Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

У провадженні Рівненського міського суду перебуває справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] від імені якої діє законний представник [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про усунення перешкод у користуванні майном. Просить виселити [PERSON] ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) та [PERSON] ( [INFO] ) з квартири за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтувала наступними доводами. Зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав індексний номер: 333105207, дата, час формування: 22.05.2023 17:20:42. Проте у вказаній квартирі фактично проживає [PERSON] та її неповнолітня дочка [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються, зокрема, відзивом [PERSON] від 30.01.2023 у справі №569/14576/22, відзивом [PERSON] від 28.07.2023 у справі №569/8091/23, договором оренди житлового приміщення від 12.10.2015, скаргою [PERSON] до Міністерства юстиції України від 12.09.2023, наказом Міністерства юстиції України від 25.01.2024 №293/7. Проте, зловживаючи довірою позивачки і використавши підроблені документи, [PERSON] з допомогою недобросовісного державного реєстратора виконавчого комітету Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області [PERSON] , діючи разом із громадянином [PERSON] , відносно якого станом на сьогодні в Рівненському міському суді Рівненської області розглядається справа №569/3872/20 по обвинуваченні його в здійсненні злочинів передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України, в рейдерський спосіб намагалася заволоділи належною [PERSON] квартирою за адресою: [ADDRESS] . Незважаючи на неодноразову зміну власника згаданої квартири в період з серпня 2022 року по березень 2023 року, [PERSON] продовжувала проживати в ній, хоча за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - не являлася власником відповідної квартири. Вказані обставини підтверджують фіктивність переходів права власності на відповідне майно, які були зареєстровані в ДРРП 10.08.2022 року, 12.08.2022 року, 19.08.2022 року та 21.03.2023 року. Згідно довідки про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні [ADDRESS] , що видана Департаментом цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради 31.05.2023 за №10537, у вказаній квартирі не зареєстровано місце проживання будь-якої особи. Наказ Міністерства юстиції України від 11.05.2023 №1788/5 був повністю виконаний і до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відповідні записи про скасування речових прав внесених державним реєстратором Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області Левандовською А.В. 10.08.2022, 12.08.2022, 19.08.2022, а також скасовано об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 2620556756060, тип об`єкта: квартира, загальною площею 43,2 кв.м, житловою площею 20 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Відповідні обставини підтверджуються Інформаційною довідкою з ДРРП №332056394 від 12.05.2023. Зважаючи на таку недобросовісну поведінку [PERSON] вона неодноразово зверталася до відповідачки із вимогами про звільнення належної їй квартири. Проте, всі звернення залишилися без належного реагування та відповіді. Крім того, договір оренди житлового приміщення від 12.10.2015 закінчився, з огляду на заперечення позивачки щодо його пролонгації. Відтак, [PERSON] та її неповнолітня дочка [PERSON] не мають законних підстав для подальшого перебування у належній [PERSON] на праві власності квартири. Заходи досудового врегулювання спору вживалися шляхом направлення письмових вимог про виселення та звільнення квартири. Заходи забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви не здійснювалися. Позивачка [PERSON] у судое засідання не з`явилася. Представник позивача адвокат Грабовський А.В., який дії згідно ордеру Серія ВК № 1072149 від 03.05.2023, в судовому засіданні підтримав позов у межах його доводів та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у своїх інтересах, та як законний представник неповнолітньої відповідачки [PERSON] , відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилися повторно. Відзив на позов не подали. Причину неявки суду не повідомили. З заявою про розгляд справи у їх відсутність до суду не зверталися. Про дату та місце судового розгляду справи повідомлялися за зареєстрованим місцем проживання, та за фактичним місцем проживання, судові документи повернуті до суду як неотримані адресатами. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився повторно. Причину неявки суду не повідомив. Згідно з ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умовим, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судових повісток є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження. За наведених обставин, суд вважає, що відповідачі у належний спосіб повідомлені про дату судового засідання , а тому у відповідності до ч.1ст.223 ЦПК можливо розглянути справу у відсутність відповідачів, третьої особи, на підставі наявних у справі матеріалів з ухваленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280 - 282 ЦПК України, проти чого представник позивачки не заперечує. Ухвалою суду від 17.06.2024 позовна заява була залишена без руху. На виконання ухвали суду 17.06.2024 подана квитанція про оплату судового збору. 01.07.2024 до суду надійшла інформація щодо зареєстрованого місця проживання відповідачів з якої було встановлено, що відповідачка [PERSON] малолітня. Ухвалою суду від 09.07.2024 позовна заява залишалася без руху . 15.07.2024 на виконання ухвали суду позивачкою була подана до суду уточнена позовна заява. Ухвалою суду від 17.07.2024 відкрите загальне позовне провадження, призначене підготовче засідання з участю сторін. Ухвалою суду від 05.11.2024 закрите підготовче засідання та призначений судовий розгляд справи у судовому засідання з викликом сторін. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові матеріали справи , та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України). Згідно з приписами ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 Цивільного кодексу України. Здійснення власником свого права власності передусім полягає у безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном. Тобто лише власник має право визначати юридичну долю свого майна, у тому числі й шляхом надання майна іншим особам, а також повернення (вилучення) цього майна від відповідних суб`єктів. Наведене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 910/12224/17. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. При цьому однією з умов застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин. У випадку ж їх наявності суд не може втручатися у такі правовідносини шляхом усунення перешкод у користуванні майном за встановлених домовленостей сторін стосовно такого майна у договорі. Суть негаторного позову полягає у законній можливості суду усунути перешкоди у користуванні майном, які є такими, що здійснюються поза межами закону (з його порушенням), в той час, як наявність договірних відносин між сторонами спору виключає можливість законного втручання у правовідносини сторін шляхом усунення перешкод, які встановлені за домовленістю сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За таких обставин, предметом розгляду по даній справі є вимога про позбавлення права користування спірним майном як відповідачку, так і члена її сім`ї (малолітньої дочки). Згідно із ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Відповідно до п. 1.7. Правил опіки та піклування органи опіки та піклування відповідно до покладених на них завдань та розподілу повноважень між структурними підрозділами вживають заходи щодо захисту особистих та майнових прав неповнолітніх дітей і осіб, які перебувають під опікою (піклуванням). Органи опіки та піклування вирішують питання щодо збереження за неповнолітніми житла (п. 6.1.). Згідно із ч. 6 ст. 56 ЦПК України органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне. Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчиненя правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль дотримання батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. На органи опіки та піклування покладені обов`язки по здійсненню контролю за додержання батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Органи опіки та піклування відповідно до покладених на них завдань беруть участь у розгляді судами спорів, пов`язаних із захистом прав неповнолітніх дітей. Рішення суду у даній справі може вплинути в подальшому на права та обов`язки малолітньої дитини та її матері. Відповідно до ст. 16 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканість житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання. Згідно із ч. 1 ст. 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Беручи до уваги предмет спору, заявлені вимоги і наявні у матеріалах справи докази, враховуючи, що обставини цивільної справи з`ясовуються судом на засадах змагальності, беручи до уваги, те що предметом позову є вимога про усунення перешкод у володінні, розпорядженні нерухомим майном, шляхом виселення з належної позивачці квартири відповідачки та її малолітньої дочки, є необхідним залучення органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради до участі в даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав індексний номер: 333105207, дата, час формування: 22.05.2023 17:20:42. З оглянутих судом письмових доказів вбачається, що [PERSON] відновила та зареєструвала своє право власності на кв. [ADDRESS] , чинними судовими рішеннями. Письмові докази, які були подані позивачкою щодо спірної квартири були оцінені в ході розгляду справ про право позивачки на квартиру, тому в силу ч.4 ст.82 ЦПК України вважаються такими, що встановлені та не доказуться. Крім того, встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 12.10.2015 було укладено договір оренди житлового приміщення строком дії до 12.09.2018. П.5.5. передбачено, що договір набуває чинності з моменту його підписанн і діє до 12.09.2018. Якщо Орендар продовжує користуватися квартирою після закінчення строку даного договору, то за відсутності заперечень Орендодавця протягом одного місяця. Договір вважається поновленим на строк який був раніше встановлений договором. Кількість поновлень строку даного договору не обмежена. Окрім того, встановлено, що за умовами п.5.4 договору, невід`ємною частиною даного договору є акт прийому-передачі квартири Орендареві. З долученого до Договору Акту від 12.10.2015 встановлено, що орендодавець [PERSON] передала орендареві [PERSON] у тимчасове платне користування (оренду) однокімнатну квартиру [ADDRESS] . а Орендар прийняв її у відповідності до умов Договору. Договір в оригіналі оглянутий судом у судовому засіданні, Договір містить підписи сторін договору. Як встановлено судом відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , разом з тим, в цивільних справах, де стороною була відповідачка [PERSON] з приводу спору щодо власності на кв. [ADDRESS] , зазначала адресою місця свого проживання кв. [ADDRESS] (справа № 569/14576/22). 01.06.2023, 02.06.2023, [PERSON] на ім`я [PERSON] надсилала вимоги про усунення перешкод в користуванні квартирою та виселення з вимогою виселитися, передати квлючі від квартири. Вимоги містили попередження щод можливо звернення до правоохоронних органів. Встановлено, що 05.06.2023 [PERSON] особисто отримала вимогу, надіслану на адресу [ADDRESS] , що підтверджується оглянутим у суовому засіданні підтвердження про вручення рекомендованого відправлення. Звернення залишилися без належного реагування та відповіді. Таки чином, сукупністю достовірно встановлених судом доказів підтверджується, що на даний час між позивачкою та відповідачами відсутні будь-які діючі договірні відносини щодо використання квартири за адресою: [ADDRESS] , користування відповідачкою та її неповнолітньою дочкою таким майном є безпідставним і створює перешкоди для його використання власником. Перебування вказаного майна в користуванні у [PERSON] та [PERSON] обмежує право власника такого майна на його використання у власних цілях. Відтак, для усунення перешкод у здійсненні власником (позивач) права користування та розпорядження своїм майном квартирою за адресою: [ADDRESS] , відповідачі зобов`язані виселитися з її квартири. Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 968,96 підлягають до стягненн з відповідачки [PERSON] на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved