Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

У січні 2024 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] , в якій позивач просив суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] за місцем проживання батька, [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог вказано, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - [PERSON] , [INFO] . Спільний син подружжя [PERSON] з грудня 2021 року проживає разом з батьком у с. Майдан (Костопільська територіальна громада), Рівненський район, Рівненська область. Мати хлопчика залишила сім`ю наприкінці липня 2021 року та вкрай рідко бачилась з сином. Вона працює за кордоном, періодично спілкується з сином засобами телефонного зв`язку та вчасно сплачує аліменти. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 29.01.2024 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, залучено до участі у справі в якості третьої особи [INFO] , доручено позивачу направити [INFO] копію позовної заяви з додатками, а докази направлення документів надати до суду. 22.02.2024 [PERSON] через свого представника - адвоката Короля Павла Васильовича, подала до суду зустрічну позовну заяву, в обґрунтування якої вказано про те, що в первісній позовній заяві не було висвітлено обставин, що передували виїзду позивачки за кордон, а також умисно замовчано про існування попередньої усної домовленості між сторонами про те, що син [PERSON] на період тривання на території України бойових дій, буде проживати разом із своєю матір`ю [PERSON] за кордоном. Причиною проживання позивачки за кордоном слугує обставина необхідності заробляти собі на життя з метою мати практичну можливість забезпечити свого малолітнього сина усіма необхідними речами та атрибутами, які притаманні для його віку, що уможливлюють здійснення сталого та всебічного розвитку. [PERSON] проживає в належних житлово-побутових умовах, де зможе вільно розмістити також свого малолітнього сина [PERSON] . З огляду на введення на території України правового режиму воєнного стану, у зв`язку із військовою збройною агресією російською федерації, позивачка дуже переймається за збереження життя та здоров`я свого сина, а тому бажає, щоб останній проживав разом із нею на території республіки Чехії, однак лише на період дії в Україні правового режиму воєнного стану. Позивачка також вважає, що звернення позивача за первісним позовом зумовлено також тим, що її колишній чоловік є військовозобов`язаною особою, у зв`язку із чим він може бути мобілізований до лав Збройних Сил України. Просила суд на період дії на території України правового режиму воєнного стану і до моменту його припинення (скасування), визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] разом із матір`ю - [PERSON] , з одночасним покладенням на [PERSON] зобов`язання повернути [PERSON] на територію України впродовж 60 (шістдесяти) днів з моменту припинення (скасування) правового режиму воєнного стану в Україні . 07.03.2024 в судовому засіданні суд на місці ухвалив прийняти до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, приєднати до матеріалів справи клопотання про долучення доказів та задовольнити клопотання про виклик свідків. 20.03.2024 ухвалою суду частково задоволено клопотання [PERSON] , ухвалено забезпечити зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, шляхом зобов`язання [PERSON] забезпечити спілкування малолітнього сина [PERSON] , [INFO] зі своєю матір`ю [PERSON] в телефонному режимі по відео або аудіо зв`язку, в тому числі у месенджерах Viber, Telegram, WhatsApp, кожного дня за наступним графіком: з понеділка по суботу з 17:00 год. до 19:00 год.; у неділю з 10:00 год. до 13:00 год., в іншій частині клопотання відмовлено. 25.03.2024 від представника відповідача за зустрічним позовом до суду надійшов відзив на зустрічний позов, в обґрунтування якого зазначено, що сімейні спори, які стосуються інтересів дітей та їх батьків, необхідно розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини, які закріплені у Конвенції про права дитини від 20.11.1989. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. У зустрічній позовній заяві не наведено жодного речення щодо захисту прав та інтересів малолітньої дитини на проживання разом з матір`ю дитини, чому малолітня дитина має проживати з матір`ю в іншій державі де спілкування відбувається на іншій, чужій для дитини мові, де інші звичаї, інша культура, чужі, незнайомі особи тощо. Батько забезпечив сина усім необхідним для його повноцінного розвитку. [PERSON] хоча і працює без офіційного оформлення, але має стабільний дохід, не має захворювань, які б перешкоджали йому займатися вихованням малолітнього сина, позитивно характеризується за місцем проживання. Має у приватній власності житло, яке знаходиться у м. Костополі Рівненського району Рівненської області. В подальшому планує переїхати проживати у м. Костопіль, де дитина могла б ходити у садочок, а в подальшому до освітнього учбового закладу. Разом з малолітньою дитиною проживають його бабуся та дідусь, що також є важливим соціально-сімейним моментом, який немає сенсу переривати лише через бажання матері малолітньої дитини проживати у іншому місті за кордоном. Зміна місця проживання в іншому місті може негативно вплинути як на психіку, так і на розвиток малолітньої дитини. Просить відмовити в зустрічному позові [PERSON] 01.04.2025 на адресу суду від представника позивача за зустрічним позовом надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що стороною відповідача вперто та непохитно ігнорується безпековий компонент, який відіграє істотну роль у справі. Так, перебування дитини в державі, яка де факто перебуває у стані війни, щодня наражає її життя на небезпеку, а тому [PERSON] має стійку переконаність, що перебування дитини разом з нею на території республіки Чехії убезпечить дитину від потенційних вкрай негативних наслідків. Окрім цього, батьком постійно наголошується на тому, що дитина, у періоди відсутності його вдома, перебуває разом із дідусем та бабусею (батьками [PERSON] ). При цьому з незрозумілих причин дитина не відвідує дитячий садок, що було б дуже корисним для неї, оскільки відбувався б процес її соціалізації та розширення кола спілкування, що наразі є дуже обмежене. Просить залишити поза увагою аргументацію відзиву. 11.04.2024 від представника позивача за зустрічним позовом до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в яких позивач просить вважати вірною позовну вимогу в такій редакції - визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю - [PERSON] . 08.05.2024 в судовому засіданні суд на місці ухвалив прийняти до розгляду уточнену зустрічну позовну заяву та залучити до участі у справі Службу у справі дітей Білоцерківської міської ради, доручено представнику позивача за зустрічним позовом надіслати третій особі матеріали заяви, а докази надіслання надати суду. 10.05.2024 ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 09.10.2024, відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення первісного позову, шляхом покладення на [PERSON] обов`язку негайного повернення малолітнього [PERSON] , [INFO] до постійного місця його проживання та реєстрації за адресою: [ADDRESS] . 05.12.2024 ухвалою суду за клопотанням адвоката Короля П.В. доручено Службі у справах дітей Білоцерківської міської ради в межах встановлених законом повноважень надати висновок про розв`язання спору у даній справі з урахуванням змісту клопотання адвоката Короля Павла Васильовича від 02.12.2024 № 897/2024. 08.01.2025 судом отримано лист від Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради від 07.01.2025 № 05-03/52, в якому зазначено, що позивач [PERSON] в телефонному режимі повідомив, що наразі перебуває на службі в Збройних Силах України і має намір залишити свій позов без розгляду, оскільки спір між ним і матір`ю дитини вичерпано. В зв`язку з цим, надання до суду висновку з цього питання є недоцільним. 22.01.2025 в судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом - адвокат Король П.В., наполягав на необхідності повторного винесення ухвали щодо зобов`язання Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради надати висновок про розв`язання спору у даній справі з урахуванням змісту його клопотання від 02.12.2024 № 897/2024. Також адвокат просив попередити третю особу про відповідальність за неподання висновку та невиконання ухвали суду. 22.01.2025 ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, суд постановив повторно надіслати Службі у справах дітей Білоцерківської міської ради для виконання ухвалу суду від 05.12.2024, оскільки по справі заявлено два позови: позов батька та зустрічний позов матері, при цьому від батька (позивач за первісним позовом) не надходило заяв про залишення його позову без розгляду. 22.01.2025 в судовому засіданні за участю адвоката Короля П.В. ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче засідання (провадження) та призначено розгляд справи по суті 17.03.2025 17.03.2025 на адресу суду надійшов висновок про розв`язання спору. В судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом - адвокат Король П.В., підтримав зустрічний позов в уточненій редакції та просив його задовольнити, надав пояснення по суті, проти задоволення первісного позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні. Позивач за первісним позовом - відповідач за зустрічним позовом, та його представник, а також представники третіх осіб в судове засідання не з`явились повторно, про розгляд справи повідомлялись у встановленому порядку. Начальник Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Гончарук М. подала заяву про розгляд справи без участі їх представника, просить врахувати при винесенні рішення висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору. Суд, вислухавши представника позивача за зустрічним позовом, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, встановив наступне. З 22.01.2021 [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.12.2022 у справі № 564/1813/22. Від спільного проживання сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією повторно виданого свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.1.02021, актовий запис № 242. Спільний син сторін [PERSON] з 11.02.2022 зареєстрований разом з батьком [PERSON] , а також [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2023/001114888 від 07.02.2023 та довідкою Костопільської міської ради про реєстрацію місця проживання № 842/09-06 від 11.02.2022 та довідкою Малостидинського старостинського округу № 6 Костопільської міської ради № 256 від 13.11.2023. Згідно з довідкою УСЗН Рівненської районної державної адміністрації № 05-37/1662 від 28.12.2023, [PERSON] перебуває на обліку в управлінні та йому призначено допомогу при народженні дитини на сина [PERSON] з 01.07.2023 по 29.02.2024. Рішення Виконавчого комітету Костопільської міської ради Рівненської області № 63 від 10.05.2023 вирішено уважати за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON] . [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 419566 від 24.01.2024. Відповідно до інформації Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області від 04.04.2023 № 554/01-08, [PERSON] у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з березня 2022 року і до тепер проживає у Чеській Республіці. В матеріалах справи міститься копія договору оренди [PERSON] квартири в м. Френштат-под-Радгоштем від 22.06.2023, рекомендаційний лист роботодавця [PERSON] від 01.12.2023, як такої, що характеризується сумлінною, пунктуальною та старанною, а також платіжна відомість про заробітну плату [PERSON] за серпень-вересень 2023 року. Згідно із інформацією Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) від 02.03.2023 № 19401, [PERSON] станом на 01.03.2023 мала заборгованість но сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] в сумі 8914,50 гривень. Згідно з інформацією Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 04.04.2023 № 3033/212/02-23, [PERSON] та [PERSON] протягом останнього року до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалися. Громадянин [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно. Суду також надано характеристику від 29.01.2024 на [PERSON] як привітного, щирого, ввічливого та доброзичливого громадянина, витяг з ДРРПНМ від 09.11.2020 про наявність у власності [PERSON] однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою початкової школи та дитячого садка Загуні від 30.05.2024, [PERSON] зараховано для здобуття дошкільної освіти в дитячий садок "Школска Чтварть" 1391, Френштат-под-Радгоштаєм з 02.09.2024. В матеріалах справи також наявні фотознімки дитини з матір`ю та інші знімки матері з особистого життя. Рішенням Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 146 від 25.02.2025 вирішено вважати за доцільне і таким, що відповідає інтересам дитини визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з його матір`ю. З вказаного висновку вбачається, що в телефонному режимі [PERSON] повідомив, що він наразі перебуває в Збройних Силах України і має намір залишити позов без розгляду, оскільки спір між ним та матір`ю дитини вичерпано. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За правилом ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 141 цього Кодексу мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно з положеннями ст. 29 ЦК України, що дублюється з ч. 1, 2 ст. 160 СК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. У статті 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так, у вказаній статті зазначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно із ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07.12.2006 № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Згідно із частин 1-2 статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 01.07.2017 у справі «М.С. проти України» (заява № 2091/13) наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги в першу чергу безпеку дитини, вік дитини, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Судом встановлено, що малолітній син сторін [PERSON] на час пред`явлення первісного позову проживав разом з батьком та наявне рішення органу опіки від 10.05.2023 про визначення місця проживання хлопчика разом з батьком. Однак, після звернення позивача за первісним позовом до суду у даній справі суттєво змінились фактичні обставини, зокрема, спільний син сторін почав проживати разом з матір`ю в іншій країні, де [PERSON] наразі відвідує дитячий садок. За обставин даної справи вбачається, що обоє батьків мають інтерес до дитини та переймаються життям та здоров`ям сина, однак в процесі розгляду справи позивач фактично втратив інтерес до її вирішення. В матеріалах справи хоч і відсутні докази, однак представник Служби у справах дітей БМР вказує, що [PERSON] був мобілізований до Збройних Сил України. Крім того, після повернення в листопаді 2024 даної справи з суду апеляційної інстанції, в судові засідання (підготовче та по суті) відповідач та його представник не з`являлись, з клопотанням до суду не звертались. Зважаючи на вказані обставини, а також з метою забезпечення саме інтересів дитини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заявлених вимог зустрічної позовної заяви, отже в первісному позові слід відмовити. Варто зазначити, що саме по собі визначення місця проживання дитини органом опіки та піклування або судом має юридичне значення не тільки на час ухвалення відповідного рішення, але і на час його чинності (дії), оскільки батьки в такому випадку мають змогу на підставі такого рішення регулювати (вирішувати) питання пов`язані з вихованням, навчанням та розвитком дитини, забезпеченням належних умов проживання дитини тощо.

Outcome: approved