Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

представник позивача звернувся з позовом до суду, просить стягнути з відповідача заборгованість за: Договором № С-203-015989-19-980 від 08.05.2019 року ?заборгованість за основним боргом 7669,71 грн; ?заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 12473,15 грн ?заборгованість на нарахованими та несплаченими комісіями 0,00 грн. Договором № Z02.00203.005233674 від 08.05.2019 року ?заборгованість за основним боргом 43142,65 грн; ?заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 2802,90 грн заборгованість на зарахованими та несплаченими комісіями 48864,92 грн., а також судовий збір у розмірі 3028,00 та судові витрати на правничу допомогу в розмірі 14000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08.05.2019 між відповідачем та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» укладено угоду № С-203-015989-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної Картки. Відповідно до умов Договору кредиту № С-203-015989-19-980 від 08.05.2019, Банк відкриває Клієнту рахунок у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках угоди та договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу та випускає клієнту платіжну карту МакстерКард, кредитний ліміт 7000 грн. Також 08.05.2024 між відповідачем та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» укладено договір кредиту та страхування №Z02.00203.005233674 від 08.05.2019, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти (кредит) на поточні потреби 47281 грн, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та проценти за користування таким. 19.12.2023 між ПАТ «Ідея Банк» та ТзОВ «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу №19/12-2023, згідно з умовами якого ТзОВ «Оптіма Факторинг» прийняв належні ПАТ «Ідея Банк» права грошової вимоги до боржників за договорами, вказаними у реєстрі боржників. В подальшому 22.12.2023 між ТзОВ «Оптіма Факторинг» та позивачем укладено договір факторингу №22/12-2023, відповідно до умов якого позивач прийняв належні ТзОВ «Оптіма Факторинг» права грошової вимоги до боржників, зокрема і права грошової вимоги до відповідача за договором № С-203-015989-19-980 від 08.05.2019 року в розмірі 20142, 86 грн, що складається із заборгованості за основним боргом 7669,71 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 12473,15 грн та договором №Z02.00203.005233674 від 08.05.2019 в розмірі 94810,47 грн, яка складається з: 43142,65 грн заборгованість за тілом кредиту, 2802,90 грн заборгованість за відсотками, а також 48864,92 грн - за нарахованими та несплаченими комісіями. Всупереч умовам кредитних договорів, відповідач не виконала своїх зобов`язань по сплаті заборгованості, а тому просить стягнути таку у загальному розмірі 114953,33 грн в судовому порядку. Ухвалою суду від 05 грудня 2024 року постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі; розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явилася, розгляд справи просить проводити без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач скерувала на адресу суду клопотання 06.02.2025, у якому надала свої письмові пояснення щодо кредитного договору №Z02.00203.005233674 від 08.05.2019 року. Вважає, що комісія за даним договором є необґрунтованою. Наголошує, що умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону «про захист прав споживачів», є нікчемною. В судовому засіданні відповідач не заперечила факт укладення двох договорів, щодо кредитного договору № С-203-015989-19-980 від 08.05.2019 року визнає заборгованість в повному обсязі. Щодо кредитного договору №Z02.00203.005233674 від 08.05.2019 заперечує в частині нарахованих відсотків, отримала десь 7-8 тисяч гривень, а 47000 грн їй повідомили, що це вже кінцева сума для сплати. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено,\~що08.05.2019 між відповідачем та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» укладено кредитний договір № С-203-015989-19-980 від 08.05.2019 року про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної Картки. Відповідно до умов Договору кредиту № С-203-015989-19-980 від 08.05.2019 року, Банк відкриває Клієнту рахунок у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках угоди та договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу та випускає клієнту платіжну карту МакстерКард, кредитний ліміт 7000 грн. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язалась повернути позику, сплатити проценти у строки і на умовах, передбачених договором. 19.12.2023 між ПАТ «Ідея Банк» та ТзОВ «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу №19/12-2023, згідно з умовами якого ТзОВ «Оптіма Факторинг» прийняв належні ПАТ «Ідея Банк» права грошової вимоги до боржників за договорами, вказаними у реєстрі боржників. В подальшому 22.12.2023 між ТзОВ «Оптіма Факторинг» та позивачем укладено договір факторингу №22/12-2023, відповідно до умов якого позивач прийняв належні ТзОВ «Оптіма Факторинг» права грошової вимоги до боржників, зокрема і права грошової вимоги до відповідача за договором кредиту № С-203-015989-19-980 від 08.05.2019\~року в розмірі 20142, 86 грн, що складається із заборгованості за основним боргом 7669,71 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 12473,15 грн, а також за договором №Z02.00203.005233674 від 08.05.2019 в розмірі 94810,47 грн, яка складається з: 43142,65 грн заборгованість за тілом кредиту, 2802,90 грн заборгованість за відсотками, а також 48864,92 грн - за нарахованими та несплаченими комісіями. Відповідно до реєстру боржників № 1 від 22.12.2023 до договору факторингу позивач набув права грошової вимоги до відповідача за договором кредиту № С-203-015989-19-980 від 08.05.2019\~року в розмірі в розмірі 20142, 86 грн, що складається із заборгованості за основним боргом 7669,71 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 12473,15 грн. Відповідно до реєстру боржників №2 від 22.12.2023 до договору факторингу позивач набув права грошової вимоги до відповідача за договором кредиту №Z02.00203.005233674 від 08.05.2019 в розмірі 94810,47 грн, яка складається з: 43142,65 грн заборгованість за тілом кредиту, 2802,90 грн заборгованість за відсотками, а також 48864,92 грн - за нарахованими та несплаченими комісіями. Всупереч умовам договору № С-203-015989-19-980 від 08.05.2019 року, відповідач не виконала своїх зобов`язання, заборгованість не погасила, що підтвердила в судовому засіданні, а тому суд приходить до висновку, що позов в цій частині слід задоволити та стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за договором кредиту № С-203-015989-19-980 від 08.05.2019\~року в розмірі в розмірі 20142, 86 грн, що складається із заборгованості за основним боргом 7669,71 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 12473,15 грн. Що стосується договору №Z02.00203.005233674 від 08.05.2019, суд встановив наступне. На виконання ухвали суду від 24.03.2025 про надання інформацію щодо того, чи в період травня, червня 2019 року був виконаний Договір кредиту та страхування №Z02.00203.005233674 від 08.05.2019 року шляхом переказу коштів у розмірі 47\~281 (сорока семи тисяч двохсот вісімдесяти гривень) на рахунок [PERSON] № [NUMBER] , який відкритий в АТ «Ідея Банк», на адресу суду надійшла відповідь що кошти в сумі 4265,18 грн з рахунку [NUMBER] перераховані на рахунок клієнта 26206001533653. З рахунку [NUMBER] через касу видано кошти в сумі 4300 грн. Отже, враховуючи наведено, стороною позивача не доведено належним чином виконання умов договору кредиту та страхування №Z02.00203.005233674 від 08.05.2019 року, а тому з відповідача підлягає стягненню лише сума основної заборгованості у розмірі 4300 грн. Крім того, Законом України «Про захист прав споживачів» визначено, що послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 6 вересня 2017 року у справі №6-2071цс16. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.09.2024 у справі №479/191/17. Виходячи з вищезазначеного, суд приходить до висновку, що положення кредитного договору №Z02.00203.005233674 від 08.05.2019 року про сплату позичальником комісії у розмірі 48864,92 грн суперечать положенням статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача комісії задоволенню не підлягають. Задовольняючи частково позов, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати, що становлять 17028 грн пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 3620,71 грн, (17028грн* 24442,86грн/114953,33 грн).

Outcome: approved