Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

В лютому 2025 року [PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до Держави Україна в особі Енергетичної митниці про відшкодування збитків та моральної шкоди. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 22.08.2023 року Енергетичною митницею відносно [PERSON] було складено три протоколи про порушення митних правил №0154/90300/23, №0155/90300/23, №0156/90300/23 за ознаками порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України. Дані протоколи було передано до Подільського районного суду м. Києва, постановою якого три справи було об`єднано в одне провадження (справа №758/12516/23). 04.01.2024 р. постановою №758/12516/23 судді Подільського районного суду міста Києва, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 03.10.2024р., справу №758/12516/23 закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України. Позивач зазначає, що згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах у справі № 712/7385/17 від 13.03.2019р., у справі № 370/463/21 від 06.12.2023р., здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Як на підставу для звернення до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що у зв`язку із тим, що постановою №758/12516/23 судді встановлена відсутність в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, складання протоколів про порушення митних правил №0154/90300/23, №0155/90300/23, №0156/90300/23 є протиправним, а довготривалий захист прав в суді спричинив позивачу матеріальну та моральну шкоду. Позивач зазначив, що має право на відшкодування матеріальної шкоди у вигляді витрат на правничу допомогу адвоката та витрат на прибуття до суду, а також на відшкодування моральної шкоди. Щодо матеріальної шкоди вказує, що у зв`язку з необхідністю отримання правової допомоги у справі №758/12516/23 позивач був змушений звернутися до адвоката. Відповідно до Договору про надання правничої допомоги №12/09/23 від 12.09.2023 року та Додаткової угоди №1 до нього від 03.11.2023 р. сторони обумовили вартість та порядок сплати гонорару за надану правничу допомогу адвокатом. Згідно з актами наданих послуг від 10.01.2024р. та від 09.10.2024р. загальна вартість наданої адвокатом професійної правничої допомоги склала 111 321,00 грн., сплату якої підтверджують: квитанція №422118573767 від 08.08.2024р, платіжні інструкції № K9TE-M1K8-4PM3-4H05 від 22.01.2024, №0.0.3970475508.1 від 26.10.2024 р., та банківська виписка по рахунку адвоката. Окрім витрат на правничу допомогу, позивач до матеріальних збитків включає витрати на квиток. Вказує, що на вимогу Київського апеляційного суду позивач був присутній в судовому засіданні 03.10.2024 року під час розгляду справи №758/12516/23. Так як позивач проживає в іншому регіоні України, він був вимушений купити квитки на потяг зі Львова до Києва, у зв`язку з чим поніс матеріальні витрати у сумі 606,27 грн. Посилаючись на те, що матеріальна шкода, завдана позивачу, виражається у витратах, які він поніс через незаконні дії посадових осіб відповідача, які ініціювали та здійснювали адміністративне провадження, через незаконне складання протоколів про порушення митних правил №0154/90300/23, №0155/90300/23, №0156/90300/23 та вимушену необхідність позивача через це скористатися правом на адвоката для захисту свої прав в суді при розгляді справи №758/12516/23, а також вимушену особисту присутність в судовому засіданні Київського апеляційного суду, позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, у якому просив стягнути з відповідача 111927,27 грн. матеріальних збитків. Щодо моральної шкоди вказує, що частина 1 ст. 483 МК України, за якою відносно позивача здійснювалося провадження, передбачає накладення на правопорушника штрафу в розмірі від 50 до 100 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил з конфіскацією товарів, транспортних засобів із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, або з конфіскацією товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил, а також товарів, транспортних засобів із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю. Згідно з даними протоколів про порушення митних правил №0154/90300/23, №0155/90300/23 та №0155/90300/23 вартість товарів, які за версію Енергетичної митниці вважалися безпосередніми предметами правопорушення, склала 2933510,93 грн. Енергетична митниця просила в суді апеляційної інстанції застосувати основне стягнення за більш серйозне правопорушення згідно ст. 36 КУпАП - 998659,66 грн. та додаткове стягнення у вигляді конфіскації товарів шляхом стягнення на підставі ч. 2 ст.541 МК України їх вартості 2933510,93 грн. Позивач обґрунтовує, що загальна сума санкції, яку вимагали представники Енергетичної митниці застосувати до [PERSON] за наслідками визнання його винним у вчинення порушення митних правил, склала - 3932170,59 грн. Вказує, що потенційна санкція, яка могла бути застосована до позивача у сумі 3932170,59 грн. відповідає кримінальному покаранню, передбаченому ст.53 Кримінального кодексу України, більше того, кримінальне покарання у вигляді штрафу може бути накладеним й у значно меншому розмірі. У справі відносно позивача йшлося про можливе вчинення правопорушення, яке у контексті ст. 6 Конвенції є «кримінальним». [PERSON] для обґрунтування факту спричинення йому моральної шкоди, вказує, що внаслідок незаконних дій відповідача щодо складання протоколів про порушення митних правил та направлення їх до суду, він перебував під незаконним обвинуваченням впродовж 13 місяців 11 днів, або 408 днів, з 22.08.2023 р (дня складання протоколів) і до 03.10.2024 року (дати набрання законної сили рішеннями судів від 04.01.2024 року та 03.10.2024р.) Перебування під слідством і судом у справі «кримінального обвинувачення» в розумінні Конвенції завдавало позивачу моральної шкоди. [PERSON] зазначив, що протягом 408 днів він кожного дня усвідомлював, що йому загрожує стягнення у розмірі 3932170,59 грн. Усвідомлення цього призвело до порушення його нормального життя як громадянина, та як керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФУД ІМПОРТС», адже відповідач обвинувачував Позивача у вчиненні ним порушення митних правил саме як директора вказаного підприємства. Така ситуація вплинула не лише на психологічний стан позивача, але й на його ділову репутацію як керівника підприємства, яке займається зовнішньоекономічною діяльністю та співпрацює з підприємствами-нерезидентами інших держав. Негативний вплив незаконні дії Енергетичної митниці мали і на репутацію ТОВ «ФУД ІМПОРТС» перед контрагентами на міжнародному ринку. Також зазначив, що на прохання Київського апеляційного суду приїздив в судове засідання у справі №758/12516/23, яке відбулося 03.10.2024р., шлях зі Львова до Києва у потязі нічним рейсом під час постійних повітряних тривог через загрозу ракетних обстрілів негативно вплинув на психологічний стан позивача, це підвищило його тривожність. Посилаючись на вказані обставини, а також постійне душевне хвилювання позивача протягом всього періоду провадження та розгляду справи в суді, що вимагало додаткових зусиль для відновлення своєї ділової репутації перед клієнтами та контрагентами, недопущення зменшення доходів підприємства через зниження активності в зовнішньоекономічній діяльності, позивач стверджував про спричинення моральної шкоди, для відшкодування якої просив стягнути на його користь 106 933, 33 грн. Такий розмір обґрунтував посиланням на постанову Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 295/692/17 (провадження № 61-7534св18), згідно якої «Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування». Відтак, зазначив, що розмір моральної шкоди не може бути визначений судом меншим, ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування позивача під слідством (провадженням) та судом - загалом протягом 13 місяців та 11 днів. Для обрахунку використав розмір мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 01.01.2025р. на рівні 8000,00 грн., а саме вирахував: 8000,00 грн. х 13 + (8000,00грн / 30 днів х 11 днів) = 106 933, 33 грн. Отже, просив суд стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання на користь [PERSON] 111927,27 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 106933,33 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також стягнути судові витрати. 24.03.2025 до суду надійшов Відзив на позовну заяву. Заперечення Енергетичної митниці проти позовних вимог ґрунтуються на тому, що Енергетична митниця не є органом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, не є органом досудового розслідування, не є прокуратурою та не є органом судової влади, тому посилання позивача на норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є некоректним, у зв`язку з тим, що даний Закон не розповсюджується на митні органи. Відтак, висловили позицію, що Енергетична митниця не може нести відповідальність перед позивачем за понесенні ним витрати у зв`язку з провадженням у справі щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Шодо віднесення до збитків витрат на правову допомогу вказували, що такі витрати не є співмірними зі складністю справи, позивач не надав детального розрахунку усіх складових правової допомоги. У Відзиві також звертається увага суду на те, що в матеріалах справи відсутні докази, що представник позивача заявляв вимогу про відшкодування витрат на правничу допомогу в рамках справи №758/12516/23 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, а тому підстави для відшкодування витрат в межах нової судової справи відсутні. Щодо вартості квитка, яка включена до збитків, зазначили, що позивачем не надано доказів, що Київський апеляційний суд визнав явку [PERSON] обов`язковою. Крім цього, також не надано доказів, що позивач заявляв клопотання про проведення засідання в режимі відеоконференціїї у зв`язку з віддаленим місцезнаходженням та відмову суду у задоволені такого клопотання. Відтак, висловили позицію, що Енергетична митниця не повинна компенсувати витрати на проїзд позивача. Щодо моральної шкоди Енергетична митниця зазначила, що позивач безпідставно посилається на те, що був фактично під кримінальним пересуванням, що давало б йому право на відшкодування шкоди згідно Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Митний орган наділений повноваженнями складати протоколи про порушення митних правил, однак частиною 2 статті 458 МК України чітко передбачено, що адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає у разі, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність. Митний орган не має функцій правоохоронного органу, а тому порушення митних правил не відноситься до категорії кримінальних правопорушень. Твердження про те що позивач перебував під слідством і судом у справі кримінального обвинувачення, не ґрунтується на нормі права, є припущенням та вільним трактуванням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. З посиланням на постанову №214/7462/20 Об`єднаної палати КЦС від 5 грудня 2022 року, згідно якої «Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Відбувається такий розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини» Енергетична митниця просила відмовити у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, адже позивач не довів факт завдання моральних страждань та душевних переживань, наявність втрат немайнового та майнового характеру, що настали у зв`язку з неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача. 31.03.2025 до суду надійшла Відповідь на відзив. Представник позивача зазначила, що відповідно до ст. ст. 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до приписів частини 2 статті 30 Митного кодексу України шкода, заподіяна особам та їхньому майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю митних органів, відшкодовується у порядку, визначеному законом. ЦК України та МК України не визначають порядку та розмірів відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади, тому за аналогією закону до таких правовідносин застосовується Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», який визначає порядок відшкодування шкоди, зокрема у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення, а також конкретні види завданої шкоди (понесених витрат), які відшкодовуються. У Відповіді на відзив представник позивача спростовував твердження Енергетичної митниці щодо невикористаного права [PERSON] заявити про судові витрати під час провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності. Звертала увагу на те, що порядок стягнення судових витрат в рамках розгляду такої категорії справ про адміністративні правопорушення не встановлений МК України та/або КУпАП. Так як позивач поніс судові витрати через незаконні дії відповідача, то вони є матеріальною шкодою, стягнення якої здійснюється в даній цивільній справі згідно з ЦК України та за правилами, встановленими Цивільно-процесуальним кодексом України (ст. 19), як спір, що виник з цивільних правовідносин, а саме з відносин щодо відшкодування шкоди, заподіяної неправомірними рішеннями державного органу (ст.ст. 1173, 1174 та 1176 ЦК України). Стосовно розміру матеріальної шкоди в загальній сумі 111 927,27 грн., представник позивача звертала увагу на те, що позивачем надано всі документи, які підтверджують понесені ним витрати. Витрати у сумі 111 321,00 грн. розраховані відповідно до їх договірної вартості, вказаної в Додатковій угоди №1 від 03.11.2023 р. до Договору про надання правничої допомоги №12/09/23 від 12.09.2023 року, а також чітко описані в рахунках та Актах наданих послуг, що додані до позову. 02.04.2025 до суду від Енергетичної митниці надійшли Заперечення на відповідь на відзив, суть яких зводиться до того, що Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не розповсюджується на митні органи; витрати на правову допомогу в справі про притягнення до адміністративної відповідальності не є збитками та не можуть відшкодовуватися в межах цивільної справи. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Бондаренко Г.П. вимоги позовної заяви підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Звертала увагу суду на те, що збитки доводяться 3 актами виконаних робіт щодо надання правової допомоги на суму 111321,00 грн., копією квитка на проїзд, а всього на суму 111927,27 грн. Правовими підставами віднесення витрат на правову допомогу та витрат на прибуття у засідання до майнових збитків вказала норми ст.ст.1167, 1176 ЦК України, ч. 2 ст.30 МК України та ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Щодо відшкодування моральної шкоди посилалась на ті ж обставини, які зазначені у позовній заяві, додавши, що моральна шкода також доводиться порушенням права володіння майном, адже [PERSON] витратився на оплату послуг адвоката під час провадження у справі Енергетичної митниці, а тому поніс душевні страждання у зв`язку з цим. У судовому засіданні представники відповідача Марєєва А. І. та Богославець Л.І. заперечували проти задоволення позовних вимог, вказуючи, що Енергетична митниця не може нести відповідальність за нормами Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»; судові витрати, понесені в справі про притягнення до адміністративної відповідальності не є збитками та не можуть відшкодовуватися в межах нової цивільної справи за позовом; позивач наводить нерелевантні правові позиції Верховного Суду; позивачем не доведено факт спричинення моральної шкоди; позивач намагається покласти подвійний тягар на державу, адже просить відшкодувати витрати на правову допомогу по справі про притягнення до адміністративної відповідальності та заявлятиме судові витрати ще й в даній цивільній справі. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, зважаючи на таке. Судом встановлено, що 22.08.2023 року Енергетичною митницею відносно [PERSON] було складено три протоколи про порушення митних правил №0154/90300/23, №0155/90300/23, №0156/90300/23 за ознаками порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України. Дані протоколи №0154/90300/23, №0155/90300/23, №0156/90300/23 від 22.08.2023 про порушення митних правил надійшли на розгляд до Подільського районного суду м. Києва в провадження судді Павленко О.О., яка своєю постановою об`єднала такі протоколи в одне провадження, присвоївши номер судової справи - №758/12516/23. 04.01.2024 р. постановою у справі №758/12516/23 судді Подільського районного суду міста Києва Павленко О.О. провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності було закрите, у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України. Постановою Київського апеляційного суду від 03.10.2024р. у справі №758/12516/23 постанову судді Подільського районного суду міста Києва Павленко О.О. від 04.01.2024 залишено без змін. Інтереси [PERSON] в справі про притягнення до адміністративної відповідальності представляла адвокат Бондаренко Г.П. на підставі Договору №12/09/23 від 12 вересня 2023 (а.с.19-20). 03.11.2023 між [PERSON] та адвокатом Бондаренко Г.П. було підписано Додаткову угоду №1 до Договору №12/09/23 від 12 вересня 2023, якою визначено вартість послуг адвоката (а.с.21). На рахунок адвоката Бондаренко Г.П., яка представляла інтереси [PERSON] в справі про притягнення до адміністративної відповідальності, [PERSON] перерахував з призначенням платежу «оплата за юридичні послуги зг. Договору №12/09/2023 від 12.09.2023» грошові кошти, а саме: 08.08.2024 - суму 37000 грн.; 22.01.2024 - 31000 грн.; 26.10.2024 - 43321 грн. (призначення платежу «справа про порушення митних правил №758/12516/23»), а всього 111321,00 грн. (а.с.14-16). [PERSON] сплатив 02 жовтня 2024 р. за квиток на потяг Львів-Київ 606,27 грн., прибувши у судове засідання з розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, яке відбувалося в Київському апеляційному суді. Посилаючись на те, що [PERSON] не був винуватим у порушенні митних правил, судовими рішеннями встановлена відсутність в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, Енергетична митниця безпідставно склала протоколи про порушення митних правил №0154/90300/23, №0155/90300/23, №0156/90300/23, захист від переслідування тривав 408 днів, позивач просить судовим рішенням стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання на користь [PERSON] 111927,27 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 106933,33 грн. на відшкодування моральної шкоди, яку розраховує виходячи з розміру мінімальної заробітної плати відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». У цій справі постало питання, чи є факт складання протоколу про адміністративне правопорушення працівником Енергетичної митниці (у разі подальшого закриття справи судом у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення) підставою для відшкодування шкоди особі, стосовно якої складено протокол. Спірні правовідносини регулюються вимогами ЦК України, МК України, КУпАП. Відповідно до статті 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справі. Обов`язок зі збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Згідно зі статтею 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; за наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до такого протоколу, а також викласти мотиви відмови від його підписання. Під час складення протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюють її права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 березня 2019 року у справі №712/7385/17 сформулювала висновок, що дії суб`єкта владних повноважень щодо складання протоколу без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для особи та не порушують її права. Складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та відповідно до статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду як доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень. Протокол є носієм доказової інформації, яка в подальшому може бути використана органом, який здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення з метою прийняття рішення щодо наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення в діях особи. Протокол фіксує обставини та факти виявлених порушень законодавства та не є рішенням, що створює правові наслідки і не змінює стан суб`єктивних прав особи, оскільки таким рішенням є постанова, яка приймається на підставі протоколу. Отже, оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення працівниками Енергетичної митниці здійснювалося на виконання покладених на неї функцій та завдань, а дії зі складання протоколу про адміністративне правопорушення не породжують правових наслідків для особи, щодо якої складено такий протокол, крім тих, що пов`язані з розглядом такого протоколу судом. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України). Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України (див. близькі за змістом висновки у пункті 8.49.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 925/556/21). У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути як збитки, так і відшкодувати моральну шкоду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року у справі №335/6977/22 (провадження № 14-87цс24) виклала висновок у подібних правовідносинах, де вирішувалося питання про відшкодування шкоди, завданої незаконним складанням працівником поліції протоколу за результат вчинення ДТП, коли суд закрив провадження у справі. Велика Палата ВС виснувала: «Для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є наявність трьох елементів (умов): неправомірний характер дії (бездіяльності) цього органу (посадових або службових осіб), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Водночас наявність вини посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою умовою такого виду відповідальності. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Встановлення протиправності у діях працівника патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди. Відповідність протоколу про адміністративне правопорушення (за формою чи змістом) вимогам закону, складення такого протоколу уповноваженою особою, а також правомірність інших дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення може бути встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення. У разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу. При невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності». З огляду на загальні засади доказування у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і яким є розмір її відшкодування. Відтак позивач, звертаючись до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, повинен довести, що внаслідок протиправних дій працівників Енергетичної митниці під час складання протоколу про адміністративне правопорушення йому була заподіяна моральна шкода, зазначити, у чому вона проявлялася, а також обґрунтувати розмір її відшкодування. Протиправність дій чи бездіяльності посадової особи або органу є одним з обов`язкових елементів, встановлення якого створює сукупність підстав для виникнення обов`язку з відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади. Вирішуючи спір у даній справі, суд не встановив наявність у діях працівників Енергетичної митниці під час складення протоколів про адміністративне правопорушення ознак очевидної протиправності, таких як: відсутність повноважень на складання протоколу про адміністративне правопорушення, складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно особи, яка не є суб`єктом адміністративного правопорушення. Про наявність таких обставин не повідомляв і позивач. Оскільки судом не були встановленні ознаки свавільності та невідповідності дій (бездіяльності) працівників Енергетичної митниці щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії працівників Енергетичної митниці щодо складення протоколів про адміністративне правопорушення, за результатом розгляду яких суд закрив провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, не можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою (подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі №335/6977/22 (провадження № 14-87цс24). Крім того, суд констатує, що до спірних правовідносин не застосовуються вимоги Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та деталізовані у Законі № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у виді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами, - діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з огляду на загальні правила про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтею 1 Закону № 266/94-ВР передбачено, що відповідно до правил цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. Згідно зі статтею 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Системне тлумачення зазначених норм свідчить про те, що особа має право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону № 266/94-ВР та статті 1176 ЦК України лише за існування таких умов: шкода завдана особі визначеними у згаданих вище нормах державними органами (органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність; органами досудового розслідування; прокуратурою; судом); шкода завдана особі переліком рішень, дій чи бездіяльності посадових чи службових осіб таких органів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі №335/6977/22). З урахуванням наведених правових норм є підстави виснувати, що працівник Енергетичної митниці, який складає протокол про адміністративне правопорушення, не є суб`єктом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність чи проводить досудове розслідування, тому до таких правовідносин не застосовуються приписи статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР. Отже, у конкретній справі вимоги позивача про відшкодування як майнової так і моральної шкоди, які заявлені до Енергетичної митниці, не ґрунтуються на вимогах Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та ст. 1176 ЦК України, відтак, підстав для відповідальності за спеціальними нормами немає. Доказів протиправності дій працівників Митниці щодо складання протоколів відносно [PERSON] про порушення митних правил не надано, відтак, підстав для відповідальності за загальними нормами (ст. 1173 та 1174 ЦК України) немає. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Держави Україна в особі Енергетичної митниці про відшкодування збитків та моральної шкоди слід відмовити.

Outcome: dismissed