Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

14 жовтня 2024 року позивач звернулась до суду з позовними вимогами, які заявою від 02 травня 2025 року уточнила та просить визначити, що частки [PERSON] , померлого [INFO] і [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0522 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110600000:01:024:0008 є рівними та становлять по 1/2 частці кожному; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] право власності на: 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0522 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110600000:01:024:0008; житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивують тим, що письмовою відповіддю приватного нотаріусу Ізмаїльського районного нотаріального округу Крижановської С.М. № 190/02-14 від 12 липня 2024 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки право власності на спадковий житловий будинок не зареєстровано в установленому законом порядку. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спора [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76\~ЦПК України\~визначено,\~що доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] належить: -житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі запису у погосподарській книзі Саф`янівської сільської ради за №2, що також підтверджено довідкою №123, виданою 31 січня 2024 року виконавчим комітетом Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 19 липня 2022 року Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] , згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить вищевказане спадкове майно. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 06 жовтня 2020 року секретарем Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району одеської області, зареєстрованого за № 25, [PERSON] заповів належний йому житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , у тому числі присадибну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1516 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] . Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 79528343 від 12 грудня 2024 року, наданої приватним нотаріусом Єфимовою Т.І., заповіт [PERSON] від 06 жовтня 2020 року, зареєстрований за № 25 не змінювався та не скасовувався. Після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту, немає. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом, тобто вважається таким, що фактично прийняв спадщину (спадкова справа № 55/2022). Крім цього встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної власності належить земельна ділянка площею 0,0522 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110600000:01:024:0008, на підставі рішення №4752-VІІ Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 21 грудня 2018 року. Згідно\~ст.355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до\~ст.1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 2\~статті 370 ЦК України\~визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч.ч.1,3\~ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Враховуючи те, що земельна ділянка площею 0,0522 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110600000:01:024:0008 належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, на підставі рішення №4752-VІІ Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 21 грудня 2018 року, частки співвласників не виділені, але є рівними, а тому існує можливість визначення ідеальних часток із спільної сумісної власності, по 1/2 частині кожному та припинення права спільної сумісної власності. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 14 квітня 2023 року Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] , згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить вищевказане спадкове майно. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно Інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 79528303 від 12 грудня 2024 року, наданого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Крижановською С.М., інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] , померлого [INFO] відсутня. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: - дружина [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 06 січня 1990 року Ізмаїльським міським бюро ЗАГС; - донька [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 07 березня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. На підставі ч. 3\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживали разом із спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено відповідною будинковою книгою, тобто вважаються такими, які фактично прийняли спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] у встановлений законом строк відповідно до ст. 1273 ЦК України звернулась до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини у спадщині після [PERSON] , померлого [INFO] , що підтверджено відповідною заявою від 23 травня 2023 року у спадковій справі №28/2023. Письмовою відповіддю приватного нотаріусу Ізмаїльського районного нотаріального округу Крижановської С.М. № 190/02-14 від 12 липня 2024 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки право власності на спадковий житловий будинок не зареєстровано в установленому законом порядку. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved