Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому зазначав, що з 2020 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою [PERSON] . [INFO] у пари народився син [PERSON] , на утримання якого позивач сплачує аліменти, а 08.04.2022 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] 08.07.2022 року його дружина влаштувала скандал та з сином залишила житло, в якому вони проживали разом. Позивач вказав, що останній раз він спілкувався з [PERSON] 04.10.2022 року. Після цього вона перестала відповідати на телефонні дзвінки, заблокувала телефонні номери і облікові записи в соцмережах, чим дала зрозуміти, що не бажає з ним спілкуватися. З цього ж часу відповідачка не дозволяє йому бачитися з дитиною. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.04.2023 року шлюб між сторонами розірвано.\~ Посилаючись на те, що відповідачка уникає спілкування з ним, переховує дитину від нього і невідомо де знаходиться син, проте він бажає приймати участь у житті сина, у його вихованні, а звернення за допомогою до органів опіки результатів не дали, позивач просив суд зобов`язати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON] , встановивши наступні способи участі батька у вихованні дитини: 1) у період дії військового стану в Україні: -\~за умови перебування дитини за кордоном України, безперешкодні зустрічі батька з сином з участю матері шляхом відеозв`язку та аудиозв`язку не рідше 2 разів зів на тиждень, тривалістю не менше 30 хвилин; - за умови перебування дитини на території України, безперешкодні зустрічі батька з сином з участю матері за місцем проживання дитини не рідше 1 разу на тиждень; - до досягнення дитиною 4 років та за умови перебування дитини за кордоном України безперешкодні зустрічі батька з сином з участю матері, з вимогою перевезення сина матір`ю на територію України до міста проживання батька дитини два рази на рік, а саме останні субота і неділя червня та жовтня з 09 години 00 хвилин суботи до 17 годин 00 хвилин неділі; - після досягнення дитиною 4 років та за умови перебування дитини за кордоном України безперешкодні зустрічі батька з сином, без участі матері, з вимогою перевезення сина матір`ю на територію України до міста проживання батька дитини 4 рази на рік, а саме останні субота і неділя січня, квітня, липня та жовтня, з 09 години 00 хвилин суботи до 17 годин 00 хвилин неділі; - після досягнення дитиною 4 років та за умови перебування дитини на території України безперешкодні зустрічі батька з сином, без участі матері не рідше 2 разів на місяць, з 17 годин 00 хвилин п`ятниці до 17 годин 00 хвилин неділі; - після досягнення дитиною 4 років, таза умовою перебування дитини за кордоном України безперешкодне проведення відпустки тривалістю від 1 до 2 тижнів з дитиною без участі матері, з вимогою перевезення дитини матір`ю на територію України до міста проживання батька дитини; - після досягнення дитиною 4 років, та за умовою перебування дитини на території України безперешкодне проведення відпустки тривалістю від 1 до 2 тижнів з дитиною без участі матері. 2) Після закінчення дії військового стану в Україні: - безперешкодні зустрічі батька з сином з участю матері за місцем проживання дитини не рідше 1 разу на тиждень, або шляхом відеозв`язку та аудиозв`язку за умови перебування дитини за кордоном України не рідше 2 разів на тиждень, тривалістю не менше 30 хвилин;\~ - до досягнення дитиною 4 років, та за умови перебування дитини за кордоном України безперешкодні зустрічі батька з сином з участю матері, з вимогою перевезення сина матір`ю на територію України до міста проживання батька дитини два рази на рік, а саме останні субота і неділя червня та жовтня з 09 години 00 хвилин суботи до 17 годин 00 хвилин неділі; - до досягнення дитиною 4 років, та за умови перебування дитини на території України - безперешкодні зустрічі батька з сином з участю матері за місцем проживання дитини не рідше 1 разу на тиждень; - після досягнення дитиною 4 років, та за умови перебування дитини на території України безперешкодні зустрічі батька з сином без участі матері за місцем проживання батька дитини не рідше 2 разів на місяць, з 17 годин 00 хвилин п`ятниці до 17 годин 00 хвилин неділі; - після досягнення дитиною 4 років, та за умови перебування дитини за кордоном України безперешкодні зустрічі батька з сином, без участі матері, з вимогою перевезення сина матір`ю на територію України до міста проживання батька дитини 4 рази на рік, а саме останні субота і неділя січня, квітня, липня та жовтня з 09 години 00 хвилин суботи до 17 годин 00 хвилин неділі; - після досягнення дитиною 4 років безперешкодне проведення відпустки тривалістю від 1 до 2 тижнів з дитиною без участі матері; - безперешкодна участь у спільному святкуванні дня народження сина (з можливою участю інших осіб) - кожного року 20 січня з 11 години 00 хвилин до 19 го години 00 хвилин. