Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

27.02.2025 року представник ТзОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» звернулася в суд із позовом, сформованим в системі «Електронний суд», до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути із [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на користь ТзОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», код ЄДРПОУ: 35234237, 12396 грн. заборгованості за кредитним договором №5801941 від 24.01.2024 року, а також 2422 грн. 40 коп. сплаченого судового збору. В судове засідання представник позивача не прибула, натомість подала до суду заяву, сформовану в системі «Електронний суд», в якій просить проводити розгляд даної справи без участі представника ТзОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», зазначивши, що не заперечує щодо ухвалення заочного рішення по даній справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином рекомендованою кореспонденцією. Крім того, про час і місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутність на адресу суду не надходило. Враховуючи наведене, зі згоди сторони позивача, згідно ухвали від 02.05.2025 року про розгляд вказаної справи в порядку заочного розгляду, суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування своїх позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст.77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні встановлено, що 24.01.2024 року між фізичною особою позичальником: [PERSON] , тобто відповідачем по даній справі та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір №5801941, згідно з умовами якого відповідач отримав 4000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів і можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором (а.с.6-11). Відповідно до графіку сплати кредитних коштів, повернення кредиту та сплати комісії і процентів відповідачем не було внесено (а.с.12). Зокрема, ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну йому суму, натомість відповідач зі свого боку не виконав умов кредитного договору. Проте, враховуючи дані обставини, умови чинного законодавства та п.3.2.6. кредитного договору №5801941 від 24.01.2024 року, позикодавець має право відступати, передавати, будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника. Згідно п.7.1. вказаного кредитного договору, він (договір) набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Як з`ясовано судом і не спростовано в ході розгляду справи, укладаючи кредитний договір відповідач та ТзОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст.11 та ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а.с.15). Згідно ЗУ «Про електронну комерцію», на правовідносини стосовно кредитного договору №5801941 від 24.01.2024 року поширюється дія ч.3 ст.11 цього закону і визначає, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пунктом 9.1 кредитного договору №5801941 від 24.01.2024 року закріплено, що сторони домовились про те, що цей кредитний договір (індивідуальна частина) є самостійним кредитним договором, що містить істотні умови, укладений у порядку, спосіб а формі, що відповідає вимогам законодавства. Визнання недійним, неукладеним, нікчемним будь-якого додатку, документу, що є частиною цього договору або окремих умов цього договору не має наслідком недійсність, нікчемність або неукладеність цього кредитного договору (індивідуальна частина) в цілому і сторони підтверджують, що уклали б цей кредитний договір індивідуальна частина) і без включення до нього умов, що визнані недійними, нікчемними, неукладеними. З огляду на викладене, позивач зазначає, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ Мілоан та відповідачем не був би укладений. Звертає увагу, що до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20), від 2 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20. Після наведених дій, укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п.2.1 кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника, що підтверджується платіжним дорученням на користь відповідача від ТОВ Мілоан (а.с.17). Підтвердженням добровільного укладення відповідачем даного договору являється анкета-заява [PERSON] на кредит №5801941 від 24.01.2024 року, що заповнена відповідачем (а.с.16). В подальшому, із дотриманням передбачених умов кредитного договору, 26.04.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України, було укладено договір відступлення прав вимоги №105-МЛ, копія якого міститься в матеріалах справи, тобто відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №5801941 від 24.01.2024 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та відповідачем по даній справі. Дана обставина підтверджується копією витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №105-МЛ від 26.04.2024 року, що міститься в матеріалах справи (а.с.20-24, 28). Також судом перевірено, що сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором №5801941 від 24.01.2024 року були передані позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно договору відступлення прав вимоги №105-МЛ від 26.04.2024 року. Таким чином, первинний кредитор ТОВ «Мілоан» передав ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до договору відступлення прав вимоги №105-МЛ від 26.04.2024 року, разом з матеріалами кредитної справи передав і довідку про ідентифікацію, яка підтверджує, що відповідач, з яким укладено кредитний договір №5801941 від 24.01.2024 року - ідентифікований. Акцепт договору відповідачем вчинено з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як з`ясовано в ході судового розгляду, сума заборгованості відповідача становить 12396 грн. 00 коп., що підтверджується письмовими доказами по справі, зокрема випискою з особового рахунка, витягом з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №105-МЛ від 26.04.2024 року (а.с.19, 28). Вказану суму складає: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 4000 грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків - 8196 грн.; прострочена заборгованість за комісією - 200 грн. Позивач звертає увагу, що було проведено роботу щодо ситуації з погашення наявної заборгованості відповідача та виконання кредитних зобов`язань, а саме надіслано останньому письмову претензію про погашення кредитної заборгованості вих.№23575082/1512 від 04.02.2025 року, однак вона залишена без уваги і виконання (а.с.29). Суд констатує, що відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно із ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст.599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як визначено ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором чи законом, або розірвання договору. В ст.612 ЦК України закріплено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. У відповідності\~до вимог\~ч.ч.1,\~2\~ст.625\~ЦК України,\~боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, як зазначено вище, станом на день подання позовної заяви (27.02.2025 року) заборгованість відповідача перед позивачем за договором про споживчий кредит №5801941 від 24.01.2024 року, складає 12396 грн. 00 коп., з яких: 4000 грн. 00 коп. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 8196 грн. 00 коп. - прострочена заборгованість за сумою відсотків; 200 грн. 00 коп. - прострочена заборгованість за комісією. Отже,\~в даному\~випадку відповідач\~порушив умови кредитного договору, що свідчить про ухилення [PERSON] від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, укладеним 24.01.2024 року між ним та первісним кредитодавцем - ТОВ «Мілоан», права вимоги за яким в подальшому було відступлено позивачу - ТзОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ». Встановлені судом обставини не спростовані в судовому засіданні відповідачем по справі [PERSON] , оскільки будучи належним чином повідомленим рекомендованою кореспонденцією, а також шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання останній повторно не прибув. Таким чином, враховуючи вищенаведене, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та оцінюючи їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позов ТзОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», підлягає до задоволення. Що стосується розподілу судових витрат між сторонами по даній справі, суд зазначає наступне. У відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі до суду позову, сформованого в системі «Електронний суд», про стягнення\~з відповідача\~заборгованості в\~сумі 12396 грн. 00 коп., сплачено судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. згідно платіжної інструкції №3294 від 20.02.2025 року (а.с.5). Відповідно, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову ТзОВ «ФК\~«КРЕДИТ-КАПІТАЛ»,\~з відповідача\~в користь\~позивача слід\~стягнути 2422\~грн.\~40\~коп. сплаченого судового збору. На підставі наведеного, ст.ст.516, 525, 526, 530, 599, 610-612, 625, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved