Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] пророзірвання шлюбу. Позов вмотивований тим, що11 жовтня 1983 року вона уклала шлюб з відповідачем. Причиною розірвання шлюбу є те, що в неї з відповідачем під час спільного проживання стали виникати різні непорозуміння у сімейних відносинах та життєвих ситуаціях, на підставіяких стали виникати сімейні сварки та конфлікти, які призвели до повного припинення сімейних відносин, а тому вона з відповідачем не проживають разом вже біля 10 років та не ведуть спільного господарства. В позовній заяві позивач просить суд шлюб, який укладений з відповідачем, розірвати, не надавати строку для примирення. Відповідно до частини 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч.3 ст.274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи та за наявними у справ і матеріалами. Відповідачу направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами та було запропоновано подати відзив, однак відповідач своїм правом не скористався, відзиву на позовну заяву до суду не надіслав. Крім того відповідач про день, час та місцерозгляду справи повідомлявся належним чином. В судове засідання позивач не з`явився, його представник [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи та відповідно до ч.3 ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою учасників справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторонни уклали шлюб, який був зареєстрований 11 жовтня 1983 року у виконкомі Копашнівськоїсільської ради Хустського району Закарпатській області за актовим записом №48. Від шлюбу [PERSON] та\~ [PERSON] народилися двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , які є повнолітніми. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільнежиття подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвище або відновити своє дошлюбне прізвище. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.». Сторонни тривалий час проживають окремо, не ведуть спільного господарства і не бажають примирюватись. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, сім`я розпалася та існує лише формально. За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, яка наполягає на розірванні шлюбу, тому позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Питання стягнення з відповідача судових витрат у вигляді сплаченого судового збору слід вирішити на користь позивача у передбаченому законом порядку.

Outcome: approved