Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вказаним позовом. Позовні вимоги мотивує тим, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. У період перебування у шлюбі сторони за рахунок спільної праці за спільні кошти придбали автомобіль CHERI TIGO 2008 року випуску, номер шасі\~(кузова,\~рами)\~ [NUMBER] \~реєстраційний номер\~ [NUMBER] \~правовстановлюючий документ\~оформлено на\~ім`я\~відповідача.Напередодні нового року чоловік позивачки повідомив, що вирішив продати автомобіль без її згоди. Після прийнятого чоловіком рішення, він скасував довіреність про право на експлуатацію та розпорядження вказаним транспортним засобом. З урахуванням того, що майно було придбане позивачем та відповідачем в період з 25.05.2023 року шлюбу, воно належить сторонам, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому позивач просить суд визнати вказаний автомобіль спільною сумісною власністю сторін по справі з визначенням часток по часток кожному. Ухвалою суду від 10 лютого 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не з`явилася, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. просить суд розглядати справу за її відсутності. Представник позивача адвокатЧепурнов В. І. подав до суду заяву аналогічного змісту, просив ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] , в судове\~засідання не\~з`явився\~повторно,\~про дату,\~час та\~місце судового\~розгляду справи\~судом повідомлялася\~в порядку\~ст.\~128\~ЦПК України,\~причини неявки\~суду не\~повідомив,\~заяви,\~клопотання не\~подавав,\~тим самим,\~судом відзначається,\~що відповідач\~не скористався\~своїм правом\~на участь\~в судовому\~засіданні та\~на надання\~суду пояснень\~та доказів\~на обґрунтування\~своєї позиції\~щодо заявлених\~вимог.Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило, відзив на позов не подав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Враховуючи вимоги частини першої статті 223\~ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 25.05.2023 року, який рішенням Саксаганського районного суду Дніпропетровської області від 26.02.2025 року розірвано. Після розірвання шлюбу позивач відновила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » та отримала новий паспорт громадянина України з дошлюбним прізвищем. У період перебування у шлюбі 25.08.2023 сторони, як подружжя, придбали за спільні кошти у спільну сумісну власність транспортний засіб,\~а саме\~автомобіль маркиCHERI TIGO 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER] право власності на який зареєстровано за відповідачем. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За правилом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст. 372 Цивільного кодексу України. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «…у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Окрім того, як зазначає п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. З врахуванням вищевикладеного, беручи до уваги те, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, частки якого є рівними, та ця презумпція відповідачем не спростована, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення заявлених вимог. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Тому підлягають відшкодуванню відповідачем на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved