Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

Представник ТОВ «Коллект Центр» звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит №102620752 від 01.10.2021 року у розмірі 29155,92 грн.; стягнути понесені судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 3028 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 9000 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №102620752, відповідно до якого товариство зобов`язалося надати кредит у сумі 5000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами у порядку та на умовах, визначених цим договором (пункти 1.1, 1.2 Договору). Пунктами 1.3, 1.4, 1.5.1, 1.5.2, 1.5.3 Договору встановлено, що кредит надається строком на 15 днів з 01.10.2021, термін повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту та процентів за його користування 16.10.2021. Одноразова комісія за надання кредиту становить 950 грн. (19,00% від суми кредиту). Проценти за користування кредитом становлять 1500 грн., які нараховуються за ставкою 2% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (пункти 1.5.2, 1.6 Договору). За умовами пункту 2.2.1 Договору позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату), вказаний в п. 1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п. 1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною пунктом 1.5.2, або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначною пунктом 1.6 договору, в сумі та на умовах, визначених пунктом 2.3 договору. При цьому, нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 договору (пункт 2.2.2 кредитного договору). За умовами пункту 2.3.1.1 Договору позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством (далі Правила). Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Відповідно до пункту 2.3.1.2 Договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 цього Договору. За умовами пункту 4.2 Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою пунктом 1.6 цього Договору, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця сума договору встановлює інший розмір процентів в розумінні частини 2статті 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої пунктом 1.6 цього Договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Також,\~позивач зазначає,\~що договір\~про споживчий\~кредит №102620752\~від 01.10.2021,\~Додаток №1\~до договору\~графік платежів,\~паспорт споживчого\~кредиту,\~підписані [PERSON] \~одноразовим ідентифікатором\~L79893,\~який було\~надіслано йому\~на номер\~телефону [NUMBER] .\~Даний факт\~ідентифікації позичальника\~підтверджується довідкою\~про ідентифікацію. У встановленому законом порядку договір недійсним не визнавався та є чинним. Згідно з платіжним дорученням № 33207259 від 01.10.2021 року та випискою АТ «Ощадбанк» від 02.12.2024 року, ТОВ «Мілоан» перерахувало [PERSON] , відповідачу у справі, грошові кошти в сумі 5000 грн. на підставі договору № 102620752. Вказані кошти були зараховані 02.10.2021 року о 07:20 год. на банківську картку відповідача, відкриту в АТ «Ощадбанк» № [NUMBER] . Наголошує, що відповідач зобов`язання за договором про надання фінансових послуг не виконав, заборгованість, у строк, обумовлений договором не погасив, проценти за користування кредитними коштами та комісію не сплатив. 17.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу № 17-01/2022-54 відповідно до умов якого ТОВ «Вердитк Капітал» набуло права вимоги до [PERSON] за договором №102620752 від 01.10.2021. За витягом з Реєстру боржників до вказаного Договору факторингу, загальний розмір заборгованості [PERSON] за договором про споживчий кредит № 102620752, на момент відступлення права вимоги становила 20581,22 грн., з яких: 4513,00 заборгованість за тілом кредиту; 15118,22 грн. - заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги; 950 грн. - заборгованість з комісії. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» і ТОВ «Коллект Центр» укладено договір відступлення права вимоги № 10-01/2023, за яким ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги до боржників за договорами, в тому числі і до [PERSON] за договором № 102620752 від 01.10.2021. 28.02.2023 між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено акт зарахування зустрічних однорідних вимог, зокрема щодо непогашених грошових зобов`язань. За витягом з Реєстру боржників до вказаного Договору факторингу, загальний розмір заборгованості [PERSON] за договором про споживчий кредит № 102620752 від 01.10.2021, на момент відступлення права вимоги становить 29155,92 грн., з яких: 4513,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 23692,92 грн. заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги; 950 грн. - заборгованість з комісії. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги до відповідача за вказаним договором та є належним кредитором у зобов`язанні. Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання за укладеним договором щодо повернення отриманих коштів належним чином не виконує, то позивач був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач ТОВ «Коллект Центр» та його представник про час і місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, у судове засідання не з`явилися. Надіслали до суду заяву в якій розгляд справи просили проводити за їх відсутності, позов просили задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Безсмертний С.М. про час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, до судового засідання не прибули. У відзиві на позов та запереченнях на письмові пояснення представник відповідача просив відмовити у позові повністю. Зазначив, що докази перерахування грошових коштів на картковий рахунок [PERSON] відсутні. Картковий рахунок, на який ТОВ «Мілоан» перерахувало грошові кошти, відсутній у кредитному договорі, відповідно позивачем не доведено наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. Щодо нарахованих відсотків вважає, що їх розмір є несправедливим. Щодо комісії, нарахованої позивачем, вважає, що вона нарахована неправомірно. Щодо розміру витрат на правову допомогу у сумі 9000 грн. вважає, що він не відповідає критеріям розумності, співмірності та справедливості. Просив стягнути на свою користь з позивача витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. Водночас просив суд відмовити у задоволенні клопотання позивача про надання інформації щодо руху коштів та їх зарахування від ТОВ «Мілоан» (а.с.4761, 8089, 9192). Суд, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Положеннями ч.1 ст.13, ч.2 ст.264 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч.1, 7 ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з принципом juranovitcuria («суд знає закони»), неправильна юридична кваліфікація спірних правовідносин учасниками справи не звільняє суд від обов`язку застосовувати належні норми права. Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) зазначає, що суди зобов`язані обґрунтовувати свої рішення, проте це не означає необхідності відповідати на кожен аргумент сторін. Обсяг цього обов`язку залежить від характеру справи та національних правових традицій (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, рішення від 18.07.2006). Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та правових позицій ЄСПЛ (Бендерський проти України, № 22750/02, § 42), судові рішення мають достатньо висвітлювати мотиви, на яких вони ґрунтуються. Ефективність судового захисту передбачає реальний розгляд аргументів сторін. Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, між сторонами виникли правовідносини щодо надання грошових коштів у споживчий кредит. 01.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит №102620752, відповідно до умов якого товариство зобов`язалося надати кредит у сумі 5000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитними коштами у порядку та на умовах, визначених цим договором (пункти 1.1, 1.2 договору). Згідно з пунктами 1.3, 1.4, 1.5.1, 1.5.2, 1.5.3 Договору, кредит надається строком на 15 днів з 01.10.2021 року, термін повернення кредиту, сплати комісії за його надання та процентів за користування кредитом 16.10.2021 року. Одноразова комісія за надання кредиту становить 950 грн. (19,00% від суми кредиту). Проценти за користування кредитом становлять 1500 грн. і нараховуються за ставкою 2 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування. Стандартна (базова) процентна ставка становить 5% за кожен день користування кредитом (пункти 1.5.2, 1.6 договору). Відповідно до пункту 2.2.1 Договору, позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за його користування у розмірах, зазначених у пунктах 1.5.11.5.2 договору, у строк, вказаний у пункті 1.4. У разі продовження строку кредитування (пункт 1.3), позичальник додатково сплачує комісію за управління та обслуговування кредиту, а також проценти за ставкою, визначеною пунктом 1.5.2, або за стандартною (базовою) ставкою, визначеною пунктом 1.6, у порядку, встановленому пунктом 2.3 Договору. Нарахування кредитодавцем процентів здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту, до дати завершення кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кожен день користування кредитними коштами (пункт 2.2.2 договору). Пунктом 2.3.1.1 Договору передбачено, що позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови надання кредитодавцем такої можливості згідно з розділом 6 Правил надання фінансових кредитів. Для цього позичальник має вчинити передбачені правилами дії, зокрема сплатити комісію за управління, обслуговування кредиту та частину заборгованості. Відповідно до пункту 2.3.1.2 Договору, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом фактичного користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням пролонгацій). Загальна тривалість пролонгацій не може перевищувати 60 днів. У разі подальшого користування коштами проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, визначеною у пункті 1.6 договору. Згідно з пунктом 4.2 договору, у разі прострочення зобов`язань позичальником кредитодавець має право (але не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою як проценти за порушення грошового зобов`язання, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України. У разі нарахування таких процентів вважається, що договір визначає інший розмір процентів у розумінні частини другої статті 625 ЦК України. Обов`язок зі сплати процентів виникає після відповідної вимоги кредитодавця. За умовами пунктів 6.1., 6.2. договору про споживчий кредит №102620752, вбачається, що цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в Особистому кабінеті Позичальника проект цього Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Товариства про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього Кредитного договору (акцепт) надається Позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер Позичальника, а Позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього. Кредитного договору електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене Позичальником через сайт Товариства, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру Позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для Позичальника визначено у Правилах). Після укладення цей Кредитний договір надається Позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті Позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Товариства направлено Позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими Позичальником Товариству. Згідно з\~п.\~7.1\~договору строк\~дії цього\~договору складає\~період,\~що обчислюється\~з моменту\~його укладення\~і до\~моменту повного\~фактичного виконання\~сторонами своїх\~зобов`язань. (а.с.610). Договір про споживчий кредит №102620752 від 01.10.2021, додаток №1 графік платежів, паспорт споживчого кредиту підписані [PERSON] з використанням одноразового ідентифікатора L79893, надісланого на номер телефону [NUMBER] . Факт ідентифікації позичальника підтверджується довідкою (а.с.13). У встановленому законом порядку договір не визнаний недійсним та є чинним. Згідно з платіжним дорученням №33207259 від 01.10.2021 та випискою АТ «Ощадбанк» від 02.12.2024, ТОВ «Мілоан» перерахувало [PERSON] грошові кошти в сумі 5000 грн. на підставі договору №102620752. Кошти зараховано 02.10.2021 о 07:20 год. на картковий рахунок у АТ «Ощадбанк» № [NUMBER] (а.с.13 зв., 121142). 17.01.2022 між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №17-01/2022-54, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги до [PERSON] за договором №102620752 від 01.10.2021 (а.с.1822 зв.). Згідно з витягом з Реєстру боржників, на момент відступлення права вимоги загальний розмір заборгованості [PERSON] становив 20581,22 грн., з яких: 5000 грн. сума виданого кредиту; 4513,00 грн. за тілом кредиту; 15118,22 грн. за процентами; 950 грн. комісія (а.с.23). 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір відступлення права вимоги №10-01/2023, відповідно до якого останнє набуло право вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] (а.с.2428 зв.). 28.02.2023 між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено акт зарахування зустрічних однорідних вимог, зокрема щодо непогашених грошових зобов`язань (а.с.29). Згідно з витягом з Реєстру боржників, на момент відступлення права вимоги загальний розмір заборгованості [PERSON] становив 29155,92 грн., з яких: 4513,00 грн. тіло кредиту; 23692,92 грн. проценти; 950 грн. комісія (а.с.30). Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Приписами ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. При цьому, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст.509 ЦК України). Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів. Із змісту ст.526 ЦК України вбачається, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). Згідно з ч.1, 2 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочила, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Так, ч.1 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Між тим, за змістом ст.599 ЦК України, виконання зобов`язання, проведеного належним чином, припиняє його. Відповідно до п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року № 675-VIII. Виходячи з вищенаведених приписів ЦК України, суд звертає увагу, про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст.205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Отже юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Тобто, підписуючи цей спірний договір із застосуванням процедури підпису, зазначеної у п.6.2 цього договору, сторони усвідомлюють та підтверджують, що відповідно до ст.639 та ст.1055 ЦК України цей договір укладений сторонами у письмовій формі з дотриманням всіх вимог діючого законодавства України щодо процедури укладення та підписання договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем. За приписами пункту 1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст.513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Із матеріалів справи видно, що відповідач через особистий кабінет на веб-сайті кредитодавця подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив їх. Після цього кредитодавець надіслав відповідачу одноразовий ідентифікатор у вигляді SMS-коду на зазначений номер телефону. Використання цього коду слугувало підтвердженням підписання договору про споживчий кредит. Уклавши цей договір на визначених у ньому умовах, відповідач підтвердив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати його умови. Згідно з положеннями договору, кошти надавалися позичальнику у безготівковій формі шляхом перерахування на банківську картку, зазначену ним під час оформлення фінансового кредиту. Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що відповідач не користувався кредитом. Водночас відповідачем не надано жодних підтверджень, які б спростовували цей факт. Навпаки, позивачем надано належні та допустимі докази, які підтверджують чинність спірного кредитного договору. Відповідач не виконав зобов`язань за договором про споживчий кредит заборгованість у строк, передбачений договором, не погашена, проценти за користування кредитними коштами не сплачені. В порушення принципу змагальності цивільного судочинства відповідач не надав доказів того, що банківська картка № [NUMBER] йому не належить, а також не спростував факт зарахування кредитних коштів шляхом подання виписки по відповідному рахунку. Натомість відповідач та його представник посилалися на банківську картку з неповними реквізитами № 516780**96, фактично намагаючись стверджувати, що мова йде про іншу банківську картку. Водночас, належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини, зокрема документів, які б підтверджували, що кредитні кошти не були зараховані на картку відповідача або що вказана картка йому не належить, суду не надано. Отже судом не приймаються доводи відповідача та його представника про відсутність у справі доказів укладання вказаного кредитного договору та перерахування грошових коштів позивачем відповідачу. Як вбачається з витягу з реєстру боржників ТОВ «Мілоан» за період з 01.10.2021 по 16.10.2021 нарахувало [PERSON] заборгованість у розмірі 20581,22 грн., з яких: 4513,00 грн. борг за тілом кредиту; 15118,22 грн. заборгованість за процентами; 950 грн. комісія (а.с.23). Відповідно до пункту 2.1 договору факторингу №17-01/2022-54 від 17.01.2022, укладеного між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «Вердикт Капітал», первісний кредитор (ТОВ «Мілоан») зобов`язався відступити за плату право грошової вимоги у загальному розмірі 54396379,29 грн., а фактор (ТОВ «Вердикт Капітал») зобов`язався, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому договором, прийняти відповідне право вимоги до боржників, яке належало клієнту, і набуває статусу нового кредитора за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом та боржниками. Згідно з пунктом 2.5 зазначеного договору, фактор має право здійснити наступне відступлення права вимоги будь-якій третій особі, однак не раніше повної оплати придбаного у клієнта права вимоги в порядку та на умовах, визначених договором (а.с.1822 зв.). Таким чином, до ТОВ «Коллект Центр» відповідно до умов укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за договором про споживчий кредит №102620752 на суму 20581,22 грн., з яких: 4513,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 15118,22 грн. заборгованість за процентами; 950 грн. заборгованість з комісії (а.с.16, 22- 23). Враховуючи те, що відповідач [PERSON] за умовами вищевказаного кредитного договору отримав відповідні кредитні кошти у розмірі 5000 грн. та користувався ними, але не надав належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів, як того вимагає ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що заборгованість за основним боргом (тілом кредиту), яку просить стягнути позивач в межах ч.1 ст.13 ЦПК України (яка встановлює, що суд розглядає справу в межах заявлених сторонами вимог), за вищевказаним договором у розмірі 4513,00 грн. підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр». Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» у цій частині є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що відповідають вимогам закону. Натомість заперечення [PERSON] та його представника не підтверджені належними і допустимими доказами, є безпідставними та не заслуговують на увагу. Розглядаючи питання щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами, суд зазначає таке. Як вже зазначалося вище, відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок сплати процентів визначаються договором. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати позичальнику грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник, у свою чергу, зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). Згідно з ч.1, 2 ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Її тип визначається кредитним договором. Розмір процентів, порядок їх нарахування та виплати залежать від кредитного ризику, виду забезпечення, строку користування кредитом, ринкових умов та інших факторів. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Недотримання цієї вимоги робить договір нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання (ст. 610 ЦК України). Позичальник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця на нарахування процентів за користування кредитом припиняється після спливу строку кредитування або після пред`явлення позичальнику вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Цю правову позицію підтвердила і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16), зазначивши, що проценти можуть нараховуватися лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Встановлено,\~що [PERSON] ,\~01.10.2021\~року надано\~кредит на\~строк 15\~днів, (строк кредитування) (пункт 1.3 договору). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 16.10.2021 року (пункт 1.4 договору). Дійсно, відповідно до п. 2.3.1.2 договору про споживчий кредит № 102620752 позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6. Договору. Проте умови кредитного договору є суперечливими, оскільки пункти 1.3 та 1.4 прямо визначають строк повернення кредиту 16.10.2021, тоді як інші положення (зокрема п.2.3.1.2) хоч і передбачають можливість автоматичного продовження строку, не конкретизують, у який спосіб змінюється строк виконання зобов`язання. Пунктом 2.2.1 договору визначено, що у випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 Договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 Договору. Разом із тим, доказів того, що позичальник ініціював продовження строку кредиту чи погоджувався на нові умови, і у зв`язку з цим сплачував комісії, визначені п. 2.2.1 Договору матеріали справи не містять. Тому, починаючи з 17.10.2021, у кредитора відсутнє право на нарахування процентів за користування кредитом. В іншому випадку, у разі не повернення кредитних коштів у визначений договором 15-ти денний термін, договір передбачає збільшену процентну ставку за подальше користування кредитними коштами. Не дивлячись на те, що підвищені проценти за користування кредитними коштами, в договорі визначається як стандартна процентна ставка (п.1.6 договору), очевидним є факт, що її нарахування передбачене у разі не виконання відповідачем умов кредитного договору, а саме не повернення кредитних коштів у встановлений п.1.3 договору строк кредитування) 15-ти денний термін, тобто фактично є санкцією. Згідно з розрахунком заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Мілоан», за період з 01.10.2021 по 16.10.2021 нарахувало [PERSON] заборгованість у розмірі 20581,22 грн., з яких: 4513,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 15118,22 грн. заборгованість за процентами; 950 грн. комісія (а.с.16, 22-23). Виходячи з суми заборгованості за тілом кредиту (4513,00 грн.), узгодженої процентної ставки (2 % за кожен день користування кредитом в межах строку кредитування вказаного в пункті 1.3 договору п. 3 Паспорту споживчого кредиту № 102620752) та строку договору (15 днів), розмір процентів складає: 4513,00 грн. ? 2% ? 15 = 1353,90 грн. Таким чином, заперечення відповідача [PERSON] у цій частині позову є такими що заслуговують на увагу, позовні ж вимоги позивача щодо стягнення процентів за користування позикою є такими що не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи і підлягають частковому задоволенню. Отже з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» належить стягнути заборгованість за відсотками за договором про споживчий кредит № 102620752 від 01.10.2021 року у розмірі 1353,90 грн. Щодо стягнення комісії за надання кредиту у розмірі 950 грн., то суд зазначає наступне. Відповідно до ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 № 1734-VIII, до загальних витрат за споживчим кредитом, окрім суми кредиту та процентів, включаються також комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, зокрема за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Згідно з пунктом 10 частини 1 ст.12 цього ж Закону, у кредитному договорі обов`язково має бути визначено порядок повернення кредиту, сплати процентів, комісій та інших платежів (за наявності), із зазначенням кількості, розміру та періодичності платежів, що оформлюється графіком платежів (за винятком кредитування у формі кредитної лінії чи рахунку). Підписанням договору про споживчий кредит № 102620752 від 01.10.2021 року [PERSON] без будь-яких застережень підтвердив, що обізнаний з його умовами та погоджується з ними. Отже, умова про сплату комісії за надання кредиту в розмірі 950 грн. відповідає вимогам чинного законодавства України. Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» у цій частині позову є такими, що ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи, заперечення ж відповідача [PERSON] у цій частині позову є безпідставними. Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, то суд зазначає наступне. Відповідно до положень ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст.137\~ЦПК України витрати, пов1язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За змістом ст. ст. 137, 141\~ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East|WestAlianceLimited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року в справі № 826/841/17, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial