Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

До суду звернувся представник товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (ТОВ «Коллект Центр») з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит №100912510 від 26.10.2021 у розмірі 103250,00 грн., судовий збір в сумі 3028,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 25000,00 грн. (а.с.2-5). Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит №100912510, за умовами якого позикодавець надав позичальнику в кредит грошові кошти в сумі 20000,00 грн., а позичальник, в свою чергу, взяв на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в порядку та умовах, визначених договором. Однак, в порушення умов укладеного договору, відповідач своїх зобов`язань належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 103250,00 грн., з яких: 20000,00 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту; 81250,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 2000,00 грн. заборгованість за комісіями. 10 лютого 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №10-02/2022-50, за умовами якого до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право грошової вимоги за договором №100912510 від 26.10.2021, укладеним з [PERSON] 10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір №10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами якого до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги за договором №100912510 від 26.10.2021, укладеним з [PERSON] . Оскільки відповідач в добровільному порядку заборгованість за кредитом не погашає, позивач був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Представник позивача просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації, за адресою: [ADDRESS] (а.с.42 зв.), яку повернуто з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до положень пунктів 3, 4 ч.8 ст.128 ЦПК України, судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, і особа вважається повідомленою. Відповідно до положень ст.280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та перевіривши докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит №100912510, за умовами якого позикодавець надав позичальнику в кредит грошові кошти в сумі 20000,00 грн., а позичальник, в свою чергу, взяв на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в порядку та умовах, визначених договором (а.с.6-10). Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням реквізитів банківської картки, на рахунок якої кредитодавцем було перераховано грошові кошти в розмірі 20000,00 грн. ТОВ «Мілоан» виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надало 26.10.2021 відповідачу кредит в сумі 20000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №34315884 від 27.10.2021 на суму 20000,00 грн. (а.с.13 зв.). Згідно з пунктами 1.3, 1.4, 1.5.1, 1.5.2, 1.6 Договору, кредит надається строком на 30 днів з 26.10.2021 року, термін повернення кредиту, сплати комісії за його надання та процентів за користування кредитом 25.11.2021 року. Одноразова комісія за надання кредиту становить 2000,00 грн. (10,00% від суми кредиту). Проценти за користування кредитом становлять 7500,0 грн. і нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування. Стандартна (базова) процентна ставка становить 5% за кожен день користування кредитом. Відповідно до пункту 2.2.1 Договору, позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за його користування у розмірах, зазначених у пунктах 1.5.11.5.2 договору, у строк, вказаний у пункті 1.4. У разі продовження строку кредитування (пункт 1.3), позичальник додатково сплачує комісію за управління та обслуговування кредиту, а також проценти за ставкою, визначеною пунктом 1.5.2, або за стандартною (базовою) ставкою, визначеною пунктом 1.6, у порядку, встановленому пунктом 2.3 Договору. Нарахування кредитодавцем процентів здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту, до дати завершення кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кожен день користування кредитними коштами (пункт 2.2.2 договору). Пунктом 2.3.1.1 Договору передбачено, що позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови надання кредитодавцем такої можливості згідно з розділом 6 Правил надання фінансових кредитів. Для цього позичальник має вчинити передбачені правилами дії, зокрема сплатити комісію за управління, обслуговування кредиту та частину заборгованості. Відповідно до пункту 2.3.1.2 Договору, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом фактичного користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням пролонгацій). Загальна тривалість пролонгацій не може перевищувати 60 днів. У разі подальшого користування коштами проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, визначеною у пункті 1.6 договору. Згідно з пунктом 4.2 договору, у разі прострочення зобов`язань позичальником кредитодавець має право (але не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою як проценти за порушення грошового зобов`язання, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України. У разі нарахування таких процентів вважається, що договір визначає інший розмір процентів у розумінні частини другої статті 625 ЦК України. Обов`язок зі сплати процентів виникає після відповідної вимоги кредитодавця. За умовами пунктів 6.1., 6.2. договору про споживчий кредит №100912510, вбачається, що цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в Особистому кабінеті Позичальника проект цього Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Товариства про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього Кредитного договору (акцепт) надається Позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер Позичальника, а Позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього. Кредитного договору електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене Позичальником через сайт Товариства, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру Позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для Позичальника визначено у Правилах). Після укладення цей Кредитний договір надається Позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті Позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Товариства направлено Позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими Позичальником Товариству. Згідно з\~п.\~7.1\~договору строк\~дії цього\~договору складає\~період,\~що обчислюється\~з моменту\~його укладення\~і до\~моменту повного\~фактичного виконання\~сторонами своїх\~зобов`язань (а.с.610). 10 лютого 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №10-02/2022-50, за умовами якого до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право грошової вимоги за договором №100912510 від 26.10.2021, укладеним з [PERSON] 10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір №10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами якого до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги за договором №100912510 від 26.10.2021, укладеним з [PERSON] . Таким чином, відбулося процесуальне правонаступництво і ТОВ «Коллект Центр» є новим кредитором за договором про споживчий кредит №100912510 від 26.10.2021, укладеним з [PERSON] . Згідно з витягом з Реєстру боржників, на момент відступлення права вимоги загальний розмір заборгованості [PERSON] становить 103250,00 грн., з яких: 20000,00\~грн.\~-\~сума заборгованості\~по тілу\~кредиту;\~81250,00\~грн.\~-\~сума заборгованості\~за відсотками,\~2000,00\~грн.\~ заборгованість\~за комісіями (а.с.30). Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Приписами ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. При цьому, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст.509 ЦК України). Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів. Із змісту ст.526 ЦК України вбачається, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). Згідно з ч.1, 2 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочила, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Так, ч.1 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року № 675-VIII. Виходячи з вищенаведених приписів ЦК України, суд звертає увагу, про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст.205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Отже юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Тобто, підписуючи цей спірний договір із застосуванням процедури підпису, зазначеної у п.6.2 цього договору, сторони усвідомлюють та підтверджують, що відповідно до ст.639 та ст.1055 ЦК України цей договір укладений сторонами у письмовій формі з дотриманням всіх вимог діючого законодавства України щодо процедури укладення та підписання договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем. За приписами пункту 1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст.513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Із матеріалів справи вбачається, що відповідач через особистий кабінет на веб-сайті кредитодавця подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив їх. Після цього кредитодавець надіслав відповідачу одноразовий ідентифікатор у вигляді SMS-коду на зазначений номер телефону. Використання цього коду слугувало підтвердженням підписання договору про споживчий кредит. Уклавши цей договір на визначених у ньому умовах, відповідач підтвердив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати його умови. Згідно з положеннями договору, кошти надавалися позичальнику у безготівковій формі шляхом перерахування на банківську картку, зазначену ним під час оформлення фінансового кредиту. Відповідач не виконав зобов`язань за договором про споживчий кредит заборгованість у строк, передбачений договором, не погашена, проценти за користування кредитними коштами не сплачені. Згідно наданого розрахунку заборгованості, відповідачу [PERSON] нарахована заборгованість в розмірі 103250,00 грн., з яких: 20000,00\~грн.\~-\~сума заборгованості\~по тілу\~кредиту;\~81250,00\~грн.\~-\~сума заборгованості\~за відсотками,\~2000,00\~грн.\~ заборгованість\~за комісіями (а.с.16,17). Враховуючи те, що відповідач за умовами вищевказаного кредитного договору отримала відповідні кредитні кошти у розмірі 20000 грн. та користувалася ними, але не надала належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів, як того вимагає ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що заборгованість за основним боргом (тілом кредиту), яку просить стягнути позивач в межах ч.1 ст.13 ЦПК України (яка встановлює, що суд розглядає справу в межах заявлених сторонами вимог), за вищевказаним договором у розмірі 20000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «Коллект Центр». Розглядаючи питання щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами, суд зазначає наступне. Як вже зазначалося вище, відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок сплати процентів визначаються договором. Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця на нарахування процентів за користування кредитом припиняється після спливу строку кредитування або після пред`явлення позичальнику вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Цю правову позицію підтвердила і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16), зазначивши, що проценти можуть нараховуватися лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Судом було\~встановлено,\~що [PERSON] \~26.10.2021\~року було\~надано кредит\~на строк\~30\~днів, (строк кредитування) (пункт 1.3 договору). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 25.11.2021 року (пункт 1.4 договору). Дійсно, відповідно до п. 2.3.1.2 договору про споживчий кредит №100912510, позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6. Договору. Проте умови кредитного договору є суперечливими, оскільки пункти 1.3 та 1.4 прямо визначають строк повернення кредиту 25.11.2021, тоді як інші положення (зокрема п.2.3.1.2) хоч і передбачають можливість автоматичного продовження строку, не конкретизують, у який спосіб змінюється строк виконання зобов`язання. Пунктом 2.2.1 договору визначено, що у випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 Договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 Договору. Разом із тим, доказів того, що позичальник ініціював продовження строку кредиту чи погоджувався на нові умови, і у зв`язку з цим сплачував комісії, визначені п. 2.2.1 Договору матеріали справи не містять. Тому, починаючи з 26.11.2021, у кредитора відсутнє право на нарахування процентів за користування кредитом. В іншому випадку, у разі не повернення кредитних коштів у визначений договором 30-ти денний термін, договір передбачає збільшену процентну ставку за подальше користування кредитними коштами. Не дивлячись на те, що підвищені проценти за користування кредитними коштами, в договорі визначається як стандартна процентна ставка (п.1.6 договору), очевидним є факт, що її нарахування передбачене у разі не виконання відповідачем умов кредитного договору, а саме не повернення кредитних коштів у встановлений п.1.3 договору строк кредитування) 30-ти денний термін, тобто фактично є санкцією. Згідно наданого розрахунку, заборгованість відповідача становить 103250,00 грн., з яких: 20000,00\~грн.\~-\~сума заборгованості\~по тілу\~кредиту;\~81250,00\~грн.\~-\~сума заборгованості\~за відсотками,\~2000,00\~грн.\~ заборгованість\~за комісіями (а.с.16,17, 23,30). Виходячи з суми заборгованості за тілом кредиту (20000,00 грн.), узгодженої процентної ставки (1,25 % за кожен день користування кредитом в межах строку кредитування вказаного в пункті 1.3 договору п.3 Паспорту споживчого кредиту №100912510) та строку договору (30 днів), розмір процентів складає: 20000,00 грн. ? 1,25% ? 30 = 7500,00 грн. Отже з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за відсотками за договором про споживчий кредит №100912510 від 26.10.2021 у розмірі 7500,00 грн. Щодо стягнення комісії за надання кредиту у розмірі 2000,00 грн., то суд зазначає наступне. Відповідно до ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 № 1734-VIII, до загальних витрат за споживчим кредитом, окрім суми кредиту та процентів, включаються також комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, зокрема за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Згідно з пунктом 10 частини 1 ст.12 цього ж Закону, у кредитному договорі обов`язково має бути визначено порядок повернення кредиту, сплати процентів, комісій та інших платежів (за наявності), із зазначенням кількості, розміру та періодичності платежів, що оформлюється графіком платежів (за винятком кредитування у формі кредитної лінії чи рахунку). Підписанням договору про споживчий кредит №100912510\~від 26.10.2021 року відповідач без будь-яких застережень підтвердив, що обізнаний з його умовами та погоджується з ними. Отже, умова про сплату комісії за надання кредиту в розмірі 2000,00 грн. відповідає вимогам чинного законодавства України. Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» у цій частині позову є такими, що ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи, тому підлягають задоволенню. Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, то суд зазначає наступне. Відповідно до положень ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. ст. 137, 141\~ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи. З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року в справі № 826/841/17, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial