Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

В грудні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Інгульського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання його батьком Кури [PERSON] ;\~зобов`язання Відділу\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану видати\~йому дублікату\~свідоцтва про\~народження [PERSON] . Свої вимоги мотивував тим, що він є біологічним батьком [PERSON] , який народився [INFO] . У зв`язку з необхідністю отримання дубліката свідоцтва про народження його сина для подальшого оформлення спадкових чи інший юридичних дій, позивач звернувся до відповідача. Проте йому було відмовлено у видачі дубліката свідоцтва через відсутність офіційного підтвердження його батьківства у актовому записі про народження [PERSON] , оскільки була допущена помилка у прізвищі. Для підтвердження батьківства позивача було проведено молекулярно-генетичну експертизу, яка однозначно встановила, що він є батьком [PERSON] . Посилаючись на викладене, позивач [PERSON] звернувся із даним позовом до суду. Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.12.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено її розгляд у підготовчому судовому засіданні. 16.01.2025 на адресу суду від представника відповідача Інгульського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вказано на те, що у долучених до позовної заяви документах є розбіжності, а саме прізвище позивача « [PERSON] », натомість у витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України значиться прізвище « [PERSON] ». При цьому відповідач просить суд прийняти до уваги той факт, що згідно актового запису про народження [PERSON] факт батьківства\~доведено і\~не потребує\~додаткового встановлення. Але є розбіжності в поданих документах стосовно написання прізвища заявника « [PERSON] » та « [PERSON] ». 14.03.2025 позивачем подані суду заяви про розгляд справи за його відсутності та «перекваліфікацію» справу «про визнання батьківства» на справу «про встановлення факту родинних відносин». Відповідно до\~ухвали Ленінського\~районного суду\~м.\~Миколаєва від\~17.03.2025\~відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про «перекваліфікацію справи»; закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. В судове засідання учасники справи не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Від відповідача 01.04.2025 надійшла заява про розгляд справи без участі представника відділу. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян 20.10.1975 народився [PERSON] , батьком якого записано Кури [PERSON] (а.с.7-8). Вказаний запис про народження [PERSON] здійснено на підставі ст.\~133\~СК України (Якщо дитина народилась у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік батьком дитини). Однак згідно паспорту серії [NUMBER] та РНОКПП прізвищем позивача [PERSON] є «Курільчик» (а.с.3-4, 5). Згідно копії висновку експерта Запорізького НДЕКЦ № СЕ-19/108-24/8135-БД від 03.05.2024 [PERSON] може бути біологічним батьком особи, генетичні ознаки фрагмента кістки якої було досліджено з ймовірністю спорідненості 99,9999% (а.с.9-17). Згідно роз`яснення Інгульського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 11.10.2024 щодо повторної видачі свідоцтва про народження [PERSON] в наданих відділу документах є розбіжності в прізвищах. Таким чином не підтверджуються родинні відносини батька з дитиною та у зв`язку з цим неможливо видати повторно свідоцтво про народження (а.с.18). Відповідно до ч. 4 ст. 128 СК України позов про визнання\~батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої\~статті 135 цього Кодексу. В той час як судом встановлено, що запис про народження [PERSON] здійснено на підставі ст.\~133\~СК України (Якщо дитина народилась у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік батьком дитини). Аналогічна норма містилась в ст. 52 Кодексу про шлюб та ім`ю України, що діяв на момент народження [PERSON] . У відзиві на позовну заяву Інгульським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вказано на те, що у долучених до позовної заяви документах є розбіжності, а саме прізвище позивача « [PERSON] », натомість у витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України значиться прізвище « [PERSON] ». При цьому відповідач просить суд прийняти до уваги той факт, що згідно актового запису про народження [PERSON] факт батьківства\~доведено і\~не потребує\~додаткового встановлення. Але є розбіжності в поданих документах стосовно написання прізвища заявника « [PERSON] » та « [PERSON] ». Частиною першою статті 15\~ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у\~спосіб,\~який є\~ефективним,\~тобто таким,\~що відповідає\~змісту відповідного\~права чи\~інтересу,\~характеру його\~порушення,\~невизнання або\~оспорення та\~спричиненим цими\~діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018\~року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19). Відповідно до частини першої статті 175\~ЦПК України позивач викладає свої вимоги щодо предмета позову та їх обґрунтування. Предмет позову - це конкретна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, заявлена через суд. Підстава позову - це юридичні факти (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124\~Конституції України та статті 13\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України\~та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Особа, звертаючись із позовом до суду, має право пред`явити таку вимогу на захист свого цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, і призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Предметом позову [PERSON] визначив вимогу про визнання батьківства та зобов`язання відділу видачі дубліката свідоцтва про народження [PERSON] . Однак, виходячи зі змісту позову та доданих до нього доказів, враховуючи норму ч. 4 ст. 128 СК України, неможливо становити батьківство людини, яка і так записана батьком дитини, факт батьківства доведено і не потребує додаткового встановлення. Як і не можливо видати дублікат свідоцтва про народження [PERSON] із виправленим прізвищем позивача без внесення відповідних змін в нього. Позивачу для захисту свого права необхідно звернутися до суду із позовом про встановлення факту родинних відносин із загиблим сином, оскільки в їх прізвищах містяться розбіжності. А відтак обраний позивачем спосіб захисту не узгоджується із положеннями ст.\~16\~ЦК України та ч. 4 ст. 128 СК України. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають у зв`язку з неналежним способом захисту. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Подібний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 11.01.2023 по справі № 461/56/20. Враховуючи викладене, в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі, залишивши судові витрати за позивачем відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed