Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог - Виконавчий комітет Луцької міської ради про позбавлення батьківських прав. Вимоги заяви обґрунтовує тим, що згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2019 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та зобов`язано відповідача сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з 14 грудня 2018 року і до досягнення старшою дитиною повноліття Крім цього, суд визначив місцем проживання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] місце рееєстрації та проживання позивача [PERSON] , зокрема: [ADDRESS] . Разом з тим, починаючи з дня прийняття цього рішення відповідач веде аморальний спосіб життя, у вихованні, утриманні та розвитку дітей не бере жодної участі, офіційно ніде не працює. Вона вже більше трьох років, зовсім не цікавиться долею власних дітей, контактів з дітьми не підтримує. Жодної матеріальної допомоги дітям відповідач не надавала і не надає по цей час. Станом на 14 листопада 2024 року, сукупний розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів становив 239 255, 87 грн (двісті тридцять дев`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять грн. 87 коп.), а на даний час розмір заборгованості зі сплати аліментів є значно більшим. Як наслідок, утримання та виховання їх спільних дітей, лежить виключно на позивачеві [PERSON] , та його батьках: матері [PERSON] та батьку [PERSON] . Саме, вони разом забезпечують їх виховання та утримання, здобуття освіти, намагаються створити для них якнайкращі умови для повноцінного розвитку їх особистостей. Факт проживання дітей з позивачем та його батьками, за адресою [ADDRESS] , та їх утримання, підтверджено Актом обстеження умов від 18 листопада 2024 року. Таким чином, враховуючи, що в поведінці відповідача проявляється свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, оскільки вона не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, та самоусунулась від надання матеріальної допомоги на їх утримання, а відтак за положеннями ст. 164 Сімейного кодексу України, це є підставою для позбавлення її батьківських прав. Представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд позов задовольнити та не заперечували щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не подала до суду заяву в якій просить проводити дане судове засідання без її участі, а також не подала відзив на позовну заяву. Представник третьої особи Виконавчий комітет\~Луцької міської\~ради в поданій до суду заяві просила розглянути справу без її участі та висловила позицію, що позовні вимоги підтримує. Дослідивши та оцінивши в сукупності докази, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що Відповідач є матір`ю двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільні Позивача і Відповідача діти, мешкають разом з батьком та знаходяться на його утриманні. Відповідач ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання. Відповідач не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти. В результаті викладеного створились умови, які шкодять інтересам дітей. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Всі питання щодо виховання вирішуються Позивачем самостійно без участі та підтримки з боку Відповідача. Діти знаходяться на повному утриманні Позивача. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення матері від виховання дітей, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідача до своїх батьківських обов`язків. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, тому у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. ЄСПЛ у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13), установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Під час судового розгляду встановлено, що Відповідач [PERSON] , як матір неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , ухиляється від виконання основних обов`язків щодо виховання та розвитку дітей, які встановлені в ст. 164 СК України, а саме: не піклується про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний стан. У частині 5, 6 статті 19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. На переконання суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , затверджений рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 208-1, від 12.03.2025 - є достатньо обгрунтованим, не суперечить інтересам дітей, а навпаки захищає інтереси дітей від недопустимих дій матері, які виразились в байдужому ставленні до своїх дітей. З огляду на вказане у сукупності, зважаючи на зазначені докази, суд прийшов до висновку про те, що в ході судового розгляду справи встановлено, що Відповідач ухиляється від утримання та виховання малолітніх дітей, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Суд звертає увагу, що після усунення обставин, які були підставою для позбавлення батьківських прав, Відповідач не позбавлена можливості звернутися у встановленому законом порядку з вимогами про поновлення батьківських прав. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~суд вважає необхідним стягнути з Відповідача на користь Позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211,20 грн., а також оплати вартості правової допомоги в розмірі 6000 грн.

Outcome: approved