Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

У січні 2025 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернулося до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що 13.03.2019 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2001267463101, на підставі якого останньому видано кредит у сумі 50 000 грн. 11.08.2021 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1001940456501, на підставі якого останньому видано кредит у сумі 49000 грн. АТ «ПУМБ» свої зобов`язання за кредитними договорами виконав у повному обсязі. Позичальник не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 31.10.2024 складає: по кредитному договору № 2001267463101 від 13.03.2019 р. 77912,30 грн., що складається з: 48789,59 грн. заборгованості за кредитом, 29122,71 грн. - заборгованість за процентами, 0 грн. - заборгованість за комісією; по кредитному договору № 1001940456501 від 11.08.2021 р. 64734,08 грн., з яких 40403,83 грн. заборгованість за кредитом, 10,02 грн. заборгованість за процентами; 24320,23 грн. заборгованість за комісією, на загальну суму 142646,38 грн. Позивач направив на адресу відповідача письмові вимоги про погашення заборгованості, проте заборгованість відповідачем погашена не була. У зв`язку з зазначеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь АТ «ПУМБ» заборгованість у сумі 142646,38 грн. та 2 422,40 грн. судових витрат зі сплати судового збору. Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, разом з тим у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, надав до суду відзив, в якому вказав, що проти позову заперечує, зазначає, що у заяві-договорі передбачено, що відповідач відповідно до заяви має сплачувати щомісячно комісію за обслуговування кредиту, ставка якої дорівнює 2,99% (від початкової суми кредиту). У паспорті споживчого кредиту міститься аналогічне положення, а саме, про нарахуванням за ставкою 2,99% щомісячно комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Проте,\~висновків про\~те,\~які саме\~послуги банку\~маються на\~увазі під\~вказаним обслуговуванням\~кредиту або\~кредитної заборгованості\~надані стороною\~позивача не\~дозволяють це\~зробити.\~Тому,\~можна зробити\~висновки,\~що застосованими\~є нормативні\~приписи,\~відповідно до\~яких нечіткі\~або двозначні\~положення договорів\~зі споживачами\~тлумачаться на\~користь споживача\~(ч.8\~ст.18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»). З урахуванням наведеного особа, яка включила ту чи іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується, зокрема в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову. Зазначене правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), а й щодо умов, які хоч і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party). Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17, провадження № 61-18730св20. Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі №204/224/21, провадження №61-4202сво22 дійшов висновку про те, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Позивачем нараховано заборгованість за неустойкою та відсотками за користування кредитом за період з 24.02.2022 по 20.01.2025, у той час, коли з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан і згідно з вимогами, викладеними у розділі 18 Перехідних та прикінцевих положень Цивільного кодексу України, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Документ сформований в системі «Електронний суд» 09.02.2025 10 Відповідач вважає, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). До марту 2022 року відповідач чітко дотримувався умов договорів з позивачем та не мав порушень терміну сплати платежів. 24.02.2022 року відбулася військова агресія Російської Федерації. Указом президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України був введений воєнний стан, який діє і на теперішній час. До здійснення 28.02.2022 Російською Федерацією військової агресії, відповідач, разом зі своєю родиною, постійно проживав за місцем реєстрації в м. Запоріжжя. А під час бойових дій лишився без роботи, та (у цілях безпеки) був змушений залишити свій будинок у м. Запоріжжя, і скористуватися притулком у ФРН. Вважає вказані обставини форс мажорними та зобов`язується прийняти усі можливі заходи щодо найскорішого погашення боргу перед позивачем відразу ж після зникнення форсмажорних обставин. 10.03.2025 до суду надійшла відповідь на відзив позивача, в якій останній зазначив, що клієнт (Відповідач), підписанням Заяви беззастережно підтверджує, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування (надалі за текстом ДКБО), яка розміщена на сайті: pumb.ua в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО так і послуг, що можуть бути надані в процес обслуговування. Відповідач ознайомлений із ДКБО та цілком згоден з ним, всі умови ДКБО Відповідачу зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення (розділ Заяви «Підтвердження та запевнення»). Протягом дії кредитного договору Відповідач не надавав заперечень Банку, що не погоджується з розміром збільшеного кредитного ліміту, навпаки, активно користувався карткою після збільшення розміру кредитного ліміту, що підтверджується Випискою з особового рахунку. Окрім того, ні на момент укладення кредитного договору, ні протягом строку його дії, Відповідач не звертався до Банку про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору (ДКБО, Заяви), тим самим надав згоду на умови кредитування. 10.06.2017\~набрав чинності\~Закон України\~від 15.11.2016\~№ 1734-VІІ\~«Про споживче\~кредитування».\~Кредитні договори\~укладені між\~Банком і\~Відповідачем у\~2020\~році.\~На момент\~укладення договору\~вже діяв\~Закон України\~«Про споживче\~кредитування».\~Закон України\~«Про споживче\~кредитування» є\~спеціальним законом,\~який регулює\~кредитні правовідносини\~у сфері\~споживчого кредитування.\~У пункті\~третьому частини\~3\~розділу ІV\~«Прикінцеві та\~перехідні положення»\~вказаного Закону\~зазначено,\~що Закон\~України «Про\~захист прав\~споживачів» застосовується\~до відносин\~споживчого кредитування\~у частині,\~що не\~суперечить Закону\~України "Про\~споживче кредитування".\~Аналогічна норма\~приведена і\~у ст.\~11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів». Закон України\~«Про споживче\~кредитування» на\~відміну від\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»\~передбачає можливість\~включення у\~договір комісійної\~винагороди кредитодавця.\~Пунктом 4\~частини 1\~статті 1\~«Визначення термінів»\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» встановлено,\~що до\~загальних витрат\~за споживчим\~кредитом відносяться:\~витрати споживача,\~включаючи проценти\~за користування\~кредитом,\~комісії та\~інші обов`язкові\~платежі за\~супровідні послуги\~кредитодавця.\~Відповідно до\~частини другої\~статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» для\~цілей обчислення\~реальної річної\~процентної ставки\~визначаються загальні\~витрати за\~споживчим кредитом.\~До загальних\~витрат за\~споживчим кредитом\~включаються комісії\~кредитодавця,\~пов`язані з\~наданням,\~обслуговуванням і\~поверненням кредиту,\~у тому\~числі комісії\~за обслуговування\~кредитної заборгованості,\~розрахунково-касове\~обслуговування,\~юридичне оформлення\~тощо.\~Законом України\~«Про споживче\~кредитування» (пункт\~6\~частини 3\~статті 9)\~введені поняття\~«реальна річна\~процентна ставка»\~та «орієнтована\~загальна вартість\~кредиту»,\~які повинні\~повідомлятися позичальнику.\~Реальна процентна\~ставка у\~відсотковому вираженні\~включає в\~себе усі\~плати за\~кредит (як\~проценти,\~так і\~комісію),\~а орієнтована\~загальна вартість\~кредиту у\~грошовому вираженні\~визначає загальну\~суму коштів,\~які повинен\~сплатити позичальник\~за весь\~період кредитування.\~У частині\~другій статті\~8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» передбачено\~наступне:\~для цілей\~обчислення реальної\~річної процентної\~ставки визначаються\~загальні витрати\~за споживчим\~кредитом.\~До загальних\~витрат за\~споживчим кредитом\~включаються:\~-\~доходи кредитодавця\~у вигляді\~процентів;\~-\~комісії кредитодавця,\~пов`язанні з\~наданням,\~обслуговуванням і\~поверненням кредиту,\~у тому\~числі комісії\~за обслуговування\~кредитної заборгованості,\~розрахунково-касове\~обслуговування,\~юридичне оформлення\~тощо.\~Кредитодавець,\~який виконав\~умови Закону\~щодо повідомлення\~вказаної інформації,\~вважатися добросовісним. У постанові\~правління Національного\~банку України\~№ 49\~від 08.06.2017\~«Про затвердження\~Правил розрахунку\~банками України\~загальної вартості\~кредиту для\~споживача та\~реальної річної\~процентної ставки\~за договором\~про споживчий\~кредит» наведена\~формула,\~на підставі\~якої обраховується\~сукупна вартість\~кредиту,\~а у\~Додатку №\~3\~цієї постанови\~наведене визначення\~сукупної вартості\~кредиту та\~розміру всіх\~супутніх послуг,\~де зазначено\~наступне:\~Потік -\~сума коштів,\~яку споживач\~сплачує банку\~за споживчим\~кредитом.\~До Потоку\~включаються платежі\~в погашення\~основного боргу\~за кредитом,\~процентів за\~користування ним,\~комісії та\~інші обов`язкові\~платежі за\~супровідні послуги\~банку,\~які сплачуються\~відповідно до\~умов отриманого\~кредиту та\~пов`язані\~з отриманням,\~обслуговуванням і\~поверненням кредиту.\~У Додатку\~№ 1\~до вищевказаної\~постанови наведено\~визначення терміну\~«ЗВСК» -\~загальні витрати\~за споживчим\~кредитом,\~яким є\~витрати споживача,\~пов`язані\~з отриманням,\~обслуговуванням та\~поверненням кредиту,\~уключаючи проценти\~за користування\~кредитом,\~комісії та\~інші обов`язкові\~платежі за\~супровідні послуги\~банку,\~пов`язані\~з наданням,\~обслуговуванням і\~поверненням кредиту\~(уключаючи\~комісії за\~обслуговування кредитної\~заборгованості,\~розрахунково-касове\~обслуговування,\~юридичне оформлення\~та інші\~платежі),\~кредитного посередника\~(за\~наявності)\~та третіх\~осіб (страхові\~та податкові\~платежі,\~збори на\~обов`язкове\~державне пенсійне\~страхування,\~біржові збори,\~платежі за\~послуги державних\~реєстраторів,\~нотаріусів та\~інших осіб,\~а також\~інші обов`язкові\~платежі),\~які сплачуються\~споживачем згідно\~з вимогами\~законодавства України\~та/або\~умовами договору\~про споживчий\~кредит (крім\~платежів,\~що згідно\~із законодавством\~України не\~включаються до\~загальних витрат\~за споживчим\~кредитом).\~Таким чином:\~-\~умова про\~комісію була\~узгоджена між\~Банком і\~Відповідачем,\~що підтверджується\~згодою Відповідача;\~-\~підписавши кредитний\~договір (Заяву-2),\~Паспорт споживчого\~кредиту,\~Відповідач погодився\~на умови\~кредитування; Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право кредитодавця на встановлення комісії. У законодавстві, прийнятим після введення воєнного стану відсутні норми щодо звільнення боржників від виконання грошового зобов`язання на період дії воєнного стану. Єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), є сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні». Відповідачем не надано належних та допустимих доказів неможливості своєчасного виконання зобов`язання внаслідок форс-мажорних обставин, а також доказів інформування Банка про характер обставин, що виникли, і причинний зв`язок між такими обставинами та невиконанням зобов`язань за договором. Тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України неявка в судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає її розгляду. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши та вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.03.2019 [PERSON] звернувся до АТ «Перший Український Міжнародний Банк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим підписав заяву № 2001267463101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за умовами якої підтвердила, що приймає Публічну пропозицію ПАТ ПУМБ на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті Банку в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийняття ДКБО так і послуг, що можуть бути надані в процесу обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодилась з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування. Згідно заяви вбачається, що відповідачу було надано кредит на загальні споживчі цілі в сумі 10600 грн., з процентною ставкою 47,88% річних, строком на 12 місяців. Зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін. 13.03.2019 року [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту, зміст якого узгоджується зі змістом вищевказаної заяви №2001267463101 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 13.03.2019 року. 11.08.2021 р. [PERSON] звернувся до АТ «Перший Український Міжнародний Банк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим підписав заяву № 1001940456501 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за умовами якої підтвердив, що приймає Публічну пропозицію ПАТ ПУМБ на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті Банку в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийняття ДКБО так і послуг, що можуть бути надані в процесу обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодилась з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування. Згідно заяви вбачається, що відповідачу було надано кредит на загальні споживчі цілі в сумі 49000 грн., з процентною ставкою 0,01% річних, строком на 36 місяців з комісією за обслуговування кредитної заборгованості 2,99% щомісяця. Відповідно до платіжної інструкції № TR.51377387.68486.8810 від 11.08.2021 року на кредитний рахунок [PERSON] перераховано 49000,00 грн. кредитних коштів за договором №1001940456501 від 11.08.2021 року. Таким чином, позивачем надано суду належні підтвердження укладення між сторонами 11.08.2021 року кредитного договору, та отриманням відповідачем кредитних коштів на споживчі цілі в сумі 49000 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 0,01% річних. Також, позивач, на підтвердження позовних вимог, надав Публічну пропозицію АТ ПУМБ на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (в редакції, яка діє з 15 березня 2021 року). Пунктом 2.2.5 Розділу І публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб передбачено, що підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору Клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору. Відповідно до п.5.1.4. Розділу І публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодовувати Банку сплачені ним кошти. Згідно п.5.1.7. Розділу І публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором. Пунктом 6.1 Розділу І публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб передбачено, що сторони несуть відповідальність, передбачену умовами цього договору та чинним законодавством України за невиконання, неналежне виконання своїх обов`язків, передбачених договором. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша\~статті 638 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика»\~глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина друга\~статті 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом частини 1, 2\~статті 1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1\~ст.1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до вимог ч.1\~ст.623 ЦК України, боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Матеріали справи містять підписану відповідачем заяву про приєднання, яка недійсною не визнавалась, відповідачем (боржником) з підстав безгрошовості у порядку\~ст. 1051 ЦК України\~не оскаржувалась. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Таким чином, підписавши заяву відповідач підтвердив, що він в повній мірі ознайомився з умовами отримання кредиту, розміром процентів за користування кредитними коштами, а отже суд не бере до уваги доводи представника відповідача щодо відсутності у заяві позичальника узгодженої процентної ставки за користування кредитом. Отже, суд вважає встановленим існування між сторонами кредитних правовідносин, узгодженість процентної ставки. Щодо доводів відповідача, який вказує, що у позивача відсутні підстави для стягнення заборгованості, посилаючись на довідку Торгово-промислової палати України, яка є у загальному доступі, та засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію та введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне. У п.1 ч.1\~статті 263 ЦК України\~наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що особа не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (ч.2 статті 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні). Відповідно до ч.1 статті 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні, Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), є сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону Про торгово-промислові палати в Україні. Лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року №2024/02.0-7.1 (а.с.35), є загальним офіційним документом та не містить в собі ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. При цьому, відповідач не була позбавлена можливості відповідного звернення до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014 року, саме за спірним зобов`язанням. Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Воєнний стан, девальвація гривні, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання. Наявність сертифікату ТПП України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто, дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Водночас сторона, яка посилається на форс-мажор, з урахуванням умов договору у даній справі, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15.06.2023 року у справі №910/8580/22. У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 року у справі № 910/15264/21 зазначено, що саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча і форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору. Відповідно до приписів ч.1,ч.6\~статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем [PERSON] не надано належних та достатніх доказів, у розумінні статей:\~77,\~80 ЦПК України, щодо неможливості своєчасного виконання зобов`язання внаслідок форс-мажорних обставин, а також доказів інформування позивача про характер обставин, що виникли, і причинного зв`язку між такими обставинами та невиконанням зобов`язань за договором. Самі по собі обставини, на які посилається відповідач у доводах у відзиві, у контексті вищезазначених приписів Закону, не можуть бути безумовною підставою для звільнення [PERSON] від виконання обов`язків щодо сплати кредитних коштів. Доказів відсутності у відповідача джерел доходу та відсутності можливості належним чином виконати зобов`язання, матеріали справи в собі не містять. При цьому, суд зазначає, що відповідач не був позбавлена можливості звернення до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП, за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), із дотриманням порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014 року, саме за спірним зобов`язанням. За даних обставин, суд приходить до висновку щодо безпідставності посилання відповідача на форс-мажорні обставини, про які зазначено у листі Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року, як на підставу можливості невиконання зобов`язань за укладеним кредитним договором. Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ «ПУМБ»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цю Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб розумів відповідач та ознайомився і погодився з нею, підписуючи заяву про приєднання. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретний запропонований відповідачу договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, наданий банком договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Отже, надана позивачем роздруківка Публічної пропозиції АТ ПУМБ на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в редакції, що діє з 15.03.2021, а також в редакції, що діє з 06.04.2018, не може бути належним доказом у справі, та не може бути прийнята до уваги судом, оскільки вказана Публічна пропозиція не містить в собі підпису відповідача, при цьому, її зміст повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Відповідно до ч.ч. 1, 3\~ст.509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1\~ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів»\~(далі - Закон №1023-XII). Згідно з п. 22 ч.1\~ст. 1 Закону № 1023-XII\~споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули\~Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»\~від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4\~ст. 