Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 25.03.2025 представник позивача [PERSON] звернувся до Софіївського районного суду Дніпропетровської області в інтересах позивача [PERSON] з вказаним цивільним позовом до відповідача Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області, згідно з яким просив визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на житловий будинок [ADDRESS] , що належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Софіївської районної ради 30.07.1991, який був втрачений. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що [INFO] помер його батько - [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді вищевказаного житлового будинку, але оскільки його син, позивач у справі [PERSON] , фактично вступив в управління майном, то відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, вважається, що він прийняв спадщину. 30.01.2025 позивач звернувся до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л. І. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак йому було відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок, а також відсутності інформації про належність будь-якого майна спадкодавцю [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно. Посилаючись на те, що у позасудовому порядку відновити вказаний документ на будинок та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у органах нотаріату неможливо, що і змусило позивача звернутися до суду з цим позовом. Заяви (клопотання) сторін та процесуальні дії суду у справі. Ухвалою суду від 27.03.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Окрім названого, за цією ухвалою також витребувано у приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л. І. копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . Позивач у судове засідання не з`явився. Від його представника надійшла заява про розгляд справи за його та позивача відсутності, який позов підтримав і просив його задовольнити у повному обсязі. Відповідач Софіївська селищна рада Криворізького району Дніпропетровської області явку свого представника у підготовче судове засідання не забезпечила, натомість до суду надала заяву про розгляд справи без участі представника, проти заявлених позовних вимог позивача не заперечує. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] від 02.09.1965 (а.с. 57). Мати позивача, [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про смерть (повторно), серії [NUMBER] від 22.05.2018 виданим виконавчим комітетом Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області (а.с. 59). Батько позивача, [PERSON] , помер [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть (повторно) серії [NUMBER] від 18.05.2018 видане виконавчим комітетом Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області (а.с. 58). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] , який належав йому на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 30.07.1991, виданого на підставі рішення виконкому Софіївської районної ради народних депутатів № 131 від 26.07.1991 (а.с. 7). Відповідно до довідки Софіївського відділення КП «Криворізьке БТІ» ДОР від 27.12.2024 за № 227, станом на 31.12.2012 вищевказаний житловий будинок зареєстровано за [PERSON] , реєстрова книга № 3-8-130 (а.с. 8). Із відомостей по господарських книг з 1971 по 2025 рік, видно, що позивач постійно проживав і був зареєстрований за адресою вищевказаного житлового будинку разом із батьком [PERSON] до часу його смерті, тобто до [INFO] . Разом із ними проживали та були зареєстровані також дружина позивача та їх спільні діти (а.с.60-99). З огляду на викладене, суд доходить висновку, що дійсно позивач згідно вимог ст. 549 ЦК УРСР прийняв спадщину після смерті свого батька шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, здійснював заходи щодо утримання нерухомості, сплати комунальних послуг, ремонту будинку та обробітку присадибної земельної ділянки. При зверненні позивача до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л. І. із заявою про видачу свідоцтва про право на вищевказаний житловий будинок, нотаріус згідно своєї постанови від 30.01.2025 відмовив у вчиненні вказаної нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок, а також відсутності відомостей про зареєстроване право власності на будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 7). Аналізуючи матеріали спадкової справи, наданої на вимогу суду, вбачається, що окрім позивача інших спадкоємців майна померлого відсутні. Між тим, відсутність правовстановлюючого документу на майно позбавляє можливості позивача належним чином оформити свої спадкові права на майно, що відкрилось після смерті його батька [PERSON] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №411867741 від 06.02.2025 за параметрами запиту про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження щодо будинку [ADDRESS] відомості відсутні. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права (частина 2 статті 16 ЦК України). За частиною першою ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною першою ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Положеннями статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові правовідносини регулюються ЦК України після 1 січня 2004 року, якщо спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року, то такі правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. Оскільки спадщина відкрилась 10.11.1990, тобто до набрання чинності ЦК України від 01.01.2004, таким чином у даному випадку слід до спадкових правовідносин слід застосувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Так, згідно ч.1 та ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли воно не змінено заповітом. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно до вимог ст.549 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 ЦК УРСР. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК УРСР). Відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно зі ст. 392 ЦК України в судовому порядку право власності на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, позивач звернувся до суду через об`єктивні обставин, які позбавляють його можливості оформити спадкові права і отримати спадщину на нерухоме майно, з урахуванням принципу верховенства права, його право підлягає захисту у судовому порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, під час судового розгляду знийшли своє підтвердження обставини, що спадкове майно - житловий будинок [ADDRESS] , дійсно належало за життя спадкодавцю [PERSON] , який помер [INFO] , а тому вказане нерухоме майно може бути успадковане його сином, позивачем [PERSON] , який відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК України 1963 року прийняв спадщину. Згідно ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] грунтуються на законі, а визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні про задоволення позову в повному обсязі. Розподіл судових витрат. Вимоги щодо відшкодування судових витрат, понесених позивачем на оплату судового збору, останній не заявляв, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Outcome: approved