Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за Договором № 00-8511168 від 23.06.2023 року у розмірі 19887,50 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 23.06.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КАЧАЙ ГРОШІ» та [PERSON] укладений Договір кредитної лінії №00-8511168. Відповідно до умов договору відповідачу встановлено кредитний ліміт у розмірі 5750 грн. На виконання умов договору ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» свої зобов`язання виконало належним чином, перерахувавши відповідачу кредитні кошти, проте остання своїх зобов`язань належним чином не виконувала, порушивши умови кредитного договору, в результаті чого виникла заборгованість за договором загальною сумою 19887,50 грн., з яких: 5600 грн заборгованість за основним зобов`язанням за тілом кредиту, 14000 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 287,50 грн. - заборгованість за комісіями. 10.04.2024 між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу №1-10042024, за яким до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором кредитної лінії №00-851116860 від 23.06.2023 року. Після відступлення позивачу права грошової вимоги, відповідач свого зобов`язання належним чином не виконувала, тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором кредитної лінії №00-8511168 від 23.06.2023 року в сумі 19887,50 грн та судові витрати по справі. Ухвалою суду від 03.10.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Згідно рішення Лубенського міськрайонного суд Полтавської області від 14.11.2024 року позов задоволено, вирішено стягнути з відповідача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитним договором №00-8511168 від 23.06.2023 року в розмірі 19887,50 грн, судовий у розмірі в сумі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн. 28.01.2025 року ухвалою суду вище вказане заочне рішення суду скасовано, призначено розгляд справи по суті з викликом сторін. 28.03.2025 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити в задоволенні позову повністю. В порядку ст.127 ЦПК України строк для подачі відзиву не поновлював та продовжити не просив. Відповідно до вимог ч.3 ст.83ЦПК України доказів, разом із поданням відзиву, суду не подано. 02.04.2025року представником позивача надіслано відповідь на відзив. Представник позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`зку, позовні вимоги підтримав обґрунтовуючи доводами, які містяться в позовній заяві та просив їх задовольнити. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, від відповідача повернулася поштова кореспонденція з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», представник відповідача отримав судову повістку про виклик до суду в його електронний кабінет, що стверджується довідкою про доставку електронного документу, заяв клопотань про відкладення розгляду справи не подавали. Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалися розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони. (Рішення ЄСПЛ у справах «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27.10.1993 р., п. 33, та «Ankerl v. Switzerland» від 23.10.1996 р.). Крім того, як неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У зв`язку із наведеним суд розглядає справу та ухвалює рішення на підставі документів, що в ній містяться. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 23.06.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КАЧАЙ ГРОШІ» та [PERSON] укладений Договір кредитної лінії №00-8511168. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у вигляді кредитної лінії у сумі 5750 грн, на строк 120 днів до 21.10.2023 року або достроково, зі сплатою процентів та 287,50 грн комісії за надання кредиту. Даний договір підписано [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора 193S4, який був надісланий на номер мобільного телефону [NUMBER] . Також, 23.06.2023 року [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора підписала паспорт споживчого кредиту, в якому визначені основні умови кредитування з урахуванням побажань кредитодавця, та графік платежів. Із наданої суду Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» інформації встановлено, що в установі AT «Ощадбанк» на ім`я гр. [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) відкрито банківський рахунок № [NUMBER] (UAH), до якого емітовано банківську платіжну картку № [NUMBER] . Крім того, надано в паперовому вигляді підтверджуючий документ щодо зарахування коштів у сумі 5750 грн., а саме платіжну інструкцію №1308166211817 від 26.06.2023року, а також виписку про рух грошових коштів, по банківському рахунку № [NUMBER] (UAH), до якого емітовано банківську платіжну картку № [NUMBER] , у якому наявні дані про зарахування переказу в сумі 5750 грн. від 23.06.2023року. Разом із тим, надано наявні ідентифікаційні дані гр. [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та додатково повідомлено, що номер телефону [NUMBER] містився в анкетних даних гр. [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), та був фінансовим номером. Згідно п.1.4. Договору кредитної лінії №00-8511168 тип процентної ставки - фіксована. 1.4.1 знижена процентна ставка становить 1,00% від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом. Стандартна процентна ставка складає 2,50% від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом, застосовується у межах строку користування Кредитом, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору, після 20 днів користування Кредитом, починаючи з 21 дня користування Кредитом, по день повернення Кредиту. Відповідно до п.п.1.5.-1.9 Договору кредитної лінії №00-8511168 від 23.06.2023 року за надання Кредиту, Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю комісію у розмірі 5,00% від суми Кредиту та складає: 287.50 грн. Цільове призначення Кредиту (мета отримання Кредиту): на споживчі потреби. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання Договору становить: 5475,01%. Орієнтовна загальна вартість Кредиту на дату укладання Договору складає: 21562,50 грн. п.1.9. Строк дії цього Договору визначається з урахуванням того, що Договір набирає юридичної сили з дати укладення Сторонами та діє до дати, визначеної цим Договором, а в частині виконання Сторонами прийнятих зобов`язань - до їх повного виконання Позичальником, а саме: сплатою Кредитодавцю процентів за фактичний період користування Кредитом, неустойки при наявності та поверненням суми Кредиту в порядку визначеному Договором. Згідно п.2.2. Договору кредитної лінії №00-8511168 від 23.06.2023 року цей Договір укладається Сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію». П. 3.6 Договору кредитної лінії № 00-8511168 від 23.06.2023 року передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування Кредитом, з дня видачі Кредиту до дати фактичного повного повернення Кредиту, протягом строку визначеного Договором. Згідно п.4.3.1. Договору кредитної лінії № 00-8511168 від 23.06.2023 року позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки визначені Договором. Відповідно до п.6.3. Договору кредитної лінії №00-8511168 від 23.06.2023 року у разі порушення Позичальником строків виконання зобов`язань за Договором, щодо повернення Кредиту та процентів протягом дії Кредитної лінії, Кредитор визнає заборгованість за Кредитом проблемною на наступний день після дати повернення Кредиту та розпочинає роботу по стягненню заборгованості. П.6.4. Договору кредитної лінії №00-8511168 від 23.06.2023 року передбачена відповідальність Позичальника за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань щодо повернення Кредиту: - у випадку прострочення повернення суми Кредиту, Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитору неустойку; - пеню в розмірі 1% від суми Кредиту за кожний день прострочення, починаючи з 1 (першого) дня прострочення. Згідно розрахунку заборгованості за договором кредитної лінії 00-8511168 від 23.06.2023 року станом на 09.09.2024 року заборгованість [PERSON] складає 19887,50 грн., із яких 5600 грн. тіло кредиту, 14000 грн. відсотки, 287,50 грн. - комісія. Відповідно до договору факторингу № 1-10042024 від 10.04.2024 року між ТОВ «Факторинг Партнерс» та ТОВ «Качай гроші» у відповідності до умов якого ТОВ «Качай гроші» передає (відступає) ТОВ «Факторинг Партнерс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Факторинг Партнерс» приймає належні ТОВ «Качай гроші» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Згідно копії акту прийому-передачі від 10.04.2024 року реєстру боржників (в електронному та паперовому вигляді) за договором факторингу № 1-10042024 від 10.04.2024 року фактор ТОВ «Факторинг Партнерс» з однієї сторони та ТОВ «Качай гроші» уклали даний акт про те, що у виконанні п.8.3.1. договору факторингу № 1-10042024 від 10 квітня 2024 року, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників від 10.04.2024 року, складеного за формою згідно із додатком №1 до договору. Відповідно до п.2.2. договору факторингу № 1-10042024 від 10 квітня 2024 року від клієнта до фактору переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості. Згідно копії реєстру боржників за кредитним договором укладеним між позичальником та ТОВ «Качай Гроші» до договору факторингу № 1-10042024 від 10 квітня 2024 року, серед переліку прізвищ боржників під номером 5236 передано право вимоги до відповідача [PERSON] , який є боржником за договором № 00-8511168 від 23.06.2023 року. Загальна сума заборгованості 19887,50 грн. З копії платіжної інструкції № 422780049 від 12.04.2024 року вбачається, що ТОВ «Качай гроші» отримала від ТОВ «Факторинг Партнерс» 1168064,68 гривень як оплату за договором факторингу № 1-10042024 від 10 квітня 2024 року. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 6 цього Кодексу передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права нового кредитора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти його вимог. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15 та постанові Верховного Суду від 18.06.2020 у справі №681/44/15-ц. За змістом статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно з вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Отже, матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «КАЧАЙ ГРОШІ» та [PERSON] укладений Договір кредитної лінії №00-8511168 від 23.06.2023 року в електронній формі, умови якого позивачем були виконані. Відповідач не виконала свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів за договором кредиту в установлені договором строки, заборгованість не повернула, ТОВ «Факторинг Партнерс» отримало право вимоги за договором факторингу, тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 19600 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 5600 грн та заборгованість за нарахованими відсотками 14000грн. Щодо вирішення вимоги про стягнення комісії за надання кредиту в розмірі 287,50 грн., яка визначена умовами кредитного договору, і є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту. Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Як встановлено ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику. Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15. За таких обставин, умови договору щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 287,50 грн є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави для стягнення із [PERSON] вказаного розміру комісії. Доводи викладенні у відзиві на позов судом до уваги не приймаються. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи . До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Частиною 2 статті 137 ЦПК встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг правничої допомоги та на підтвердження понесених витрат у справі до суду надано копію про надання правничої допомоги №02-07/2024 від 02 липня 2024 року укладеного між ТОВ «Факторинг Партнерс» (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», Заявка на надання юридичного допомоги № 27 від 05.07.2024, року, витяг з Акту №1 про надання юридичної допомоги від 05.09.2024 року, який містить опис робіт із зазначенням загальної суми 9000 грн. Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи в суді, суд враховує те, що дана цивільна справа є малозначною, всі обставини по цій справі були встановленні в судовому порядку, представником позивача заявлялося клопотання про витребування доказів, а також він приймав участь у розгляді справи в режимі відеоконференцзв`язку. Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Разом з тим, згідно ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Верховний Суд вже неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial