Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що 25.08.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено Договір позики № 75129391 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), за умовами якого Позикодавець надає Позичальнику грошові кошти в сумі 14000,00грн, строк позики складає 20 днів, із відповідною базовою процентною ставкою 1,99% в день. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Позикодавець на виконання умов Договору надав 25.08.2021 Позичальнику грошові кошти у сумі 14000,00грн, а Позичальник відповідно зобов`язався повернути їх згідно з умовами цього Договору. Проте, позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує та не виконав. Враховуючи умови Договору позики № 75129391 від 25.08.2021 та здійснені відповідачем платежі в рахунок погашення заборгованості за договором позики, заборгованість складає 44646,00грн, з яких: 14000,00грн заборгованість за основною сумою боргу, 30646,00грн - заборгованість за відсотками. 21.12.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу № 2112 від 21.12.2021, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики №75129391 від 25.08.2021. 31.03.2023 ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали Договір Факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб божників, в тому числі за договором позики №75129391 від 25.08.2021. Відповідно до Реєстру прав вимог від 31.03.2023 до договору факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 44646,00грн, з яких 14000,00грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 30646,00грн - сума заборгованості за відсотками. З огляду на зазначене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 44646,00грн, яка складається з: суми заборгованості за основною сумою боргу 14000,00грн, суми заборгованості за відсотками 30646,00грн; та суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40грн, а також судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500,00грн. 21.04.2025 від відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач категорично не погоджується із позовними вимогами з огляду на наступне. Позивач не надав жодного доказу реєстрації, ідентифікації та/або верифікації відповідача в ІТС Товариства (Позикодавця), жодного доказу надсилання відповідачу Пропозиції укласти Договір позики (оферти) з накладеним на неї електронним підписом уповноваженої особи Позикодавця, жодного доказу надсилання Відповідачу на його електронну адресу одноразового ідентифікатора та його подальшого використання Відповідачем в якості електронного підпису. У матеріалах справи відсутні: інформація щодо того, чи проходила особа, яка нібито укладала договір, ідентифікацію, як це передбачено чиним законодавством, відсутні докази проведення такої ідентифікації, відсутня відповідь особи, яка нібито проходила ідентифікацію про прийняття пропозиції (акцепт), відсутнє підтвердження вчинення електронного правочину, яке повинен був отримати позичальник при укладанні договору, відсутні докази створення Відповідачем Особистого кабінету в ІТС Товариства. Матеріали судової справи взагалі не містять жодного доказу, що нібито укладення договору відбувалось в порядку, визначеному чинним законодавством. А тому, якщо Позивач вважає, що Відповідач отримував одноразовий ідентифікатор, використовував його для укладення договору, всі ці обставини повинні бути доведені належними та допустимими доказами, наприклад, підтвердження направлення повідомлення на електронну пошту Відповідача; докази, що саме Відповідач реєструвався в ІТС «Позикодавця». Позивачем також надані не були, як і не повідомлено, як саме проводилась ідентифікація особи, та не надано доказів такої ідентифікації. Позивачем не надано доказів того, що Відповідачу було надано його примірник Оригіналу договору одразу після його підписання. Анкета-заявка на отримання позики, яка б містила волевиявлення Відповідача щодо укладення Договору позики на певних умовах, відсутня у матеріалах справи, як і відсутній Паспорт споживчого кредиту (Паспорт позики). Довідка про ідентифікацію, надана Позивачем, створена самим позикодавцем ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», а тому не може бути безспірним доказом ідентифікації Позичальника, оскільки інформація в ній повністю залежить від волевиявлення однієї сторони - Позикодавця. Аналогічний висновок викладено у Постанові Київського апеляційного суду від 29.11.2024. Надані Позивачем копії «Правил надання грошових коштів у позику», з огляду на їх мінливий характер як внутрішнього правового акту Позикодавця, не можна вважати складовою Договору позики. Відповідач не може бути зобов`язаний виконувати умови, з якими він реально не був ознайомлений, в тому числі внутрішніх правил Позикодавця. Відповідач посилається на те, що відповідно до Постанови Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Виходячи з правового аналізу норм права такі Правила, долучені до позову, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, якщо немає підпису Позичальника принаймні про ознайомлення і погодження із ними; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Правила знав і розумів Позичальник у момент начебто укладення договору, а також те, що Умови містили вказані пункти в момент його підписання, або що в подальшому такі Умови не змінювались фінансовою установою в односторонньому порядку. Відтак, будь-які посилання на «Правила надання грошових коштів у позику» Позикодавця безпідставні, а умови, викладені у наданій Позивачем редакції, не можна застосовувати до правовідносин Сторін. Якщо, попри недоведеність укладення договору, застосовувати до правовідносин Сторін його умови, то Позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо виконання Позикодавцем свого обов`язку щодо безготівкової видачі кредитних коштів