Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

У січні 2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] до ТОВ «ФК «К9» про відшкодування моральної шкоди, в якому просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 200000,00 грн. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 07.02.2021 р. між позивачем та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено кредитний договір №1545313, за яким позивачу було надано кредит. 02.11.2021 р. між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «К9» було укладено договір відступлення прав вимоги №2-01102021, за яким відповідач отримав право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №1545313 від 07.02.2021 р. 08 грудня 2021р. приватним нотаріусом Журальовою Л.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3890, за яким з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «К9» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 32144,0 грн., яка складається: з простроченої заборгованості за сумою кредиту 9800,0 грн.; строкової заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 22344,0 грн. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06.07.2023 року по справі № 761/11468/23, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Журавльової Л.М., було визнано, таким що не підлягає виконанню. В рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису на користь відповідача безпідставно стягнуті з позивача грошові кошти у розмірі 12036,81 грн. Вказані кошти за рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07.11.2023 року по справі № 761/31903/23 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «К9» на користь [PERSON] . Під час вирішення вказаних судових справ позивач перебувала у душевних стражданнях, яких зазнала внаслідок загибелі її чоловіка. Незаконні дії відповідача спричинили поглиблення душевних страждань. Моральну шкоду оцінює в 200000,00 грн. Вказане стало підставою для звернення до суду. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 20.02.2025 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено справу до розгляду по суті з повідомленням учасників справи. Суд, вислухавши пояснення представник позивача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, вважає за можливе позовні вимоги залишити без задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що 08 грудня 2021р. приватним нотаріусом Журальовою Л.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3890, за яким з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «К9» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 32144,0 грн., яка складається: з простроченої заборгованості за сумою кредиту 9800,0 грн.; строкової заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 22344,0 грн. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06.07.2023 року по справі № 761/11468/23, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Журавльової Л.М., було визнано, таким що не підлягає виконанню. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07.11.2023 року по справі № 761/31903/23 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «К9» на користь [PERSON] . безпідставно стягнуті з позивача грошові кошти у розмірі 12036,81 грн. Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Позивач зазначає, що діями відповідача заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює в 200000,00 грн, оскільки під час вирішення вказаних судових справ вона перебувала у душевних стражданнях, яких зазнала внаслідок загибелі її чоловіка [PERSON] , а незаконні дії відповідача спричинили поглиблення душевних страждань. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Порядок та правові підстави відшкодування моральної шкоди визначаються статтею 23 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості У пунктах 49-51 постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зазначено, що: «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.». У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18) зазначено, що «тлумачення положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.». Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2021 року у справі № 766/21131/18 (провадження № 61-18770св19), аналіз положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У вказаній постанові у справі № 766/21131/18 Верховний Суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що звернення до нотаріуса з заявою про видачу виконавчого напису та отримання виконавчого напису є реалізацією прав банку як кредитора отримати від боржника у кредитному зобов`язанні суми заборгованості за кредитним договором, а тому такі дії не можуть бути розцінені як протиправна поведінка банку. Варто також зазначити, що звернення до примусового виконання виконавчого напису нотаріуса є правом стягувача, а правовим наслідком визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за яким відбулося повне або часткове виконання, є виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового рішення правова підстава вважається такою, що відпала ( висновок Верховного Суду у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 ). З огляду на вищевикладене, для покладення відповідальності на заподіювача моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди. Протиправною вважається така поведінка особи, яка порушує приписи закону чи іншого нормативного акта, або виявилася у невиконанні чи неналежному виконанні договірного зобов`язання. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Судом встановлено, що задовольняючи позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції у справі № 761/11468/23 виходив з того, що у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім цього, виконавчий напис було вчинено за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості. За викладених обставин, звернення ТОВ «ФК «К9» до нотаріуса з заявою про видачу виконавчого напису та отримання виконавчого напису є реалізацією прав ТОВ «ФК «К9» як кредитора, в позасудовому порядку отримати від [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором, а тому не може бути розцінена як протиправна поведінка. Вказане свідчить, що позивачем не доведено протиправність поведінки особи, яка завдала позивачу моральної шкоди та наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Сам по собі факт визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення коштів в рамках виконавчого провадження, які були в подальшому повернуті позивачу, не може бути підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки доведенню підлягають саме протиправність поведінки ТОВ «ФК «К9» який, в даному випадку, звернувся до нотаріуса з метою реалізації свого права, як кредитора у кредитному зобов`язанні, та до приватного виконавця для звернення до примусового виконання виконавчого напису нотаріуса. Крім цього, позивачем на виконання вищевказаних вимог законодавства не було надано суду належних доказів того, що їй було заподіяну моральну шкоду, яку [PERSON] оцінила у розмірі 200000,00 грн., не доведено причинно-наслідковий зв`язок між завданою позивачу шкодою, душевними стражданнями, пов`язаними із загибеллю чоловіка [PERSON] , та діями з боку відповідача щодо вчинення виконавчого напису. Варто також зазначити, що, незважаючи на те, що виконавчий напис судом визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки при його вчиненні порушено норми Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, у матеріалах справи відсутні будь-які докази на погашення позивачем заборгованості за кредитним договором. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що за обставин, що склалися, на теперішній час позивачем належними та допустимим доказами не доведено обставин, на які вона посилається, як на підставу для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, а тому позовну заяву [PERSON] до ТОВ «ФК «К9» про відшкодування моральної шкоди,- потрібно залишити без задоволення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed