Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

25.04.2024 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся представник позивача адвокат Таргоній В.М. в інтересах [PERSON] із позовною заявою до відповідача про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову представник позивача посилався на те, що 12.01.2024 року близько 15 год. 51 хв. в Дніпропетровській обл., с. Первомайське відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем марки "Renault Kangoo" р.н. [NUMBER] скоїв зіткнення з електропотягом № 4405. Внаслідок ДТП водій [PERSON] та пасажир [PERSON] , [INFO] , від отриманих травм загинули. Загиблі були батьками позивача, тому їх смертю позивачу було завдано моральну шкоду. Враховуючи, що [PERSON] був водієм автомобіля - позивач звертається за відшкодуванням шкоди завданої їй лише смертю матері. Внаслідок смерті матері позивач назавжди позбавлена можливості отримувати від неї підтримку та допомогу як моральну, так і матеріальну, і жодні зусилля з її сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалася. Позивач не зможе отримати від батька пораду, не зможе запросити на святкування радісних подій в житті або розраховувати на допомогу в негативних подіях. Сталий життєвий устрій позивача непоправно змінено з незалежних від неї обставин. До смерті матері в позивача було звичне для неї життя, в якому мати займала важливе місце . Вона втратила можливість тривалого життєвого зв`язку з батьками, а зв`язок з батьками є важливим для будь-якої людини, незалежно від віку. Смертю матері було зруйновано звичне коло спілкування позивача, коло близьких людей з якими можна розділити будь-які події в житті, і які можуть надавати безумовну та безкорисну підтримку. Додаткових страждань додає те, що в ДТП загинули обоє з батьків позивача і вона втратила одночасно обох найближчих людей. Смерть матері спричиняє страждання для позивача і, як і для будь-якої людини, не може не спричиняти зміну в психоемоційному стані. Біль та страждання позивача посилюються тим, що її мати померла не природньою смертю в спокої, а страшною смертю в ДТП та, можливо, відчувала біль та страх перед смертю. Щодо часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану - попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Щодо характеру та обсягу страждань - емоції пов`язані зі смертю є особливими емоціями, які неможливо порівняти з будь-якими іншими стражданнями через їх глибину і тяжкість. Передчасна смерть батька стала різкою психо-травматичною подією для позивача. Особливу увагу заслуговує те, що страждання, пов`язані зі смертю матері, є не «одномоментними», а «триваючими», тому що її втрата є непоправною подією. Встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. З урахуванням наведеного вище, невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, позивач оцінює розмір грошового відшкодування завданої їй смертю матері моральної шкоди у грошовому еквіваленті 300000 грн. Такий розмір є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації свого життя після тяжкої втрати. Ухвалою суду від 29.04.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. 17.05.2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначили, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Досудовим розслідуванням було встановлено, що 12.01.2024 о 15 год. 20 хв. водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Renault Kangoo», р.н. [NUMBER] рухаючись у селі Первомайське Синельниківського району, при наближенні до залізничного переїзду, на якому було заборонено проїзд для транспортних засобів шлагбаумом та червоним сигналом світлофора зі звуковою сигналізацією, не зупиняючись, допустив наїзд на шлагбауми, піднявши їх вгору, та виїхав на колію, де допустив зіткнення з електровозом №ВЛ11М6-498Б» (без вагонів) під керуванням [PERSON] , 1990 р.н., який рухався зліва направо за напрямком руху автомобіля. Внаслідок ДТП водій автомобіля [PERSON] , 1951 р.н., та пасажир автомобіля [PERSON] 1951 р.н, загинули на місці події. Обов`язковою підставою для відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є також встановлення судом факту протиправності дії заподіювача шкоди. Досудовим розслідуванням було встановлено, що вказана ДТП відбулася з вини водія автомобіля марки «Renault Kangoo», р.н. [NUMBER] , - [PERSON] . Водій електровозу №ВЛ11М6-498Б, [PERSON] , хоч і став учасником ДТП, але його поведінка не була протиправною. Таким чином, оскільки травмування [PERSON] , яке призвело до смерті, сталось внаслідок зіткнення двох транспортних засобів, і саме загиблим [PERSON] було порушено Правила дорожнього руху, а також, за відсутності встановленого факту протиправності дій водія електровозу №ВЛ11М6-498Б [PERSON] , позовні вимоги [PERSON] про стягнення із АТ «Українська залізниця» відшкодування моральної шкоди є безпідставними та задоволенню не підлягають. Окрім того, позивачем не надано доказів спричинення їй моральної шкоди, розмір її не обґрунтовано та не доведено. Сам факт ДТП не є беззаперечною підставою для відшкодування моральної шкоди. Тому просили у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди відмовити у повному обсязі. Ухвалою суду від 21.05.2024 року було закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті та визнано явку позивача в судове засідання обов`язковою. У судовому засіданні 23.10.2024 року позивач [PERSON] пояснила, що 12.01.2024 року її батьки поїхали на дачу. За кермом авто був батько. Внаслідок ДТП батько та матір загинули. Їй відомо, що кримінальне провадження було закрито, так як в діях машиніста поїзда не встановлено складу злочину. Також знає, що ДТП сталося з вини її батька. Попри це вона вважає, що їй завдана моральна шкода внаслідок смерті матері. У сьогоднішнє судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, раніше позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, раніше у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено що [INFO] народилася позивач [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 19.01.2024 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с.16). Батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . Позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] у зв`язку із реєстрацією 08.09.2006 року шлюбу з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.17). Відповідно до витягу з ЄРДР №12024040000000046 від 13.01.2024 року, 12.01.2024 о 15 год. 20 хв. водій [PERSON] , 1951 р.н., керуючи автомобілем «Renault Kangoo», р.н. [NUMBER] рухаючись у селі Первомайське Синельниківського району, при наближенні до залізничного переїзду, на якому було заборонено проїзд для транспортних засобів шлагбаумом та червоним сигналом світлофора зі звуковою сигналізацією, не зупиняючись, допустив наїзд на шлагбауми, піднявши їх вгору, та виїхав на колію, де допустив зіткнення з електровозом №ВЛ11М6-498Б» (без вагонів) під керуванням машиніста [PERSON] , 1990 р.н., який рухався зліва направо за напрямком руху автомобіля. Внаслідок ДТП водій автомобіля [PERSON] , 1951 р.н., та пасажир автомобіля [PERSON] , 1951 р.н., загинули на місці події (а.с.6). Факт смерті [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , підтверджується копіями свідоцтв про смерть серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно (а.с.14-15). Відповідно до висновку експерта №48с від 01.02.2024 року, проведеної Синельниківським районним відділенням КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», смерть [PERSON] настала від сумісної тупої травми тіла у вигляді закритої черепно-мозкової травми та закритої тупої травми грудної клітини, яка ускладнилася розвитком шоку. Дані травми спричинені прижиттєво, незадовго до настання смерті від механічної ударної дії тупого твердого предмета з розповсюдженою контактуючою поверхнею (не виключено за умов вказаної ДТП при перебуванні в салоні транспортного засобу в момент зіткнення з рухомим залізничним транспортом) (а.с.7-13). Цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Renault Kangoo», д.н.з. [NUMBER] , яким керував у момент дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] , була застрахована у ПрАТ\~«СК\~«Інтер-Поліс» на підставі полісу №213179279 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.19). Відповідно до ч.1, 5, 6\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1-3 ст.12\~ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вказані норми закону, кожна сторона обирає свій спосіб захисту, та повинна довести обставини, які мають значення для справи, на підставі належних та допустимих доказів. Суд при винесенні рішення бере до уваги кожен доказ окремо, та оцінює їх в сукупності з іншими доказами. Згідно\~зі ст. 13 ЦПК України, диспозитивність цивільного судочинства полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тобто, розглядаючи справу, суд не має права виходити за межі позовних вимог. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга\~статті 23 ЦК України). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша\~статті 1167 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої\~статті 1167 ЦК України). По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року в справі № 674/1666/14-ц (провадження № 61-6468зпв18). Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (частина перша\~статті 1188 ЦК України). Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга\~статті 1188 ЦК України). Положення частини другої\~статті 1188 ЦК України\~застосовні за таких умов: 1) відбулася взаємодія джерел підвищеної небезпеки; 2) потерпілим від неї є інша особа, ніж власники (володільці), наприклад, транспортних засобів; 3) ці власники (володільці) завдали шкоди потерпілому спільно, тобто поведінка кожного із них була неправомірною (зокрема, у разі порушення кожним певних\~Правил дорожнього руху, що призвело до взаємодії джерел підвищеної небезпеки та завдання внаслідок цього шкоди третій особі). Тоді їхня вина у завданій потерпілому шкоді не має значення, і вони зобов`язані відшкодувати цю шкоду незалежно від такої вини (пункт 187.1.\~постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21). За змістом частини першої\~статті 614 ЦК України\~вина як підстава відповідальності за порушення зобов`язання - це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання, зокрема для запобігання заподіянню шкоди. З огляду на це припис частини другої\~статті 1188 ЦК України\~застосовний тоді, коли поведінка кожного із власників (володільців) транспортних засобів (унаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки яких завдана шкода третій особі) була неправомірною (зокрема, якщо кожен із них порушував правила безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту), у зв`язку з чим відбулася вказана взаємодія та була завдана шкода третій особі. Встановлення неправомірності діяння кожного з цих власників (володільців) достатньо для покладення на них солідарного обов`язку з відшкодування третім особам шкоди, завданої внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки. Такий обов`язок не залежить від вини осіб, які спільно неправомірними діяннями завдали шкоди (пункт 187.2.\~постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21). За змістом частини другої\~статті 1188 ЦК України\~іншою особою, якій унаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки власники (володільці) транспортних засобів спільно завдали шкоди, є будь-яка третя особа. Вона може бути, зокрема, пішоходом або пасажиром транспортного засобу, від зіткнення із яким іншого транспортного засобу завдано шкоди. Іншою, ніж та, яка завдала шкоди, особою може бути і власник транспортного засобу, який передав право керування, а сам був пасажиром (див. пункт 187.3.\~постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21). Відповідач АТ «Українська залізниця» не може відповідати за шкоду, оскільки позивачем не надано жодних доказів, що дії [PERSON] , який являється працівником АТ «Українська залізниця», були неправомірними та внаслідок цього настала смерть [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed