Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.03.2025 року в цивільній справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Діпробудмашина», Національного банку України, треті особи: Асоціація «Наш Дім», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий Олексій Сергійович про визнання недійсними положення договору та скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, у задоволенні позову відмовлено. Разом з тим, 26.03.2025 року представник Приватного акціонерного товариства «Діпробудмашина» подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнення з [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн. 22.04.2025 року до суду надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, в яких представник позивача просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу, оскільки відповідачем не надано достатніх та переконливих доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а також те, що з березня 2019 року [PERSON] доглядає за паралізованою матір`ю, є пенсіонером з мінімальним розміром пенсійного забезпечення, тому відшкодування витрат у заявленому відповідачем розмірі є значним фінансовим тягарем для неї. Представник ПрАТ «Діпробудмашина» в судовому засіданні підтримала подану заяву та просила задовольнити її. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. А тому суд продовжив слухання справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання. Дослідивши матеріали вищезазначеної справи, вислухавши представника заявника, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення у даній справі, виходячи з наступного. Як встановлено судом, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.03.2025 року в цивільній справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Діпробудмашина», Національного банку України, треті особи: Асоціація «Наш Дім», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий Олексій Сергійович про визнання недійсними положення договору та скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, у задоволенні позову відмовлено. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Також, у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 р. в справі № 648/1102/19 вказано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження вимог про стягнення судових витрат понесених ПрАТ «Діпробудмашина» у зв`язку з розглядом в суді цієї справи, було надано до суду: копію договору №А-0107 про надання правих послуг від 01.07.2024 року; додаткову угоду №1 від 25.03.2025 року до Договору №А-0107 про надання правих послуг від 01.07.2024 року; акт приймання-передачі наданих послуг від 25.03.2025 року. Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 року) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка. За умовами ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). В той же час, необхідно зазначити, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суду необхідно дослідити на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial