Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

У грудні 2024 року до суду звернувся позивач з вищезазначеним позовом. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що з лютого 2014 року по жовтень 2016 року позивач з відповідачкою проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у сторін народилася донька - [PERSON] . Однак у подальшому сімейне життя не склалося, відповідач ухилялася від виконання обов`язків по вихованню дитини, і в жовтні 2016 року залишила позивачу шестимісячну доньку та поїхала від них. З того часу дитина проживає разом з позивачем і перебуває на його повному утриманні. А відповідачка ухиляється від витрат пов`язаних з утриманням та вихованням дитини, добровільно матеріальної допомоги не надає. [PERSON] тривалий час (більше 8 років) не спілкується з донькою, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє загальновизнаним нормам моралі тощо. Взагалі донька особисто впізнати її не зможе, що являється доказом того, що мати взагалі не піклується про дитину. Вона самоусунулася від виховання дитини, не цікавиться її життям, не відвідує її. Посилаючись на вищезазначені обставини, позивача просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] народженні, та стягнути з неї аліменти на користь позивача на утримання малолітньої доньки в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 25 грудня 2025 року у справі відкрите загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання на 27 січня 2025 року. 03 березня 2025 року ухвалою суду справу призначено до судового розгляду по суті на 02 квітня 2025 року, яке у зв`язку з неявкою відповідачки було відкладене на 14 травня 2025 року. У судовому засіданні 15 травня 2024 року позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. Представниця третьої особи - Виконавчого комітету Решетилівської міської ради як орган опіки та піклуванняГмиря Ю.А. у судовому засіданні зазначила, що відповідачку вона знає особисто ще з 2016 року, материнський інстинкт у неї відсутній. Був випадок, коли вона пішла до магазину та залишала трьох своїх малолітніх дітей самих вдома, які загинули внаслідок пожежі. Гмиря Ю.А. підтримала поданий органом опіки та піклування та зазначила, що позбавлення батьківських прав відповідачки у повній мірі відповідатиме інтересам дитини. А тому просила позов задовольнити у повному обсязі Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до суду повернулася повістка з поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 71). Представник третьої особи - [INFO] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 70). Згідно з положеннями ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Тому, з огляду на положення ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідачка про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Відзиву, заяв чи клопотань до суду від відповідачки не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на викладене, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. У зв`язку з викладеним судом було постановено ухвалу в судовому засіданні без оформлення окремого документа про проведення заочного розгляду даної цивільної справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що згідно з копією довідки про реєстрацію місця проживання від 04 квітня 2019 року, місце проживання позивача [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а. с. 6). Відповідно до довідки, виданої 04 грудня 2024 року виконавчим комітетом Решетилівської міської ради Полтавської області [PERSON] та його дочка [PERSON] , [INFO] , фактично проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а. с. 9). Сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 7). Відповідно до акту обстеження умов проживання, затвердженого начальником служби у справах дітей виконавчого комітету Решетилівської міської ради Гмирею Ю.А., 10 грудня 2024 року було проведено обстеження умов проживання [PERSON] . Умови проживання: опалення - твердопаливний котел, будинок газифікований, електрофікований, є водопостачання. Санітарно - гігієнічні умови задовільні, є запас продуктів харчування, ведеться підсобне господарство та обробляється земельна ділянка. Дитина має окреме спальне місце, шафу, стіл для навчання. Дитина забезпечена сезонним одягом та взуттям, є книги та іграшки відповідного віку. [PERSON] проживає та перебуває на утриманні батька. Місце проживання матері невідоме (а. с. 8). Згідно характеристики [PERSON] , [INFO] , Малобакайського закладу дошкільної освіти ясла - садка «Теремок» Решетилівської міської ради Полтавської області дівчинка полюбляла будівельні сюжетні ігри, відчувається позитивний вплив батька, дитина працьовита, відповідальна. Навики самообслуговування сформовані відповідно до віку. [PERSON] виховується у неповній сім`ї, де вихованням займається виключно батько - [PERSON] , який регулярно відвідував батьківські збори та приймав активну участь у житті дочки. Мати - [PERSON] вихованням дитини не займалася (а. с. 10). Відповідно до довідки, виданої 05 грудня 2024 року №01-02/46 Малобакайським закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Решетилівської міської ради Полтавської області, [PERSON] , 2016 року народження, дійсно навчається в 3 класі Малобакайського ЗЗСО І-ІІІ ступенів Решетилівської міської ради Полтавської області (а. с. 11). Як установлено з характеристики учениці 3 класу Малобакайського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Решетилівської міської ради Полтавської області від 06.12.2024 №01-37/108 [PERSON] навчається у даному навчальному закладі із 1 вересня 2022 року. За час навчання зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, уважна учениця. Має навчальні досягнення достатнього рівня, має добрий загальний розвиток. Проживає з батьком, мати у вихованні доньки участі не приймає. Батько приділяє належну увагу вихованню доньки. [PERSON] повністю забезпечена шкільним приладдям, підручники та зошити охайні. Батько цікавиться навчанням та поведінкою доньки, постійно підтримує контакт з класним керівником (а. с. 12). 02 квітня 2024 року до суду надійшов висновок Виконавчого комітету Решетилівської міської ради, як органу опіки і піклування, затверджений рішенням виконавчого комітету Решетилівської міської ради від 27 лютого 2025 року № 72 щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянки відносно її дитини (а. с. 61- 62). Згідно указаного висновку мати дитини - [PERSON] практично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків: не утримує доньку, не цікавиться її життям, не спілкується з нею, не відвідує у навчальному закладі та не телефонує класному керівнику. Про стійке небажання цікавитися дитиною та її життям свідчить і той факт, що не було жодного звернення громадянки [PERSON] до служби у справах дітей або ж до виконавчого комітету Решетилівської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо усунення перешкод у спілкуванні дитини та визначення способу участі матері у вихованні доньки. Тобто, матері у спілкуванні з дитиною не перешкоджали, але вона свідомо нехтувала своїми батьківськими обов`язками. Матеріальним забезпеченням та утриманням [PERSON] займається батько дитини, [PERSON] . Мати дитини свідомо ухиляється від добровільних витрат, пов`язаних з утриманням дитини. З малолітньою дитиною - [PERSON] , [INFO] , начальником служби [PERSON] проведена бесіда 18.02.2024, в ході якої дівчинка зазначила, що матір свою вона не бачила багато років, тому її не пам`ятає, лише знає, що в неї темне волосся. Мати її не відвідує, не телефонує, подарунків не надсилає, її життям не цікавиться. Дівчинка не заперечує проти позбавлення [PERSON] батьківських прав, не виявляє бажання взагалі з нею спілкуватися та хоче надалі проживати зі своїм батьком [PERSON] . Крім того відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Чернігова (справа №750/16260/23) громадянка [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] байдужа до долі своєї дитини, вона не виконує свої обов`язки, не турбується про фізичний і духовний розвиток доньки, не цікавиться її здоров`ям навчанням, підготовкою до самостійного життя, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу та не дарує подарунків. Посилаючись на викладені обставини, з метою повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини виконавчий комітет Решетилівської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] . Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК (2947-14). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язкам. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини(параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛвід 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява№ 2091/13). Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2019 у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої вказаної статті СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 вказав, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Судом установлено, що відповідачка не бажає спілкуватися з дочкою та брати участь у її вихованні, практично з самого народження дитини остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, яка залишилася проживати батьком, і можливість налагодження стосунків між матір`ю та дочкою остаточно втрачена. Будь - які зв`язки між матір`ю та дитиною відсутні, що було підтверджено самою дитиною. Доказів на підтвердження вчинення дій, які б свідчили про бажання відповідачки брати участь у вихованні та розвитку дитини, вона не надала. Будь - якої заяви щодо заперечення проти позову відповідачка до суду не надіслала. З огляду на викладене суд погоджується із висновком виконавчого комітету Решетилівської міської ради як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , оскільки він складений з урахуванням усіх конкретних обставин справи та у повній мірі відповідає інтересам дитини. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Тобто при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Суд враховує, що особиста присутність у судовому засіданні дитини, якій виповнилося лише дев`ять повних років, не буде комфортним для дітей такого віку. При цьому суд ураховує те, що у висновку органу опіки та піклування заначено, що в ході проведеної бесіди з дитиною [PERSON] зазначила, що матір свою вона не бачила багато років, тому її не пам`ятає, лише знає, що в неї темне волосся. Мати її не відвідує, не телефонує, подарунків не надсилає, її життям не цікавиться. Дівчинка не заперечує проти позбавлення [PERSON] батьківських прав, не виявляє бажання взагалі з нею спілкуватися та хоче надалі проживати зі своїм батьком [PERSON] . Тому, з урахуванням обставин справи, віку дитини та того, що думка дитини з приводу позбавленні її матері батьківських прав відображена у висновку органу опіки та піклування, суд уважає, що у даному випадку потреби заслуховувати дитину безпосередньо у судовому засіданні немає. Таким чином, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, виходячи з якнайкращих інтересів дитини, суд доходить висновку про наявність підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки - [PERSON] . Також, суд уважає за необхідне зазначити, що згідно ч. 1 ст. 166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Відповідно до ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Щодо стягнення аліментів з відповідачки суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від зобов`язання по утриманню дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину (частина 3 статті 166 СК України). Згідно вимог статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позбавлення батьків батьківських прав не припиняє їхнього аліментного обов`язку щодо дитини. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідноч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. З огляду на викладене суд доходить висновку, що є передбачені ст. 180 СК України підстави для стягнення із відповідачки аліментів. З урахуванням викладеного вище та встановлених у ході розгляду обставин справи, судому установлено наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі. Щодо судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Позивачем при зверненні до суду було заявлено одну вимогу немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру. З квитанції про сплату судового збору № 0935-7897-2020-7733 від 12 грудня 2024 року установлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн за вимогу про позбавлення відповідачки батьківських прав (а. с. 1). Вказані кошти зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України (а. с. 15). Враховуючи те, що дана вимога судом задоволена судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачки у справі в розмірі 1211,20 грн на користь позивача. Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено, що з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі складає 3028,00 грн. Таким чином судовий збір за подання позовної заяви [PERSON] становить 1211,20 грн. Відповідно до п. 3. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на зазначене та у зв`язку із задоволенням позову і у цій частині судові витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів підлягають стягненню з відповідачки у справі в розмірі 1211,20 грн на користь держави. На підставі викладеного, та

Outcome: approved