Відповідачу: не надано жодного первинного бухгалтерського документу, не надано виписки з банківського рахунку ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» за дату начебто виплати коштів Відповідачу. Доказами руху коштів можуть бути лише первинні бухгалтерські документи та зведені облікові документи - виписки про рух коштів. Довідки інших фінансових компаній також не є первинними бухгалтерськими документами, ані документами зведеного обліку (виписками), не містять усіх передбачених законом реквізитів для переказу коштів, відомостей про відправника та одержувача, і не відповідають імперативним вимогам належності та допустимості до таких доказів. Отже, навіть якщо переказ коштів здійснювався небанківськими фінансовими установами, первинні бухгалтерські документи та виписки з рахунків кредитора, відповідні вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті та правових висновків Верховного Суду у кредитних справах, мають бути збережені і надані Суду, ніяких винятків для небанківських установ немає. А жодного доказу видачі позики саме від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» на рахунок Відповідача та доказів існування заборгованості у заявленому розмірі Позивачем не подано. Вказане свідчить про недоведеність Позивачем фактів перерахування коштів саме Відповідачу і саме від Позикодавця. Відповідач заперечує отримання коштів позики від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», а Позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами виконання обов`язку Позикодавця щодо беготівкового перерахування коштів Позики зі свого поточного рахунку на рахунок Відповідача. Відповідач не погоджував продовження строку кредитування (позики), жодних інших умов не погоджував, додаткових угод не укладав, а тому нарахування та стягнення відсотків поза межами строку кредитування та ціни договору (загальної вартості кредиту) є безпідставним, отже у цій частині вимоги Позивача задоволенню не підлягають. З огляду на зазначене відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог. 11.04.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої посилання відповідача на те, що в матеріалах справи відсутні докази укладення договору позики, є надуманими, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом (одноразовий ідентифікатор є видом Електронного підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис»), що у свою чергу додатково підтверджуєтеся довідкою про ідентифікацію, яка міститься в матеріалах справи. Між тим, використання одноразового ідентифікатора - є неможливим без проходження Відповідачем попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, а також без здійснення позичальником входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, що у свою чергу кореспондується з висновками, які викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 (справа№732/670/19), від 12.01.2021 (справа №524/5556/19), від 31.08.2022 (справа №280/4456/20), від 09.02.2023 (справа №640/7029/19). У свою чергу, доказів того, що персональні дані Відповідача (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення договорів від її імені, Відповідачем до суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій Відповідач не звернувся, як і не оскаржив правомірність укладеного договору. Представник позивача звертає особливу увагу на те, що сам Відповідач зазначає у відзиві на позовну заяву - електронну пошту « [INFO] », яка співпадає з електронною поштою Відповідача у договорі позики за 2021 рік, що у свою чергу додатково підтверджує належність зазначеної електронної пошти відповідачу. Щодо доказів отримання Відповідачем коштів за договором позики представник позивача вказує на те, що твердження Відповідача стосовно ненадання позивачем доказів перерахування коштів на картковий рахунок Відповідача не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи, оскільки в матеріалах справи містяться наступні документи, які підтверджують перерахування коштів на картковий рахунок відповідача: електронна платіжна інструкція від 25.08.2021, видана ТОВ «ФІНЕКСПРЕС» (фінансова компанія, яка діє на підставі ліцензії, яка видана Національним банком України на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку - платіжний інструмент/платіжна система); довідка від 12.12.2020, видана платіжною системою ТОВ «ФІНЕКСПРЕС», що підтверджує перерахування коштів за платіжною інструкцією/квитанцією від 25.08.2021 [документ виданий платіжною системою]; лист №12/12/24-44 від 12.12.2024, виданий Позикодавцем ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», що підтверджує видачу/перерахування на банківську карту Відповідача/Клієнта онлайн-позики на підставі платіжної інструкції від 25.08.2021. Між тим, посилання Відповідача у відзиві на позовну заяву зводяться до того, що зазначені вище документи не є належними та допустимим доказами, оскільки не відповідають положенням ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Положенню про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 4 липня 2018 року №75, та розрахунок суми заборгованості, а отже не підтверджують факт передачі коштів, то з цього представник позивача зазначає наступне. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових рахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. Оскільки всі кошти за даними договорами надавались на особистий картковий рахунок, вказаний Відповідачем, то всі правовідносини між позичальником, кредитором та банком-еквайором регулюються Законом України «Про платіжні послуги» та Постановою НБУ №705 від 05 листопада 2014 року «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів», відповідно до положень якого вбачається, що документи за операціями з використанням платіжних інструментів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань. (п.5 розділу VII зазначеної вище Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014р. вказано, що документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань). Таким чином, в матеріалах цивільної справи містяться докази перерахування коштів Відповідачу, а посилання Відповідача стосовно відсутності доказів зарахування коштів на картковий рахунок Відповідача є безпідставні, оскільки саме боржник/Відповідач має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, і він мав/має можливість представити суду виписку зі свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладених договорів. Саме по собі посилання Відповідача у відзиві на те, що Позивачем не надано докази перерахування коштів на картковий рахунок Відповідача, на думку позивача не заслуговують на увагу. [PERSON] , будучи стороною вказаного правочину, мав можливість надати суду відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження того, що відповідні кошти не зараховувались на його карткові рахунки, указані у договорах, у період часу, про який стверджує позивач, або того, що карткові рахунки йому не належать, оскільки лише Відповідач має доступ до свого рахунку. У разі заперечень проти позову, обов`язок доведення їх відповідними доказами покладено саме на Відповідача відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Щодо нарахування процентів за договором позики №75129391 від 25.08.2021 представник позивача зазначає, що твердження Відповідача стосовного того, що Відповідач брав на себе зобов`язання сплатити основне зобов`язання та відсотки в розмірі 0,60% за користування ним, спростовується матеріалами справи, оскільки у пункті 2 Договору позики зазначено, що сума позики у 14000,00грн, надається строком на 20 днів під процентну ставку (базова) в день 1,99 % (фіксована). Додатково в зазначеному пункті наведений орієнтовний/попередній графік погашення заборгованості, згідно якого протягом 20 днів застосовується знижена процентна ставка/день 0,60%. За понадстрокове користування позикою (її частиною) за день встановлена процентна ставка 2,70%. Проценти за цим Договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок Позики, пункт 4 цього Договору. Відповідно до пункту 17 Договору позики, інші умови цього правочину регулюються Правилами, які є невід`ємною частиною Договору. За ідеальних умов в порядку дії програми лояльності нарахування відсотків протягом строку позики 20 днів мало здійснюватися за зниженою процентною ставкою 0,60% (доказів про оплату всієї суми заборгованості в строк визначений договором позики відповідач не надав). Згідно п.5.2. Позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення Позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація), йому зрозумілі. Через неналежне виконання умов Договору позики, нараховані згідно умов Договору позики Проценти було перераховано за базовою/фіксованою процентною ставкою 1,99%, замість 0,60% у відповідності до положень пункту 9.7. Правил. Представник позивача вважає посилання Відповідача на правові висновки, викладені у постановах Великої палати Верховного суду та Верховного суду України, помилковими, оскільки зміст цих правовідносин (права й обов`язки сторін спору) та спільні риси між спірними правовідносинами є відмінними та не тотожними із даною справою. Метод укладання договору у даній справі є відмінним від справи у ПАТ «ПриватБанк» (укладання в паперовій формі), оскільки останній надавав Клієнту/Позичальнику правила на ознайомлення в паперовій формі, тому суд у зазначеній судовій практиці не зміг встановити, з якою конкретно редакцією правил в паперовій формі був ознайомлений відповідач, тоді як у даному випадку відповідач мав можливість ознайомитись з правилами на сайті за посиланням в договорі, в ІТС Позикодавця та до акцепту оферти, в якій також містились правила підписання одноразовим ідентифікатором. Представник позивача також звертає увагу на те, що доказів на підтвердження або спростування позовних вимог позивача до відзиву долучено не було (виписку із карткового рахунку відповідача, в якій відображено отримання/неотримання кредитних коштів, відповіді банку про неналежність зазначеної у договорі карти Відповідачу, доказів не укладання зазначеного договору, неналежність електронної пошти або телефонного номеру Відповідачу, зазначеного в договорі позики, контррозрахунок, докази викрадення картки, паспорту, звернення до правоохоронних органів з відповідною заяву про втрату паспорту, банківської карти, тощо), а тому відзив ґрунтується на припущеннях та зводиться до незгоди з доказами Позивача та їх оцінки. На думку представника позивача відповідач, висловлюючи заперечення проти певних обставин та не надаючи доказів, які підтверджують ці доводи, не може перекладати на позивача обов`язок їх доведення. Проте, замість надання доказів/пояснень по суті справи, відповідач надав набір правових висновків, які на думку позивача є помилковими, оскільки зміст цих правовідносин (права й обов`язки сторін спору) та спільні риси між спірними правовідносинами є відмінними та не тотожними із даною справою. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву розгляд справи просив проводити без його участі, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої просив розгляд справи проводити у його відсутність та в позовних вимогах відмовити повністю. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. 25.08.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено Договір позики №75129391 від 25.08.2021 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням елетронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України "Про електронну комерцію" (а.с.21-22), що підтверджується довідкою про ідентифікацію (а.с. 46). Відповідно до п.2 Договору Позикодавець надає Позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 14000,00грн, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку Позики, або достроково, та сплатити плату (проценти) від суми позики. Сторони визначили, що строк позики (строк Договору) складає 20 днів, останній день повернення позики 14.09.2021, процентна ставка (базова) в день 1,99% процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,70%, орієнтовна реальна річна процентна ставка 683,4%, орієнтовна загальна вартість позики 15671,60грн. Позикодавець на виконання умов Договору кредиту надав позичальнику грошові кошти у сумі 14000,00грн строком на 20 днів, а позичальник відповідно зобов`язався повернути їх згідно з умовами цього договору (а.с.21-22). Відповідно до п.5, 6, 7 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем. Згідно ч.2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (в редакції станом на момент укладення договору) накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Місцем укладення електронного договору є місцезнаходження юридичної особи або місце фактичного проживання фізичної особи, яка є продавцем (виконавцем, постачальником) товарів, робіт, послуг. Момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар визначається згідно з положеннями Цивільного кодексу України про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі якщо предметом електронного договору є надання послуг у сфері електронної комерції, обов`язок постачальника перед споживачем вважається виконаним у момент, коли надана постачальником послуга відповідає властивостям, визначеним договором або законодавством. У разі якщо предметом електронного договору є виконання робіт у сфері електронної комерції, обов`язок виконавця перед замовником вважається виконаним у момент, коли результат виконаної роботи відповідає вимогам, встановленим договором або законодавством. Електронним договором може бути визначено інший момент виконання зобов`язань між сторонами. Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар. Підтвердження вчинення електронного правочину повинно містити такі відомості: умови і порядок обміну (повернення) товару або відмови від виконання роботи чи надання послуги; найменування продавця (виконавця, постачальника), його місцезнаходження та порядок прийняття претензії щодо товару, роботи, послуги; гарантійні зобов`язання та інформація про інші послуги, пов`язані з утриманням чи ремонтом товару або з виконанням роботи чи наданням послуги; порядок розірвання договору, якщо строк його дії не визначено. Дія цього положення не поширюється на електронні правочини, пов`язані з одноразовим наданням інформаційних електронних послуг або послуг проміжного характеру в інформаційній сфері, оплата яких здійснюється дистанційно. Постачальник таких послуг має надати змогу споживачеві ознайомитися з найменуванням постачальника, його місцезнаходженням та порядком прийняття претензії щодо послуги. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. Пропозиція укласти електронний договір (оферта), текст електронного договору, електронні повідомлення укладаються державною мовою. За бажанням покупця електронний договір може укладатися іншою мовою за згодою сторін. Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" (в редакції станом на моент укладення договору) передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, судом встановлено, та доказів іншого відповідачем не надано, що договір позики між відповідачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено відповідно до приписів указаних вище норм закону, в Інформаційно-телекомунікаційній системі первісних кредиторів в електронній формі. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та Первісним Кредитором (Позикодавцем) не було б укладено. За змістом статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК Україниу разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Перерахування ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» грошових коштів в сумі 14000грн 25.08.2021 на рахунок відповідача [PERSON] [NUMBER] підтверджується копією платіжної інструкції від 25.08.2021, інформаційною довідкою ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" від 12.12.2024, довідкою ТОВ "ФК "ФІНЕКСПРЕС" від 12.12.2024, а також наданою на запит суду випискою по рахунку № [NUMBER] , операції по якому можна здійснювати за допомогою платіжної карти [NUMBER] , та яка видана [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) (а.с. 17, 47-49, 50-51, 134-136). Таким чином, доводи відповідача про те, що він не отримував позику від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» в сумі 14000грн спростовані належними та допустимими доказами, доказів іншого відповідачем суду не надано. Отже, позикодавець свій обов`язок перед відповідачем по перерахуванню суми позики виконав, проте відповідач не виконав свої зобов`язання щодо її повернення, внаслідок чого вього перед кредитором виникла заборгованість. 21.12.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу № 2112 (а.с. 53-61). Згідно п. 1.1 зазначеного Договору Фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених в Реєстрі заборгованостей. Згідно копії Реєстру прав вимоги № 4 від 21.12.2021 за Договором факторингу №212 від 21.12.2021, право вимоги за Договором позики № 75129391 від 25.08.2021 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на загальну суму заборгованості 44646,00грн, що складається з: суми заборгованості за тілом 14000,00грн, суми заборгованості по процентам за користування 44646,00грн (а.с. 69-71). 31.03.2023 ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали Договір Факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 (а.с.74-82). Згідно п. 1.1 зазначеного Договору Фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених в Реєстрі заборгованостей. Відповідно до Реєстру боржників від 31.03.2023 до договору факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором позики № 75129391 від 25.08.2021 на загальну суму заборгованості 44646,00грн, що складається з: суми заборгованості за тілом 14000,00грн, суми заборгованості по процентам за користування 44646,00грн (а.с. 91-93). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст.1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Аналіз вказаних норм матеріального права свідчить про те, що позивач ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» має право на звернення до суду з даним позовом, оскільки до нього перейшли права вимоги за Договором позики № 75758514 від 19.05.2021, укладеним між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] . Отже, позивач, як новий кредитор, просить стягнути з відповідачки на користь позивача суму заборгованості за Договором позики № 75129391 від 25.08.2021, яка складається з урахуванням здійснених відповідачем платежів в рахунок погашення заборгованості за договором позики - 44646,00грн, зокрема: 14000грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 30646,00грн - сума заборгованості за відсотками. З огляду на те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження належного виконання зобов`язань за договором позики, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за основною сумою боргу 14000грн підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсотками в сумі 30646грн суд зазначає таке. Згідно умов договору позики № 75129391 від 25.08.2021 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), строк договору - 20 днів, дата надання позики - 25.08.2021; 14.09.2021 - дата повернення позики (останній день). Таким чином, строк кредитування сплив 14 вересня 2021 року. Відповідно до пункту 5.2 Договору, позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua.documentslicense/ (надалі правила), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладання цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі (а.с.21). Дійсно, розділ 7 Правил надання грошових коштів у позику містить певні умови продовження строку користування позикою (а.с. 33-35). Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані фінансовою установою Правила надання грошових коштів у позику були надані при укладенні договору позичальнику та який ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір позики, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем позики взагалі містив умови, зокрема й щодо пролонгації договору. Надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою договору кредиту й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в договорі, який безпосередньо підписаний відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому правил приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Тому, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови пролонгації по кредиту. Зазначені правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Натомість, суд не погоджується з наведеними представником позивача у відповіді на відзив запереченнями щодо того, що метод укладання договору у даній справі є відмінним від справи ПАТ «ПриватБанк» (укладеного в паперовій формі), оскільки згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. До того ж, позивачем не надано доказів звернення позичальника за продовженням строку користування позикою у будь-який спосіб, чи то визначений Договором, чи законом. За таких обставин у позикодавця виникло право на нарахування процентів за Договором тільки у межах строку його дії - з 25.08.2021 до 14.09.2021. Оскільки в Договорі позики відсутні умови щодо нарахування відсотків після закінчення строку дії Договору, таке стягнення можливе лише в порядку ст. 625 ЦК України, проте така вимога позивачем не заявлялась. Таких же висновків дійшов Верховний Суд у правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, де зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 05 квітня 2023 року, справа №910/4518/16, Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до змісту статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, враховуючи наведене, підстави для нарахування відсотків за період після 14 вересня 2021 року у позивача відсутні. Розраховувати відсотки необхідно в межах строку дії договору, тобто за 20 днів, починаючи з 26 серпня 2021 року по 14 вересня 2021 року, розмір яких складає 5293,40грн (14000грн х 1,99% х 19 дн.). Саме такий розмір відсотків і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином у відповідача наявний обов`язок сплатити позивачу заборгованість за договором позики у сумі 19293,40грн (14000грн + 5293,40грн). З урахуванням викладеного позов підлягає частковому задоволенню у сумі 19293,40грн, яка доведена належними і допустимими доказами. В позовній заяві позивач ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» просить стягнути на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 3500грн, що підтверджуються: копією договору №01-11/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024 (а.с. 95-100); копією витягу з Акту № 4-П приймання передачі наданої правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги № 01-11/24 від 01.11.2024 (а.с. 103), копією платіжної інструкції кредитного переказу коштів від 18.12.2024 (а.с. 107). В силу ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд задовольнив позовні вимоги позивача на 43,21%, тому позивач має право на відшкодування з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1512,35грн (3500грн х 43,21% : 100%). Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1046,72грн (2422,4грн х 43,21% : 100%). Згальний розмір судових витрат, які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача становить 2559,07грн.

Outcome: partial