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід зауважити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Зважаючи на наведене, на підставі наданих позивачем доказів, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ «ПУМБ» дотримався вимог, передбачених ч. 2\~ст. 11 Закону № 1023-XII\~про належне повідомлення споживача про умови кредитування та узгодив зі споживачем саме ті умови, про які зазначав при подачі позову. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Вищевказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц. Крім того, у постанові Верховного Суду по справі справа № 306/486/17 (провадження № 61-34520св18) від 10 жовтня 2019 року Верховний Суд в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем зазначив, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. У відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує факт отримання та користування ним кредитними коштами, отриманими у АТ «ПУМБ». Так, згідно з наданим АТ ПУМБ розрахунком заборгованості [PERSON] станом на 31.10.2024 має перед позивачем заборгованість за кредитним договором №2001267463101 від 13.03.2019 р. в загальному розмірі 77912,30 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту становить 48789,59 грн., заборгованість з відсотками 29122,71 грн., заборгованість за комісією 0 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] станом на 31.10.2024 має перед позивачем заборгованість за кредитним договором №1001940456501 від 11.08.2021 в загальному розмірі 64734,08 грн., з яких: заборгованість за кредитом становить 40403,83 грн., заборгованість за процентами становить 10,02 грн., заборгованість за комісією 24320,23 грн. Як вбачається зі змісту заяви №1001940456501 від 11.08.2021 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка підписана сторонами пунктом 5 умов, передбачено щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99%. Згідно з абзацом третім частини четвертої\~статті 11 Закону України\~«Про захист прав споживачів»(у редакції станом на 01.01.2017 року - остання редакція до набуття чинності\~Законом України\~«Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. 10.06.2017 року набрав чинності\~Закон України\~«Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у\~Законі України «Про захист прав споживачів»\~текст статті 11 викладено в такій редакції: Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України\~«Про споживче кредитування». Відповідно до частин першої та другої\~статті 11 Закону України\~«Про споживче кредитування»\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої\~статті 12 Закону України\~«Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно частини другої\~статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України\~«Про споживче кредитування»(10.06.2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України\~«Про споживче кредитування». Даного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19, провадження №14-44цс21. Нікчемний правочин (частина другастатті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)). Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах. Таким чином, в пункті 5 умов заяви №1001940456501 від 11.08.2021 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписаної відповідачем, встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99%, тобто, фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою\~статті 11 Закону України\~«Про споживче кредитування». За вищенаведених обставин, оскільки відповідачу було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за Законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку, що положення пункту 5 кредитного договору, укладеного 11.08.2021 року між відповідачем та АТ «ПУМБ» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у розмірі 2,99% є нікчемними. Таким чином, позовні вимоги банку про стягнення з [PERSON] заборгованості за комісією є необґрунтованими з вищевказаних підстав і задоволенню не підлягають, в тому числі суд враховує, що в рахунок погашення комісії, нікчемність якої встановлена судом, є неправомірним зарахування сплачених коштів [PERSON] за споживчим кредитом в рахунок погашення заборгованості у розмірі загальної суми 8790,91 грн. починаючи з вересня 2021 по лютий 2022, яку АТ «ПУМБ» зараховано в рахунок комісії за кредитом, така сплата має бути зарахована в рахунок погашення тіла кредиту у повному обсязі. Зважаючи на викладене, з [PERSON] необхідно стягнути на користь АТ "ПУБМ" заборгованість в сумі 31622,94 грн, яка складається із: заборгованості за кредитним договором №1001940456501 від 11.08.2021 у розмірі 31622,94 грн, з яких: 31612,92 грн - заборгованість за тілом кредиту, 10,02 грн. - заборгованість за процентами. Крім того, згідно з частиною 1\~статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково у сумі 109535,24 грн., а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1860,11 грн., що є пропорційним до розміру позовних вимог.

Outcome: partial