Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до Іванківського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] (далі позивач) про зміну способу стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для: 1)Зміни способу стягнення аліментів з відповідачки, які стягуються за судовим наказом Іванківського районного суду Київської області від 31.07.2018 року у справі №\~366/1674/18; 2)Стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Позивач зазначає, що 31.07.2018 року Іванківський районний суд Київської області у справі №\~366/1674/18 видав судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , в розмірі 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду року, і до досягнення кожною дитиною повноліття. 29.08.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Олефіром Олександром Олександровичем було винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 57101562 по примусовому виконанню судового наказу № 366/1674/18 виданого 31.07.2018 року Іванківським районним судом Київської області. Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27.09.2021 року у справі №\~753/21085/17, шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління в м. Києві 11.07.2008 року, актовий запис N 443 між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Крім того, рішенням Дарницького районного суду міста Києві від 27.09.2021 року у справі № 753/21085/17 визначено місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком - [PERSON] , [INFO] . Позивач просить суд змінити спосіб стягнення аліментів з відповідачки, які стягуються за судовим наказом Іванківського районного суду Київської області у справі №\~366/1674/18, а саме: стягнути з відповідачки аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2025, головуючим суддею визначено суддю Мовчана В.В. Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 13.03.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи призначено на 10.04.2025. У судовому засіданні 10.04.2025 розгляд справи було відкладено на 01.05.2025. У судовому засіданні 01.05.2025 розгляд справи було відкладено на 14.05.2025. У судове засідання 14.05.2025 позивач не з`явився, проте 08.05.2025 через систему «Електронний суд» надіслав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. Позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання 14.05.2025 не з`явилася. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення рекомендованої поштової кореспонденції, яка повернулася з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку суду. Також виклик відповідача здійснювався шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а тому, згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Судом враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі Смірнова проти України). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши подані матеріали, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати). 31.07.2018 по справі № 366/1674/18 Іванківським районним судом Київської області було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] в розмірі 50% мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення кожною дитиною повноліття. 29.08.2018 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Олефіром Олександром Олександровичем відкрито виконавче провадження № 57101562 з виконання судового наказу № 366/1674/18 від 31.07.2018. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Згідно з статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з статтею 181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181\~СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У частині першій статті 192\~СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, зміна способу стягнення аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст. 192 ч. 1 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів може тягнути і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів. З матеріалів справи вбачається, що з відповідачки судовим наказом стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 50% мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Заявивши вимогу про зміну способу стягнення аліментів з 50% мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку визначивши її розмір 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позивач фактично може збільшити або зменшити їх розмір. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку\~із значним\~покращенням матеріального\~становища платника аліментів, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення\~матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Статтею 192\~СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 статті 182\~СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни способу стягнення або розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я, здоров`я та матеріального становища дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Законом України\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України\~щодо посилення\~захисту права\~дитини на\~належне утримання\~шляхом вдосконалення\~порядку стягнення\~аліментів» від\~17.05.2017 частину 2 статті 182\~СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 березня 2020 року у справі №\~682/3112/18 зазначила, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є\~підставою для\~зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі, у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості. Суд зазначає, що Законом України\~від 03\~липня 2018\~року №\~2475-VIII частину першу статті 71\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17. Таким чином, поставивши перед судом питання про зміну способу стягнення раніше присуджених аліментів, позивач має доводити передусім наявність у платника аліментів відповідного доходу як підставу для задоволення вимоги, для визначення розміру аліментів як частки відповідного доходу. Однак матеріали справи не містять відповідних доказів. Суд зазначає, що позивачем не надано до суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про збільшення витрат на утримання дітей та доказів погіршення його матеріального стану. Натомість, позов обґрунтовано наявністю батьківського обов`язку утримувати дитину і права змінити спосіб стягнення аліментів. Таким чином, на підставі викладеного, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed