. Через деякий час вона змогла побачити дитину, проте при зустрічі вона побачила поранені коліна і ушкодження голови, звернула увагу, що дитина налякана і стурбована, відповідає на питання, дивлячись на батька, наче чекає дозволу, чи можна йому з нею розмовляти. 27.07.2023 вона звернулася до поліції із заявою про повернення дитини, але по приїзду поліція встановила, що конфлікт вичерпаний, дитина виявила бажання залишитися із батьком. Далі вона звернулася до органів опіки та піклування адміністрації Шевченківського району Дніпропетровської міської ради для визначення місця проживання дитини із нею, але за цим зверненням вирішити питання не вдалося, орган опіки не зміг визначитися із ким краще буде проживати дитині, порадили звернутися до суду. Вона любить свого сина і має змогу забезпечити його всім необхідним. Вона працевлаштована, має нормований робочий день, постійний дохід, власну квартиру. Проживання сина із нею відповідає його інтересам, вона має можливість забезпечити йому належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідач забезпечити не може. Враховуючи те, що дитина проживає з бабусею, якій майже 70 років, а не з батьком, оскільки він військовий і перебуває на військовій службі, визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному його вихованню та розвитку у звичному для нього середовищі. Заяви сторін по суті справи. 21.01.2025 до суду від представника відповідача [PERSON] , яка діяла від імені відповідача [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позовних вимог [PERSON] просили відмовити. У відзиві, не спростовуючи факт неповернення дитини [PERSON] матері у червні 2023 року, причиною такої поведінки відповідач назвав виявлення факту побиття дитини матір`ю. Стверджує, що помітив тілесні ушкодження на дитині, які дитина пояснила бабусі [PERSON] нанесенням йому тілесних ушкоджень матір`ю ременем і пряжкою від ременя. Сказав, що мати вдарила його по голові. Зі слів дитини, він приховав походження тілесних ушкоджень, щоб не засмучувати батька в день його народження [INFO] . На його питання телефоном [PERSON] відповідати відмовилася, виявила намір забрати дитину вранці 26.06.2023. Відповідач звернувся до поліції із заявою №19643 від 26.06.2023 про побиття дитини та до управління-служби у справах дітей із заявою про визначення місця проживання дитини. Стверджував, що позивач не вперше нанесла тілесні ушкодження дитині, не завжди забезпечувала належне ставлення до дитини, підвищуючи на нього тон, допускала нестриману поведінку та ситуації, які викликали у дитини страх. Під час відвідування дитини відповідач неодноразово бачив сина наляканим, небажання повертатися до матері. Бачив синці незрозумілого походження. Мали місце зауваження вихователів ДНЗ №104 до поведінки дитини. 23.10.2017 позивач притягувалася до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП за вчинення домашнього насилля. Позивач перешкоджала спілкуванню відповідача з дитиною, спілкування, здебільшого, відбувалося на території ДНЗ №104 у присутності вихователів. Мирослав згодом почав висловлювати скарги на дії матері та її співмешканця, демонстрував замкненість, став менш охоче йти на контакт, повідомив, що мати забороняє йому розповідати будь-що щодо умов проживання, а також звертатися до нього, чи його бабусі за допомогою. Він звертався у 2018 році до Служби у справах дітей з приводу обстеження умов проживання дитини, але позивач не дозволила провести обстеження. У 2019 році звернувся з приводу встановлення годин для спілкування з дитиною, які йому були встановлені. Через залишення дитини вдома наодинці він звертався до поліції 15.02.2019 і за цим фактом позивач була притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП. Також з приводу скарг дитини на жорстоке з ним поводження та невиконання рішення виконкому Шевченківської районної у місті Дніпрі ради від 12.02.2019, відповідач звертався до поліції із заявами №36806 від 01.09.2019, та №37195 від 04.09.2019. Відповідач працевлаштований, має стабільний заробіток і належні умови для проживання дитини. Стверджує, що позивач не зможе забезпечити синові турботу, спокійне, емоційно стабільне та безпечне середовище. Спілкування матері з дитиною, іноді має риси психотравмуючих подій. Неодноразові зміни місця проживання позивача з дитиною, зміна звичного для дитини середовища, зміна співмешканців позивача, які разом із [PERSON] проявляли агресію до [PERSON] може призвести до небажаних наслідків. Стверджував, що залишення дитини з матір`ю буде наражати дитину на небезпеку, ризик захворювання та інших фізіологічних чи психологічних проблем. У поданій 25.02.2025 відповіді на відзив позивач [PERSON] із тезами відповідача у відзиві на позовну заяву не погодилася. Вказала, що привезла батькові дитину 25.06.2023 для спілкування без синців. На той момент вона повинна була із сином переїхати на постійне місце проживання у м.Київ, але дитина не хотіла залишати школу та своїх друзів, тому відповідач вирішив, що синові буде краще залишитися з ним. У першу зустріч після того, як відповідач залишив дитину у себе, син сказав, що вони домовляться про зустрічі і скоро побачаться, але чим довше дитина жила та спілкувалася з бабусею, тим менше і охоче відповідала на її дзвінки, а через місяць взагалі перестала відповідати на телефонні дзвінки. Дійсно був випадок у 2019 році, коли дитина через хворобу залишилася одна вдома, але вона змушена була працювати, бо з дитиною проживала одна, підтримки від колишнього чоловіка не мала, отримувала мізерні аліменти. Упродовж 9 років життя дитини, колишній чоловік постійно викликав поліцію і соціальні служби, тому коли дитина хворіла, вона не запрошувала їх до квартири, оскільки ті викликали спочатку швидку, потім поліцію. Постійно перевіряли як вона лікує сина. Було багато звернень від відповідача на які порушень виявлено не було, проте ці звернення відповідач суду не надав. Постійне прискіпливе ставлення до неї, відсутність нормальної допомоги не додавало спокою та емоційної стабільності ні їй, ні синові. У бабусі та батька дитина теж падала, відбивала нігті, хворіла, але вона до поліції не зверталася, щоб не тривожити дитину і не погіршувати його емоційний стан. Протягом останнього року, коли дитина живе з бабусею, вона хворіла більше ніж за 9 років, за останні півтори місяці дитина хворіла три рази. Не погоджується, що наразі дитина перебуває у безпеці в стабільному міцному емоційному середовищі, оскільки батько є військовим і не проживає з сином, оскільки перебуває на військовій службі. Вважає, що квартиру відповідач орендував не для забезпечення належних умов для дитини, а задля приховування дитини від матері, оскільки договір оренди укладений майже одразу, як батько відмовився віддавати дитину матері. Сина перевели до іншої школи, змінили місце проживання, сімейного лікаря. Все задля того, щоб мати не могла спілкуватися з дитиною. Твердження, що мати не позбавлена можливості спілкуватися з дитиною, не відповідають дійсним обставинам справи. Наполягала на задоволенні позову. У запереченнях, поданих 14.03.2025 відповідач наполягав на своїй версії подій, не погодившись із доводами позивача у відповіді на відзив. Доводи сторін в судовому засіданні. Позивач [PERSON] у судовому засіданні, підтримавши вимоги позовної заяви, також, суду пояснила, що дитина проживала з нею з народження до 24.06.2023. На восьмому місяці вагітності, десь у травні 2014 року, вона пішла від відповідача, проживала з матір`ю, а потім на зйомній квартирі. [INFO] народила дитину і дитина проживала з нею. Через рік подала на аліменти, а ще через рік відповідач подав на розлучення. Відповідач періодично спілкувався із дитиною декілька разів на місяць. До двох років дитини відповідач не заперечував щодо такого порядку спілкування із дитиною, а у віці дитини 3-4 роки відповідач подав до органу опіки заяву визначити йому час для спілкування. У них були складнощі із встановленням зустрічей, були розбіжності щодо часу спілкування. Орган опіки призначив години спілкування. Відповідач спілкувався із дитиною і у встановлений час, і в інший час, так тривало до 2022 року. З квітня 2022 року відповідач почав спілкуватися три дні поспіль на місяць, оскільки став військовослужбовцем і мав лише таку можливість за службовими обов`язками. На початку 2023 року вона і син поїхали до Києва і відповідач та його мати попросили дитину на 10 днів. З 2 до 12-13 червня вона привезла дитину до [PERSON] для побачень, 10 днів дитина була із батьком. Через місяць ще на 10 днів попросили. З 24 червня 2023 року вона привезла дитину і з понеділка о 6 ранку дитину повезли в поліцію, соцслужбу. Вона ще побачила дитину, обняла його. Десь ще місяць вони спілкувалися по телефону, потім перестав відповідати. Відповідач із матір`ю [PERSON] подали до поліції заяву, що вона постійно б`є дитину. Вона привезла дитину, жодного синця не було. Вона подала заяву до соцслужби про визначення місця проживання дитини з нею, але згоди з цього питання не дійшли, порадили подати заяву в суд. 16.07.2024 вона ще раз подала до соцслужби заяву на встановлення часів спілкування. Через місяць їм призначили психолога для налагодження стосунків з сином. Перше спілкування було в кінці січня 2025 року. Наразі призначена ще одна зустріч. За рішенням соцслужби вона має двічі на тиждень спілкуватися із дитиною у присутності психолога, але зустрічі весь час з причин хвороби дитини, її зайнятості, не відбуваються. Дитина настроєна вороже до неї, каже, що не хоче до неї їхати, побоюється. Вона достатньо емоційна людина, він боїться її емоцій. Інколи раніше, коли дитина її не слухалася, вона била дитину, сварилася на нього. Таке могло відбуватися один раз на півроку - рік. Вона вважає, що батько та бабуся роблять все можливе, щоб дитина жила з ними. Вони переїхали до іншої квартири, перевели до іншої школи, не сказавши їй. На цей час дитина проживає із бабусею, з батьком не проживає, у них лише відеозв`язок. Вона вважає, що ще не померла, має право виховувати, бачитись із дитиною. У неї є належні умови для виховування дитини. Вона з 13 грудня 2024 року працює неофіційно у дитячому садочку «Левеня» вихователем, має дохід 17 тис. грн щомісячно. Хронічних захворювань не має, особою з інвалідністю не визнавалася. Проживає за місцем реєстрації у належній їй трикімнатній квартирі. З нею тимчасово проживає сестра. Представник позивача вимоги позову підтримала, просила його задовольнити. Представник відповідача позов не визнав. Пояснив, що з квітня 2014 року позивач і відповідач перебували у шлюбі. Потім перестали жити разом. [INFO] народилася дитина. Відповідач з того часу і фінансово і фізично допомагав. У 2015 році сторони розлучилися за позовом відповідача, але відповідач продовжив у якості батька дитини сплачувати аліменти, надавати іншу допомогу. У 2017 році, зі слів відповідача, почалися перешкоди у спілкуванні з дитиною. Про стан здоров`я дитини відповідачеві доводилося дізнаватися у медичних закладах. Під час відвідування, бачив синці на синові і його небажання повертатися до матері. 4 червня 2017 року він прийшов до д/с № 104 і побачив, що дитина прийшла з ознаками побиття, за що позивач притягувалася до адміністративної відповідальності. Позивач продовжила перешкоджати відвідуванням дитини, син почав скаржитися на матір, що мати забороняє йому просити якусь допомогу, скаржився на співмешканця матері. 12.02.2019 органом опіки Шевченківського району йому встановлені дні відвідування. Був випадок залишення позивачем хворої дитини вдома одного. З цього питання відповідач звертався до поліції і позивача притягнули до адміністративної відповідальності. 01.09.2019 відповідач приїхав провести час із сином. Син показав йому пошкодження на губі, сказав, що його вдарив співмешканець позивача, за що співмешканця притягнули до адміністративної відповідальності. Відповідач зазначав, що пізніше поведінка позивача змінилася, син казав, що мати перестала бити його, але вони часто сваряться. Відповідач звертався до поліції із заявою про домашнє насильство 17.01.2023. 25.06.2023 позивач привезла до відповідача сина, у якого були синці на лобі та гуля. Син сказав, що мати побила його ременем, пряжка якого попала йому по лобу. Відповідач зателефонував, але позивач відмовилася щось пояснювати. Наступного ранку відповідач звернувся за цим фактом до поліції. 26.06.2023 звернувся до органу опіки та піклування із заявою про визначення місця проживання дитини. Служба у справах дітей рекомендувала позивачу дозволити дитині пожити у відповідача, заспокоїтись. Відповідач орендував більшу квартиру, щоб забезпечити умови проживання і дитині. Відповідач не повідомив позивача, але повідомив про цю адресу службу у справах дітей. Відповідач вважає, що проживання дитини з позивачем є недоцільним, але не заперечує проти зустрічей із матір`ю, щоб знайти баланс і спілкуватися з матір`ю знову. Дитина сама не бажає спілкуватися з матір`ю, але відповідач налаштовує дитину, що треба спілкуватися. Відповідач сподівається, що таке спілкування відновиться, але проживання з позивачем було б не доцільне і не в інтересах самої дитини. Відповідач є військовослужбовцем з 05.03.2022, отримує забезпечення військовослужбовця приблизно 50 тис. грн, на місяць, проходить службу у м.Дніпро, перебуває за місцем дислокації військової частини. У час відсутності відповідача дитина перебуває із матір`ю відповідача. Проживають відповідач і дитина за адресою: [ADDRESS] в орендованій квартирі, в якій дитина має окрему кімнату. Проживають втрьох: відповідач, син і мати відповідача. Мати відповідача є пенсіонеркою, але продовжує працювати на пошті. Дитина навчається у Дніпропетровській гімназії № 99, відвідує школу очно. Опікується дитиною бабуся та батько. Вважає, що емоційно, психологічно відношення дитини до проживання з позивачем є негативним. Представник Органу опіки та піклування адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради Стрілець О.В. підтримала висновок органу опіки та піклування. Повідомила, що у складі комісії відвідувала квартиру, де зараз проживає дитина. Квартира обладнана всім необхідним, у дитини є окрема кімната, гаджети для навчання. Дитина навчається у гімназії № 99, здібний активний учень. Мати проживає окремо, характеризується позитивно. На засіданні комісії мати повідомила, що батько перешкоджає спілкуванню з дитиною, зазначила, що є все необхідне для забезпечення дитини. При спілкуванні з`ясовано, що дитина не бажає проживати з матір`ю, що йому комфортно проживати з батьком. Фактичні обставини, встановлені судом. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 квітня 2014 року. Їх шлюб зареєстрований Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, за актовим записом № 133. Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровськ від 08.04.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Рішення набуло чинність 19.04.2016. Позивач [PERSON] є матір`ю, а відповідач [PERSON] - батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. На підставі рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровськ від 02.10.2015 із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] стягнуті аліменти у розмірі частини його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.08.2015. 27.11.2018 відповідач [PERSON] звертався із заявою про обстеження умов проживання сина [PERSON] до ЦСССДМ через погіршення стану здоров`я дитини, поведінки та здійснення проявів агресії до інших дітей. Обстеження умов проживання через відмову матері проведено не було (лист Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Шевченківської районної у місті Дніпрі ради від 27.12.2018 №983). 12.02.2019 виконавчий комітет Шевченківської районної у місті Дніпрі ради у рішенні № 73 визначив порядок участі у вихованні дитини [PERSON] батьком [PERSON] : кожної суботи з 09:00 год. до 12:00 год., кожної неділі з 09:00 год. до 12:00 год., кожної середи з 16:00 год. до 20:00 год., або в інший робочий день тижня, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини. 27.07.2023 позивач [PERSON] зверталась із заявою на адресу начальника управління-служби у справах дітей адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради про повернення її сина [PERSON] за місцем його проживання: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що батько дитини [PERSON] порушує рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Дніпрі ради від 12.02.2019 № 73. Члени комісії адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради не дійшли згоди щодо того, з ким із батьків визначити місце проживання [PERSON] , рекомендували звернутися з позовною заявою до суду (лист від 21.12.2023 №Г-15/0-1/09-23). 30.01.2025 розпорядженням голови Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради № 15-р визначений порядок участі у вихованні дитини [PERSON] матір`ю [PERSON] : кожен вівторок та четвер з 14:00 год. до 18:00 год., враховуючи години відвідування дитиною психолога. Позивач [PERSON] , за інформацією Відділення поліції № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 25.12.2023, зверталася до органів поліції: 27.07.2023 із заявою про невиконання [PERSON] рішення виконавчого комітету; 20.07.2023 через службу 102 через неповернення її колишнім чоловіком [PERSON] дитини, який був у нього в гостях. По всіх зверненнях прийняте рішення відповідно до ЗУ «Про звернення громадян». За інформацією у відповідях від 26.10.2023 з №№ 43-7/ЖКО 36806 і 43-7/ЖКО 37195 встановлено, що [PERSON] звертався до Шевченківського відділення поліції ГУНП в Дніпропетровській області 01.09.2019 з приводу нанесення знайомим [PERSON] - Леонідом тілесних ушкоджень [PERSON] , 2014 року народження, та 04.09.2019 з приводу здійснення перевірки невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини. Позивачем [PERSON] 01.07.2024 і 16.07.2024 на ім`я [PERSON] , а 14.08.2024, 15.10.2024, 12.09.2024 та 16.11.2024 на ім`я [PERSON] здійснені грошові перекази на суми: 7400 грн, 5000 грн, 1000 грн, 13000 грн, 5000 грн, 9430 грн, 5000 грн, 12511 грн, 5000 грн, 12500 грн, 5000 грн відповідно. У період з серпня 2015 року до 22.06.2023 включно щомісячно позивач [PERSON] отримувала аліменти від [PERSON] (виписка про надходження коштів по картці у АТ КБ «Приват Банк» та довідка про отримання аліментів від 03.01.2019 № 326). Станом на 16.07.2024 (дату формування витягу з Реєстру територіальної громади) позивач [PERSON] та дитина [PERSON] зареєстрованими значаться за адресою: [ADDRESS] . За наслідками обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , представниками управління-служби у справах дітей адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, в акті від 28.06.2023, вказано на належні умови проживання, наявність окремої кімнати для дитини. Квартира за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 23.04.2010 Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, належить позивачу [PERSON] . За результатами психологічного діагностування [PERSON] (висновок психолога від 04.11.2024 №01/4-103) виявлено, що вона має достатній рівень батьківського потенціалу. У матері не було виявлено схильності до агресивної поведінки, має директивність та імпульсивність, виглядає емоційно холодною, відстороненою, але очевидно, що її глибоко турбує та ситуація, коли вона не може спілкуватися зі своїм сином. Згідно довідки КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» від 11.08.2023 № 39, 03.08.2023 із [PERSON] центром проведені діагностичне інтерв`ю та психологічне діагностування, в результаті яких встановлено, що [PERSON] має середній рівень ригідності, агресивності, фрустрації та тривожності, які є нормою психічно здорової людини і базою для встановлення конструктивної взаємодії, комунікації як з дорослими, так і з дітьми. В конфлікті має стиль поведінки - компроміс, тобто не прагне до поглиблення конфлікту. [PERSON] має достатній рівень батьківського потенціалу, стиль батьківської поведінки - авторитетний. Має мотивацію для спілкування з дитиною, впевнену життєву позицію, чіткі плани на майбутнє своє та сина. Відкрита для спілкування та обговорення з дитиною встановлених правил поведінки, допускає зміни своїх вимог у розумних межах. Визначає та заохочує автономію своєї дитини, має всі підстави психологічного характеру для спілкування та проживання з сином, присутність матері у виховному процесі є необхідністю для всебічного розвитку дитини. [PERSON] навчається на другому курсі заочної форми здобуття освіти ступеня магістр за спеціальністю 053 «Психологія» у Вищому навчальному приватному закладі «Дніпровський гуманітарний університет». Позивач виключно позитивно характеризується за місцем навчання, місцем проживання та місцем роботи у період з 05.05.2021 до 29.10.2021. Працює позивач [PERSON] у ФОП [PERSON] спеціалістом по розвитку та творчості у дитячому центрі «Левеня» з 17.12.2024. Виключно позитивно характеризується за місцем цієї роботи (довідка та характеристика з місця роботи). Відповідач [PERSON] займає посаду бойового медика 1 інженерно-саперного взводу 3 інженерно-саперної роти інженерно-саперного батальйону військової частини [NUMBER] . Мобілізований до лав ДССТ 05.03.2022. Виключно позитивно характеризується за місцем несення служби (характеристика з місця проходження служби від 25.01.2025). За наслідками обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , представниками управління-служби у справах дітей адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, в акті від 17.01.2025 вказано на належні умови проживання, наявність окремої кімнати для дитини. Згідно довідки КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» від 07.11.2023 № 72, 12.10.2023 із [PERSON] центром проведені діагностичне інтерв`ю та психологічне діагностування, в результаті яких встановлено, що [PERSON] має середній рівень ригідності, агресивності, фрустрації та тривожності, які є нормою психічно здорової людини і базою для встановлення конструктивної взаємодії, комунікації як з дорослими, так і з дітьми. В конфлікті має стиль поведінки - компроміс, тобто не прагне до поглиблення конфлікту. [PERSON] має достатній рівень батьківського потенціалу, стиль батьківської поведінки - авторитетний. Між ним та сином існує оптимальний емоційний контакт. Здійснене психологічне діагностування [PERSON] , за результатами якого встановлено, що актуальний психоемоційний стан [PERSON] тривожний, когнітивний розвиток хлопчика відповідає віковим нормам. З аналізу діагностичного інтерв`ю [PERSON] припускають, що в родині, де зараз проживає дитина, упереджено відносяться до матері хлопчика, допускають в адресу матері висловлювання з негативним змістом, що не є бажаним для відновлення оптимального емоційного контакту із матір`ю. З матір`ю [PERSON] у хлопчика, на даний час відносини деформовані. Батько [PERSON] має підстави психологічного характеру для проживання та спілкування з сином, але у зв`язку зі службою в ЗСУ (зі слів батька) [PERSON] на даний час не має можливості тісно контактувати із сином. [PERSON] з 01.09.2020 навчався у гімназії № 119 ДМР. За час навчання зарекомендував себе як старанний, здібний, відповідальний здобувач освіти. Проявляє високий інтерес до навчання, навчається у повну міру своїх сил, має схильність до точних наук, завжди виконує домашні завдання, має навчальні досягнення достатнього рівня. Ввічливий, тактовний, чуйний, працелюбний, в учнівському колективі почувається комфортно, має друзів серед однолітків. Старанний, відповідальний, до вчителів виявляє повагу та слухняність, проявляє уважність до критики (характеристика з місця навчання). З 5 класу [PERSON] навчається у Дніпровській гімназії № 99 ДМР. За час навчання зарекомендував себе як здібний, активний учень. Має хороші здібності по засвоєнню навчального матеріалу, має стійку увагу, розвинену пам`ять. До уроків готується систематично, проявляє інтерес до навчання. Має схильність до всіх предметів. Мова виразна, думки висловлює чітко, словниковий запас - значний. Уміє логічно мислити, аналізувати, робити правильні висновки (характеристика з місця навчання). У період з вересня 2022 року до травня 2023 року [PERSON] три рази на тиждень відвідував заняття зі скелелазіння підрозділу «Штурм-Крокус», зарекомендувавши себе старанним, дисциплінованим та працелюбним вихованцем. Постійно брав участь у культурно-масовому та спортивному житті центру «Штурм». Керівництво КПНЗ «ДЮЦ «Штурм» надало виключно позитивну оцінку і матері [PERSON] , і дитині [PERSON] (довідка від 21.12.2023 № 293). З вересня 2022 року до травня 2023 року [PERSON] регулярно відвідував секцію плавання у СРОЦ «Велес Спорт» (довідка б/д). Станом на 18.01.2025 [PERSON] навчається у ІТ-школі СМАРТ, група ІТ 24-2Т з 07.09.2024 (довідка № 125). За місцем навчання характеризується позитивно (характеристика з місця навчання). За висновком спеціаліста судово-медичного експерта від 24.06.2017 № 2035 у [PERSON] виявлені тілесні ушкодження у вигляді: внутрішньо-шкіряних крововиливів правої вушної раковини та на нижній повіці правого ока, що спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів), можливо в термін, на який вказує батько дитини, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. 23.10.2017 [PERSON] визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності справа закрита. Постановою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровськ встановлено, що 21.06.2017 о 21:00 год. [PERSON] , знаходячись за місцем свого проживання, нанесла удар рукою в область голови своєму синові [PERSON] , завдавши йому фізичного болю. 19.03.2019 [PERSON] визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Постановою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровськ встановлено, що 15.02.2019 у період часу з 07:30 год. до 16:30 год. хвора дитина знаходилася за місцем мешкання за адресою: [ADDRESS] , без нагляду, що свідчить про невиконання у повній мірі [PERSON] своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітньої дитини [PERSON] . За договором оренди квартири від 10.08.2024 № 1 [PERSON] є орендарем квартири за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] працює листоношею другого класу з 02.08.2019 у відділенні поштового зв`язку № 41 м.Дніпро АТ «Укрпошта», має нарахованого доходу за період з 01.01.2024 до 21.12.2024 всього 112913,22 грн. Позитивно характеризується за місцем роботи. Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради, як орган опіки та піклування, у висновку від 05.03.2025 № 4/3-89 вважає за недоцільне визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] . Свідок [PERSON] в суді показала, що працює вихователькою дитячого садочку № 104 Дніпровської міської ради. У віці з 4 до 6 років у її групі перебував [PERSON] , син сторін у справі. У 2020 році дитина випустилася. Знає, що, наразі, дитина перебуває у батька, дитину вилучили від матері, це знає зі слів матері. Під час відвідування дитячого садочку дитину приводила виключно мама. Батько не забирав дитину, із сином спілкувалися за межами дитячого садочка, коли чекали маму. Емоційного зв`язку батька з дитиною вона не спостерігала. Батько та бабуся дитини більше питали про маму, яким чином вона виконує свої батьківські обов`язки. Не цікавилися як дитина, як відвідує дитячий садок. Дитина не виявляла агресію, хлопчик більше імпульсивний. Інколи у грі проявляв агресію, коли хтось щось забирав, тоді міг замахнутися на дитину. Вона не бачила щоб дитину приводили із синцями, дитина не скаржилася. Дитина хворіла як звичайна дитина, ОРВІ, інфекційні хвороби. Мама завжди вислуховувала їх вказівки, на дитину не кричала, пояснювала. Дитина трошки повільна, але мама проявляла терпіння. Відносини із матір`ю були нормальні, дитина тягнулася до мами. А до бабусі, матері батька, не так, до неї дитина могла навіть не підійти. Вона знала, що батьки дитини розлучені. Був випадок, коли бабуся не забрала дитину, пояснивши це наявністю врегульованого органом опіки та піклування питання хто саме буде забирати дитину із садка. Бабуся приходила кожного дня, у неї була завжди купа питань, як себе веде дитина, чи казали про це мамі, як мама відреагувала на це, чи приходить мама сама, чи з якимись чоловіком. За час роботи із дитиною, вона не помічала, щоб дитина якось у розвитку, поведінці відрізнялася від однолітків. Дитина не скаржилася щоб її хтось ображав. Слідів фізичного насилля на дитині за весь час вона не спостерігала. За три роки роботи з дитиною не чула, щоб у дитячий садок надходила інформація, що стосовно дитини застосовувалося насилля. Свідок [PERSON] в суді показала, що у період, коли дитині було з пів року до п`яти років, вона і позивач проживали на одній сходовій клітинці. Це були приблизно 2014-2019 роки. Батько дитини та мати батька були завжди чимось невдоволені, викликали поліцію, швидку допомогу. Був випадок, коли вони наполягали на виклику швидкої допомоги через температуру у дитини, коли [PERSON] вже була у лікаря. Позивач спокійна людина, вона не чула жодного слова на підвищених тонах ні у бік дитини, ні у бік своєї колишньої свекрухи. До дитини завжди добре відносилася, вона гарна мати, дуже терпляче відносилася до дитини. Вона сама самостійно виховувала дитину. Позивач не забороняла спілкуванню батька із дитиною, батько приходив і забирав дитину, гуляв з нею. Які відносини були між батьком і дитиною вона не знає. Був випадок, коли її дочка купувала на прохання [PERSON] ліки. Її донька купила ліки, занесла додому до позивача, а там були працівники поліції. [PERSON] не могла кинути дитину, попросила купити ліки ї дочку. Допитаний у якості свідка [PERSON] показав, що як психолог майже 9 місяців працює з сім`єю [PERSON] . У серпні 2024 року до них звернулася [PERSON] . З нею підписали договір з метою налагодити стосунки з дитиною, поновити емоційний зв`язок, щоб вона могла контактувати і бачитися з дитиною. За діагностичними методиками у позивача виявили схильність до директивної системи поведінки, схильна бути керівником, щоб було так як вона вважає. Для більш широго об`єктивного висновку треба інша сторона. Він зв`язався з [PERSON] , з яким спілкувалися по вайберу, той декілька разів виходив на зв`язок. Позивач переживає, що вона не може повноцінно спілкуватися з дитиною, шкодує про надмірні вимоги до дитини, що могла кричати, вдарити дитину. Вона дуже сподівалася на психолога щоб налагодити зв`язок. Відповідач розказав свою версію, що [PERSON] сам боїться маму, не хоче спілкуватися з нею. На першу зустріч хлопчик прийшов з бабусею, оскільки батько військовослужбовець і прийти не зміг. Бабуся не погодилася щоб психолог спілкувався наодинці з дитиною, повідомила, що не довіряє [PERSON] . Перша бесіда була разом із бабусею, відповідали на питання разом і бабуся, і хлопчик. Хлопчик розповів, що йому достатньо бабусі і батька, не потрібно мами. Пізніше вдалося переконати батька, що треба працювати з дитиною наодинці, вдалося декілька разів попрацювати з дитиною. Хлопчика привозила бабуся, але не регулярно. Бабуся приводила причини: багато уроків, хвороби, далеко їхати. Працював з дитиною щоб знизити тривожність дитини, але робота проводилася нерегулярно. Зустрічей із мамою та хлопчиком було дві: він, дитина, хлопчик. Остання - на позаминулому тижні, хлопчик розмовляв із мамою, говорив щиро, дуже хвилювався, у нього тремтіли коліна. Казав, що боїться маму. Як психолог бачить, що на дитину впливає бабуся, з якою хлопчик постійно проживає. Бабуся постійно каже, що не довіряє [PERSON] , вона постійно підтримує страхи дитини. Останній раз бабуся стояла під дверима, не змогла перебувати навіть на відстані. Перший раз приїзжав батько, поводився спокійно і дитина поводилася спокійно. Бабуся поводилася тривожно, підтримувала страхи, дитина поводилася тривожно. Був період, коли, перебуваючи у відпустці, привіз дитину тато. Мама принесла із собою подарунок, хоча дитина до цього просила нічого їй не дарувати. У дитини загорілися очі, хлопчик очевидно зрадів подарунку. Батько та мати почали з`ясовувати стосунки. Мати поїхала, батько і дитина почали вирішувати чи брати той подарунок, але остаточно вирішили не брати, хоча хлопець дуже цього хотів. Принциповість переважила над бажанням. Вважає можливим відновити стосунки між матір`ю та дитиною, але сприяння бабусі та тата у цьому - це головний фактор. Батько формально хоче сприяти, але він рідко перебуває з дитиною. Треба більше часу. Стосовно бабусі - у неї є великі образи на [PERSON] . У дитини є страхи про викрадення його мамою, але ці страхи не підкріплені фактами, можливо вони нав`язані зі сторони людей, які поруч. При спілкуванні з [PERSON] , той повідомляв, що мама його била. Малолітній [PERSON] опитаний в судовому засіданні у присутності психолога [PERSON] , зазначив, що хоче жити з татом. На маму ображений через її поведінку. Коли жив з мамою, мама могла йому погрожувати, бити його. Він її боїться. Більше року він проживає з батьком, батько добріший. З мамою він боявся робити уроки, перепитувати її, просити про допомогу. Тато йому допомагав по телефону, навіть, коли він ще жив з мамою, він більш терплячий, краще пояснює уроки. Мама почала жити з третім чоловіком, поїхала до нього у м.Київ, а він хотів до тата. Мама його відпустила і він залишився у тата. З татом йому добре. З мамою не хоче жити, вона непередбачувана. Хоче жити з татом і це його власне бажання. Його ніхто не просив цього казати, це його рішення. Оцінка суду. Дослідивши надані суду дані у їх сукупності, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 18 та частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ці положення міжнародного законодавства знайшли своє визначення у законодавстві національному, відповідно до вимог статті 150 Сімейного кодексу України якого, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину. За змістом статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. У свою чергу поняття «розлучення дитини та матері» не є тотожним поняттю «визначення різних місць проживання матері та дитини», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. Таким чином, положення статті 6 Декларації прав дитини не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини є перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. За приписами статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно із частинами першою і другою статті161 Сімейного кодексу України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до установлених у судовому засіданні обставин, виходячи із принципу, що найвищі інтереси дитини мають бути першочерговим міркуванням при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , з урахуванням його інтересів та прихильності до кожного з батьків, врахувавши тривалість проживання його з батьком та добросовісне виконання [PERSON] батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення дитини усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком чи негативно впливали на її виховання та розвиток, суд приходить до висновку про необхідність залишення проживання малолітнього [PERSON] в родині батька та відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] . У цій справі вирішальними стали відносини, які склалися, наразі, між дитиною та матір`ю, необхідністю приведення цих відносин до рівня, достатнього для порушення юридичного питання про зміну умов проживання дитини, які склалися, і в яких дитина почуває себе у безпеці, що є пріоритетом для суду та має бути пріоритетом для батьків. При цьому суд вказує на те, що фактичне проживання дитини разом із батьком не позбавляє права позивача у справі спілкуватися з дитиною та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки мати дитини, у разі визначення місця проживання останньої з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні. За результатами розгляду цієї справи суд, також, вважає за потрібне звернути увагу відповідача [PERSON] та представників третьої особи Органу опіки та піклування адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради на те, що у випадках, коли діти відмовляються від спілкування з одним із батьків, стаття 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує Держави намагатися встановити причини такої відмови та усунути їх («Юришич проти Хорватії (№ 2)» (Juriљiж v. Croatia (no. 2)), 2022, § 43, «Рібіч проти Хорватії» (Ribiж v. Croatia), 2015, § 94). В судовому засіданні встановлений негативний вплив на прихильність дитини до матері зі сторони дорослих людей, які її оточують. Судом наголошується, що присутність матері у виховному процесі є необхідністю для всебічного розвитку дитини, гарантується Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, та чинним законодавством України, тому є необхідність у зміні такого ставлення на позитивне задля повного і гармонійного розвитку дитини. На підставі, ст. 161 СК України, ст.29 ЦК України,

Outcome: dismissed