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батька, який проживає окремо від неї та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 08.05.2024 року.\~ 24.04.2024 року від відповідача [PERSON] (за електронним підписом [PERSON] ). електронною поштою надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому відповідач вказала, що знаходиться за кордоном разом з двома неповнолітніми дітьми, тому просила відкласти розгляд справи до закінчення воєнного стану.\~ 08.05.2024 року підготовче судове засідання в зв`язку з клопотанням відповідача відкладено на 20.06.2024 року. 14.06.2024 року від відповідача [PERSON] електронною поштою надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому відповідач зазначала, що знаходиться разом з дітьми у Німеччині. Також у цьому клопотанні відповідач вказала на те, що не перешкоджає участі [PERSON] у вихованні дитини, але в інтересах та безпеці дітей перебуває за кордоном і надає документ, в якому продовжено проживання у Німеччині до 04.03.2025 року. Просила відкласти розгляд справи до закінчення воєнного стану. 20.06.2024 року слухання справи не відбулося у зв`язку з тим, що в приміщенні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя не було електропостачання, підготовче судове засідання відкладено на 29.07.2024 року. 24.07.2024 року від відповідача [PERSON] електронною поштою надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому відповідач зазначала, що знаходиться разом з дітьми у Німеччині. Також у цьому клопотанні відповідач вказала на те, що не перешкоджає участі [PERSON] у вихованні дитини, але в інтересах та безпеці дітей перебуває за кордоном і надає документ, в якому продовжено проживання у Німеччині до 04.03.2025 року. Просила відкласти розгляд справи до закінчення воєнного стану. 29.07.2024 року відбулось судове засідання в режимі відеоконференції за участю позивача [PERSON] . Суд протокольною ухвалою постановив закінчити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду на 19.09.2024 року. 17.09.2024 року від відповідача [PERSON] електронною поштою надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому відповідач зазначала, що знаходиться разом з дітьми у Німеччині. Також у цьому клопотанні відповідач вказала на те, що не перешкоджає участі [PERSON] у вихованні дитини, але в інтересах та безпеці дітей перебуває за кордоном і надає документ, в якому продовжено проживання у Німеччині до 04.03.2025 року. Просила відкласти розгляд справи до закінчення воєнного стану. 19.09.2024 року судове засідання у зв`язку з клопотанням відповідача про відкладення розгляду справи та першою неявкою відповідача, відкладено на 07.11.2024 року. 07.11.2024 року в судовому засіданні встановлено, що до судового розгляду не залучений орган опіки та піклування, а тому відповідною ухвалою залучено вказаний орган до участі у справі, судове засідання відкладено на 23.01.2025,\~ 23.01.2025 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з тим, що в приміщенні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя не було електропостачання, судове засідання відкладено на 12.03.2025 року. 12.03.2025 року судове засідання відкладено на 25.04.2025 через неявку представника органу опіки та піклування та відсутність висновку вказаного органу щодо предмету спору. 10.04.2025 до суду надійшов висновок, що підписаний головую районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району Ф.\~Маєром. 17.04.2025 року від відповідачки надійшло чергове клопотання про відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану в Україні. 22.04.2025 року на електронну адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. В судовому засіданні 25.04.2025 року позивач підтримав позовну заяву, пояснив, що не бачив свою дитину з початку оголошення воєнного стану в Україні, відповідачка без його відома забрала дитину та виїхала за кордон. Відповідачка не надає йому спілкуватися з дитиною навіть за допомогою засобів зв`язку. Також зазначив, що він у майбутньому матиме можливість виїхати за кордон, тому усно уточнив позовні вимоги в частині порядку зустрічі з дитиною за кордоном. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, її неодноразові клопотання про відкладення розгляду справи та письмова заява по суті справи свідчать, що відповідачка була обізнана про судовий розгляд. [PERSON] була не обмежена у праві взяти особисту участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, проте таких клопотань від неї не надходило, правом надання відзиву скористалася. В зв`язку з наведеним, суд відповідно до положень ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Представник органу опіки та піклування Семенченко Н.В. пояснила, що відбулося спілкування в телефонному режимі із сторонами, було також здійснено вихід за місцем проживання позивача, органом опіки та піклування зроблений висновок щодо предмету спору, який вона підтримує.\~ На підставі абз. 2 ч. 1 ст. 244 ЦПК України судом відкладено ухвалення та проголошення судового рішення до 05.05.2025 року. Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати ; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення позивача, представника органу опіки та піклування, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, доходить до такого висновку. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено копією повторного свідоцтва про народження (серія [NUMBER] ), виданого 08.06.2023 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Натепер відповідач із дитиною проживають у Німеччині.\~ Відповідно до ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. На підставі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 1 статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. У відповідності до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. У відповідності з ч. 3 ст. 157 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. На підставі ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.\~ Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, принаймні в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. З пояснень учасників справи вбачається, що [PERSON] створює перешкоди у спілкуванні [PERSON] із сином. Права позивача можуть бути захищені лише за наявності судового рішення. Суд при вирішенні справи не бере до уваги відзив та долучені до нього докази, адже відзив із доказами поданий відповідачем із пропуском процесуального строку (ч. 3 ст. 83, ч. 7 ст.\~178 ЦПК України), а клопотання про його поновлення відповідачем не заявлялося.\~ При вирішенні спору, дотримуючись принципу захисту прав малолітньої дитини, суд бере до уваги висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району (як органу опіки та піклування) за вих. № 22.01/01-34-378 від 09.04.2025 р. Суд вважає за необхідне визначити порядок і спосіб участі позивача у вихованні малолітньої дитини: -кожних понеділка, середи, п`ятниці, з урахуванням режиму дня та стану здоров`я дитини, здійснення безперешкодного спілкування малолітньої дитини [PERSON] , 2021 р.н., з батьком [PERSON] засобами відео-, аудіозв`язку за номером телефону матері [PERSON] (066-10-07-23) тривалістю до 30 хвилин; -у разі перебування [PERSON] із малолітніми [PERSON] на території України, або у разі перебування [PERSON] за кордоном, у населеному пункті проживання [PERSON] із малолітнім [PERSON] , зустрічі [PERSON] із малолітніми сином [PERSON] щотижнево, кожної суботи з 16.00 год. по 19.00 год., з урахуванням стану здоров`я дитини, в присутності матері дитини [PERSON] ; -у разі перебування [PERSON] із малолітнім [PERSON] на території України, або у разі перебування [PERSON] за кордоном, у населеному пункті проживання [PERSON] із малолітнім [PERSON] , участь у святкуванні дня народження сина або надання можливості очно привітати сина з днем народження та спілкуватися з ним протягом не менше 3-х годин. На думку суду, зазначений порядок спілкування позивача з дитиною буде достатнім і відповідатиме принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритету інтересів дитини, підтримку зв`язків з родичами, сприятиме позивачу брати участь у вихованні дитиною. Суд вважає, що запропоновані позивачем способи участі у вихованні дитини шляхом встановлення систематичних зустрічей без присутності матері та надання можливості спільного відпочинку з дитиною без присутності матері, суперечать інтересам дитини, оскільки наразі дитина за своїм віком, психоемоційним розвитком, побутовими навичками не може тривалий час перебувати поза домівкою без матері (в разі, якщо мати і дитина знаходяться в Україні). Якщо мати і дитина знаходяться за кордоном, то задоволення таких вимог позивача може призвести до психологічного перевтомлення та до ризику спричинення шкоди фізичному стану малолітньої дитини, як з огляду на тривалість переїзду з Німеччини до України, так і з огляду на воєнний стан в Україні. Суд зазначає, що визначений судом спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дитини не є перешкодою для підтримки зв`язків між батьком і дитиною у інших формах та в інший час, за погодженням батьків. З урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, а також зміни життєвих обставин, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості. Питання розподілу судових витрат судом не розглядається, оскільки позивач взяв судові витрати на себе.\~ На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial