Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

Позивач ТОВ "Євро-Реконструкція" звернулося до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, а саме за послуги з теплової енергії, гарячої води у розмірі 33 944,02 грн., інфляційну складову боргу в розмірі 4 792,06 грн., 3 % річних у розмірі 1 311,18 грн. та судовий збір в розмірі 3 028,00 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку за адресою: [ADDRESS] , , в тому числі і квартирі 46 здійснюється ТОВ "Євро-Реконструкція" на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198. Відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. 23 липня 2014 року у газеті "Хрещатик" (№ 103 (4503) позивачем розміщено повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в газеті "Хрещатик" 06 серпня 2014 року (№ 111 (4511). Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання і укладаються з урахуванням статтей 633, 634, 641, 642 Цивільного Кодексу України, були опубліковані на офіційному веб-сайті ТОВ "Євро-Реконструкція" 13.10.2021 року. Проте, договір про надання послуг, який був передбачений чинними нормативно правовими актами на момент виникнення заборгованості між відповідачами та позивачем не був укладений, заява-приєднання до умов індивідуальних типових договорів споживачами послуг до ТОВ "Євро-Реконструкція" від мешканців вказаної квартири з метою їх ідентифікації - не надавалася. Відсутність договору про надання послуг з постачання теплової енергії/централізованого опалення та постачання гарячої води сама по собі не може бути підставою для звільнення споживачів (відповідачів) від оплати послуг в повному обсязі. Відповідачі своєчасно з жовтня 2017 року не вносили плату за отримані послуги з постачання теплової енергії, та з серпня 2017 року не вносили плату за отримані послуги з постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01.06.2024 в сумі 33 944,02 грн., з яких теплова енергія 29 567,26 грн., гаряча вода 4 376,76 грн., що є підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами (а.с. 27). 12.12.2024 року та 16.12.2024 року від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшли відзиви на позов, в якому вони просять суд визнати недійсною заборгованість за житлово-комунальні послуги, яка виникла до 19.04.2018 року та за період з 19.04.2018 року по 06.08.2021 року, та скасувати заборгованість, яка виникла за період з 06.08.2021 року по 05.08.2024 року. В обґрунтування посилаються на те, що згідно розрахунків КК «Центр комунального сервісу» м. Києва зазначає, що у разі відсутності загальнобудинкового лічильника, норма споживання гарячої води становить 3 куб. на одну особу у місяць. За період з серпня 2017 року по травень 2024 року, відповідачами було спожито 0,83 куб.м. в місяць, що у 3,6 різів менше норми споживання гарячої води на 1 особу в місяць. З кінця 2017 року [PERSON] періодично проживає у квартирі, а з березня 2020 року по осінь 2021 року [PERSON] проживала за іншою адресою. З 24.02.2022 року в квартирі ніхто не проживав. З осені 2022 року були постійні відключення світла, внаслідок чого гаряче водопостачання у квартирі було відсутнє, що вказує на неякісне надання послуг позивачем. Зазначають, що вони повинні сплачувати лише за житлово-комунальні послуги, якими вони користувалися. Крім того зазначили, що внутрішньобудинковий лічильник багато разів виходив з ладу, а отже його показники не завжди могли відповідати реальному споживанню тепла у будинку. Розрахунок заборгованості, який наданий позивачем, вважають необґрунтованим, складений без врахування опалювального сезону, перерв у наданні послуг, температури повітря на вулиці, тощо. Зазначають, що позивачем не надано доказів на підтвердження правильності розрахунку. Разом з тим, просять суд застосувати строк позовної давності, оскільки позов подано ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» у 2024 році, а розрахунок заборгованості позивач зазначає з жовтня 2017 року (а.с. 30-42, 43-56). 25.12.2024 року від представника ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» надійшла відповідь на відзив, в якій він просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування посилаються на те, що строк на подання позову не був пропущений, з урахуванням постанови Кабінету міністрів України №211 від 11.03.2020 року, Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України та практики Верховного суду України. Щодо нарахування заборгованості, зазначає, що тарифи встановлені постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та розпорядженнями ВО КМР (КМДА) та розраховані з урахуванням показань внутрішньобудинкового лічильника теплової енергії, пропорційно до опалювальної площі квартири, а також показань лічильника гарячої води, який встановлений у квартирі відповідачів. Разом з тим зазначає, що непроживання відповідачів у квартирі не звільняє їх від обов`язку оплачувати житлово-комунальні послуги. Відповідачі не зверталися до ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» протягом спірного періоду щодо ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальні послуги, не надають відповідні акти-претензії, а відтак підстав для зменшення розміру плати за житлово-комунальні послуги не вбачається (а.с. 57-100). 06.01.2025 року від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив. В обґрунтування посилаються на те, що ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» не намагались врегулювати спір у досудовому порядку. Разом з тим, доказів повірки внутрішньобудинкового лічильника позивач не надає, що свідчить про необґрунтованість нарахувань. Зазначають, що позивачем пропущено строк для звернення до суду відповіддю на відзив (а.с. 101-114, 115-128). 13.01.2025 року від представника ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» надійшли письмові пояснення в яких зазначає, що внутрішньобудинковий лічильник теплової енергії СВТУ-10М заводський №8707 протягом спірного періоду був відремонтований, перевірений, повірений Держстатом та готовим до експлуатації. Доказів в противагу відповідачами не надано (а.с. 129-148). У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не надходило. Суд, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, вивчивши доводи позивача, викладені у письмових заявах, дійшов до наступного висновку. Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , в тому числі і квартира 46 здійснюється ТОВ "Євро-Реконструкція" на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198 та відповідно до положень Закону України "Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" від 10 квітня 2014 року, за яким виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності з 1 липня 2014 року є об`єкт господарювання з постачання теплової енергії (а.с. 12-16, 17-19, 20). Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Києва у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] з 15.09.1987 року зареєстровані відповідачі: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Зібраними у справі доказами підтверджується, що багатоквартирний будинок [ADDRESS] обладнаний будинковим засобом обліку теплової енергії (а.с. 74-82). Згідно з розрахунку заборгованості з постачання теплової енергії заборгованість відповідачів з жовтня 2017 року по травень 2024 року становить 29 567,26 грн. (а.с. 7-8). Згідно з розрахунку заборгованості з постачання гарячої води, заборгованість відповідачів з серпня 2017 року по травень 2024 року складає 4 376,76 грн. (а.с. 9-10). Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами ЦК України, так і Законом України "Про житлово-комунальні послуги", а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актами, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону України № 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги" договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. Проте, договір про надання послуг, який був передбачений чинними нормативно правовими актами на момент виникнення заборгованості між відповідачами та ТОВ "Євро-Реконструкція" не був укладений, а також заява-приєднання до умов індивідуальних типових договорів споживачами послуг до ТОВ "Євро-Реконструкція" від мешканців вказаної квартири з метою їх ідентифікації - не надавалася. Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц міститься правовий висновок, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, оскільки відповідачі впродовж певного періоду споживали послуги без укладеного з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення/теплової енергії та постачання гарячої води, а тому вони не звільняються від оплати послуг у повному обсязі. Частиною першою статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції Закону від 24 червня 2004 року N 1875-VI) передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції Закону від 24 червня 2004 року N 1875-VI) передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень частини першої статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції Закону від 09 листопада 2017 року N 2189-VIII) споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово - комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово - комунальних послуг. Згідно із пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року N 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за N 630 (далі - Правила) регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. За змістом пунктів 18, 30 Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із положеннями статей 525, 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] є споживачами послуг з постачання гарячої води та теплової енергії, які надавалися позивачем. Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). На позивача покладається обов`язок доказування в частині визначення розміру заборгованості, що підлягає стягненню. На відповідача покладається обов`язок довести необґрунтованість заявлених вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Як з`ясовано судом та підтверджується наявними у справі доказами, відповідачі свої зобов`язання за договором про надання послуг належним чином не виконують, внаслідок чого виникла заборгованість за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води в сумі 33 944,02 грн. Доказів того, що ТОВ "Євро-Реконструкція" проводило нарахування вартості своїх послуг з порушенням розподілу обсягів комунальних послуг між споживачами в будинках, які обладнані вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідачі суду не представили. Сама лише незгода із наданим позивачем розрахунком заборгованості, без обґрунтованих доводів на його спростування, не може вказувати на необґрунтованість наданого позивачем розрахунку заборгованості. Також відповідачі не надають жодних доказів на підтвердження своїх доводів про отримання послуги з теплопостачання неналежної якості, зокрема, щодо температури повітря в їх квартирі в опалювальний сезон. У разі ненадання послуги, надання її не в повному обсязі, несвоєчасно або надання послуги неналежної якості споживач має право викликати виконавця або його представника для проведення перевірки кількості та/або якості наданої послуги. За результатами перевірки якості надання послуги складається акт-претензія відповідно до Порядку проведення перевірки відповідності якості надання деяких комунальних послуг та послуг з управління багатоквартирним будинком параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2018 р. № 1145. Звернень з приводу ненадання або неналежного надання послуг від відповідачів протягом спірного періоду не надходило, доказів зворотного суду не надано. Крім цього, суд зазначає, що відповідачі не зверталися до позивача з заявою про відмову від послуг з теплопостачання та постачання гарячої води. Суд відхиляє доводи відповідачів про те, що вони не проживали постійно за адресою: [ADDRESS] , а тому не повинні сплачувати весь обсяг заборгованості. Такі аргументи не спростовують факту реєстрації відповідачів за вищевказаною адресою та наявності в них відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язку оплачувати житлово-комунальні послуги нарівні з іншими зареєстрованими особами. Доказів того, що послуги відповідачам не надавались, що вони не користувалися наданими послугами і потреби в таких послугах не мали, належними та допустимими доказами не доведено та матеріалами справи не підтверджено. Доказів добровільної сплати нарахованої суми відповідачі до суду також не надали. Твердження відповідачів про те, що внутрішньобудинковий лічильник несправний та відповідно надає хибні показники, під час розгляду справи не підтвердилося. Щодо клопотання відповідачів про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України). Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з цим позовом 05.08.2024 року та просить солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за період з серпня 2017 року по травень 2024 року включно, тобто, після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів за період, що виник до травня 2021 року. Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Отже, Законом № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, було продовжено перебіг позовної давності для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), тому заява відповідачки [PERSON] про застосування наслідків спливу позовної давності підлягає частковому задоволенню судом з урахуванням положень вищенаведеного законодавства, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постанові від 06 травня 2021 року у справі № 903/323/20. Із цим позовом ТОВ «Євро-Реконструкція» звернулося до суду 05.08.2024 року, однак, враховуючи, що пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України перебіг строку позовної давності продовжено на строк дії карантину, внесені до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зміни набули чинності з 02 квітня 2020 року, відповідно не є пропущеним строк позовної давності щодо платежів, строк сплати яких станом на 02 квітня 2017 року не завершився. З урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину з 12 березня 2020 року у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року. З урахуванням уточненого розрахунку заборгованості, який надано представником позивача разом з відповіддю на відзив, суд не вбачає підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки вимоги заявлені за період з серпня 2017 року. Таким чином, враховуючи порушення відповідачами виконання зобов`язань по сплаті житлово-комунальних послуг, суд приходить до висновку про солідарне стягнення з них на користь позивача заборгованості за житлово-комунальні послуги, а саме з постачання теплової енергії, гарячої води та абонентської плати у розмірі 33 944,02 грн., інфляційну складову боргу в розмірі 4 792,06 грн., 3 % річних у розмірі 1 311,18 грн. На спростування вищенаведеного будь-яких доказів відповідачами суду не надано. За викладених обставин суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved