Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду з заявою, де зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після смерті особи відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS] . Заявник вказує, що відповідна квартира належала батькові на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою житомирською державною нотаріальною конторою 06.05.1996 року, зареєстрованого в реєстрі за № 6-2382. Додає, що за життя батьком складено заповіт від 06.05.1996 року, посвідчений Першою житомирською державною нотаріальною конторою, згідно з яким квартиру [ADDRESS] , заповідано [PERSON] . За наслідком звернення до нотаріуса з питанням реалізації спадкових прав постановою від 17.01.2023 року відмовлено у вчинення нотаріальної дії у зв`язку з наявними розбіжностями у поданих до нотаріуса документах, а саме: між відомостями про особу покупця у договорі купівлі-продажу від 06.05.1996 року як відповідного правовстановлюючого документа із зазначенням по-батькові як « [PERSON] » і даними свідоцтва про смерть з наведенням по-батькові особи як « [PERSON] ». Заявник вказує, що випискою з Реєстру населення, виданого Бюро у справах населенням та імміграції м. Ашдод 27.12.2022 року, підтверджується зміна її прізвища з дівочого « [PERSON] » на прізвище після одруження « [PERSON] ». Вказаним же документом підтверджується, що батьками [PERSON] є [PERSON] і [PERSON] , номер посвідчення особи [NUMBER] 2. Цей же номер посвідчення особи вказано у свідоцтві про смерть [PERSON] . Заявник посилається на неможливість вирішення відповідного питання в інший, позасудовий спосіб, та просить встановити факт належності [PERSON] , який помер [INFO] , договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідченого державним нотаріусом Першої Житомирської державної нотаріальної контори Сєтаком В.Я. 06.05.1996 року та зареєстрованого за № 6-2382. Вирішуючи питання грунтовності заявлених вимог суд виходить з таких міркувань. Так, за змістом договору купівлі-продажу, посвідченого Першою житомирською державною нотаріальною конторою 06.05.1996 року, зареєстрованого за № 6-2382, [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] . Судом встановлено, що [INFO] в м. Тель Авив-Яффо помер [PERSON] , [INFO] , номер посвідчення особи за даними Держави Ізраїль: 3 1704869 2. [PERSON] , діючи в інтересах [PERSON] , звернулась до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Демчук С.П. з питанням видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] . Постановою нотаріуса від 17.01.2023 року заявнику відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку: з відсутністю даних про прийняття спадщини після померлого [PERSON] на території Держави Ізраїль та пропуском шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини; суперечливим даними щодо спорідненості [PERSON] та [PERSON] . Звернуто увагу, що у свідоцтві про народження заявника в графі батько зазначено [PERSON] , в свідоцтві про смерть [PERSON] по батькові особи зазначено як " [PERSON] ". Одночасно, у мотивувальній частині постанови нотаріус вказала, що Першою житомирською державною нотаріальною конторою 06.05.1996 року за реєстровим номером № 6-2385 посвідчений заповіт від імені [PERSON] , згідно з яким квартиру [ADDRESS] , він заповідає на ім`я [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та іншої мети - ні. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету його встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надаючи оцінку дослідженим доказам в їх окремому та взаємному сукупному значенні, а саме: свідоцтву про смерть [PERSON] (посвідчення особи [NUMBER] ), виписці з Реєстру Населення Держави Ізраїль відносно [PERSON] (посвідчення особи № [NUMBER] 2) з даними про батька особи як [PERSON] ), виписці з Реєстру Населення Держави Ізраїль з даними про [PERSON] та відомостями щодо її батьків, зокрема [PERSON] (посвідчення особи 3 1704869 2), суд приходить до висновку про фактичну належність договору купівлі-продажу [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, оскільки право заявника на здійснення спадкування є порушеним внаслідок допущення неточностей при складенні документів, що виявилось у фактичній розбіжності відомостей про особу в документах на підтвердження особи та інших правовстановлюючих документах щодо прав на нерухоме майно, при цьому, позасудовий захист унеможливлено, суд вважає необхідним задовольнити заяву.

Outcome: approved