Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

14 квітня 2025 року до Підволочиського районного суду Тернопільської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Підволочиської селищної ради про визнання права власності. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] помер [PERSON] . Спадкоємцями за законом після його смерті, які прийняли спадщину, є позивачі. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина в тому числі і на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] . У відповідності до свідоцтва про право власності, жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, належить колгоспному двору, що складається з 4 членів: [PERSON] - голова господарства, [PERSON] дружина, [PERSON] син, [PERSON] син. [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про поділ спадщини, згідно з яким частка житлового будинку, що належала [PERSON] , переходить до [PERSON] . Нотаріус відмовив [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки право власності спадкодавця на будинок не підтверджено. Враховуючи викладене позивачі просили: визнати за [PERSON] право власності на 2/4 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 148,6 кв.м., житловою площею 83,2 кв.м., по [ADDRESS] , з яких 1/4 частка - як члену колгоспного двору, 1/4 частка - в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку вказаного житлового будинку, належну йому як члену колгоспного двору; визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку вказаного житлового будинку, належну їй як члену колгоспного двору. Сторони у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності; представник позивачів позов підтримує, представник відповідача позов визнає повністю. Згідно чч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у підготовчому засіданні. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 30.01.1992, жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , дійсно належить колгоспному двору, що складається з 4 членів, головою якого є [PERSON] . Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Хмелиськівської районної Ради народних депутатів №25 від 26.12.1992. Відповідно до архівної довідки №264 від 12.03.2025 Архівного відділу Тернопільської області №5 по документах архівного фонду «Хмелиськівська сільська рада» у погосподарських книгах с. Хмелиська станом на 15.04.1991 значиться господарство [PERSON] , 1959 р.н., голова господарства, разом із ним проживали [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - син. Частиною 3\~ст. 5 Цивільного кодексу України\~визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Як зазначено в\~листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 16.05.2013 N 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання\~постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року N 105\~у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року N 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985року N5-24/26, а згодом - Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990року N69. Цими Вказівками передбачено, що визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі, відомостей щодо членів та майна\~колгоспного двору\~було покладено на сільські ради. Суспільна група господарства визначалась сільською радою залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Колгоспні двори, виникнення та існування яких пов`язувалося зі спільним вкладом у створення даного майна\~членами колгоспного двору, належали до спільної сумісної власності\~членів колгоспного двору. Відповідно до\~статті 120 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року N 1540-VI\~майно\~колгоспного двору\~належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Виходячи зі змісту цієї статті, кожен\~член колгоспного двору\~є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного\~члена колгоспного двору\~у складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини. Згідно з частиною другою\~статті 123 ЦК УРСР\~розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. 15 квітня 1991 року набув чинності\~Закон України від 07 лютого 1991 року N 697-XII "Про власність", яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном. Пунктом 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права власності"\~передбачено, що Положення статей\~17,\~18 Закону "Про власність"\~щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього\~Закону\~(з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього\~колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало\~колгоспному двору\~і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Отже, всі\~члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, були співвласниками у рівних частках у праві спільної власності на майно\~колгоспного двору. Станом на 15 квітня 1991 року в домогосподарстві по [ADDRESS] , проживали і були зареєстровані: [PERSON] , 1959 р.н., голова домогосподарства, [PERSON] , 1961 р.н., дружина, [PERSON] , 1982 р.н.., син, [PERSON] , 1986 р.н., син. Згідно\~статті 1226 ЦК України\~частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Таким чином, судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , на праві спільної власності належав по частці (1/4) колишнім\~членам колгоспного двору- [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] . Спадкоємцями за законом після його смерті є його дружина [PERSON] та сини [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] відмовився від спадщини після смерті батька [PERSON] , про що подав відповідну заяву нотаріусу. [PERSON] подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] . [PERSON] постійно проживала разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, не подала до нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини, а тому згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. 27 лютого 2025 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про поділ спадщини, згідно з умовами якого [PERSON] спадкує після смерті [PERSON] земельну ділянку площею 2,3707 га кадастровий номер 6124689400:01:001:0081, а [PERSON] спадкує житловий будинок з надвірними будівлями під номером [ADDRESS] . Таким чином спадкоємцем частки будинку, що належала члену колгоспного двору [PERSON] , є [PERSON] . Відповідно до ст.1216, 1217 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця), яке здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст.1223 ЦК України ). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст. 1268 ЦК України). Аналізуючи в сукупності обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 148,6 кв.м., житловою площею 83,2 кв.м., по [ADDRESS] , з яких 1/4 частка - як члену колгоспного двору, 1/4 частка - в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку вказаного житлового будинку, належну йому як члену колгоспного двору; визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку вказаного житлового будинку, належну їй як члену колгоспного двору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved