Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за просторочення сплати аліментів. У обґрунтування позову зазначила, що у зареєстрованому шлюбі між нею та відповідачем [INFO] у них народився син [PERSON] . З відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання сина в розмірі частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 19.04.2011 і до досягнення дитиною повноліття. 17.06.2011 відкрите виконавче провадження № 27153542 щодо стягнення з [PERSON] зазначених аліментів, однак боржник свої обов`язки щодо утримання дитини ігнорує, аліменти не сплачує, у зв`язку із чим виникла заборгованість зі сплати аліментів у сукупному розмірі 315654,82 грн. З урахуванням зазначеного наявні підстави для стягнення з відповідача на її користь пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини. Судом отримана інформація про зареєстроване місце проживання позивачки та відповідача, відкрите провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Установлено відповідачу строк для подання відзиву на позов. 10.02.2025 позивачка надала суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із відсутністю відомостей про повідомлення відповідача про дату, час, місце розгляду справи. 10.02.2025 ухвалою суду розгляд справи відкладений. 10.03.2025 позивачка надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, закриття підготовче засідання, не заперечує проти постановлення заочного рішення по справі. 10.03.2025 ухвалою суду закрите підготовче провадження по справі, призначене судове засідання. 10.04.2025 ухвалою суду розгляд справи відкладений по причині неявки сторін. 13.05.2025 у судове засідання сторони та/ або їх представники не з`явились. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомленого про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених ст. 223 ЦПК України. Відзиву, інших заяв, клопотань до суду, у тому числі щодо розгляду справи у режимі відеоконференції, не надходило. 13.05.2025 судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Під час розгляду справи, судом забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості (ст. 129 Конституції України). Так, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Установлено, що 11.02.2006 між [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) укледений шлюб із [PERSON] , від якого у сторін [INFO] народився син [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 18.07.2006 Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області). 07.06.2011 Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області ухвалене рішення по справі № 2-2261/2011 про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , яке набрало законної сили 20.06.2011. Зазначеним рішенням суду стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , кошти в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.04.2011 і до досягнення дитиною повноліття. 17.06.2011 відкрите виконавче провадження № 27153542 щодо стягнення із [PERSON] аліментів на утримання дитини, яке 03.09.2024 закінчене у зв`язку із закінченням передбаченого строку для цього виду стягнення. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 12.09.2024, виконаного головним державним виконавцем Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Полтавської області № 200798 заборгованість боржника зі сплати аліментів станом на 07.07.2024 становить 315654 грн 82 коп. Таким чином, з`ясувавши обставини на які посилаються позивачка, як на підстави своїх позовних вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, з`ясувавши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст. ст.\~15,\~16 ЦК України\~передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є зокрема, його визнання. Відповідно до ст.ст.\~12,\~13, 81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Відповідно до ч.2 ст.141 СК України\~розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3\~ст. 181 СК України). Згідно ч. 4\~ст. 155 СК України\~ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм\~глави 49 ЦК України\~неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 196 СК України\~у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 по справі № 333/6020/16-ц відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02.11.2016 по справі № 6-1554цс16, від 16.03.2016 по справі № 6-2589цс15, від 03.02.2016 по справі № 6-1477цс15 та від 16.03.2016 по справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тобто пеня за кожним простроченим місячним платежем розраховується за формулою: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашена частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується із урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також різною залежно від кількості днів у місяці. Таким чином, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 по справі № 661/905/19 зазначено, що положення\~ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абз.1 ч.1\~ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. СК України\~не містить випадків, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Оскільки відповідач має перед позивачкою заборгованість зі сплати аліментів, наявні правові підстави для стягнення з нього неустойки (пені) за прострочення сплати останніх за вказаний період. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України позивач має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відповідачем, розмір якої підтверджується проведеним позивачем розрахунком, та не перевищує 100 відсотків заборгованості. Судом не встановлено та матеріали справи не містять відомостей про застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених ч.14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 196 СК України, згідно якої максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених ч.14 ст. 71 цього Закону. З урахуванням наведеного до стягнення із відповідача на користь позивачки підлягає неустойка у розмірі 315654 грн 82 коп. Існування заборгованості перед позивачкою підтверджується доданими до позову документами. Розрахунок заборгованості та дії державного виконавця щодо правильності нарахування заборгованості у встановленому законом порядку, відповідачем не оскаржувались та не спростовувались. Відповідачем не надані докази на спростування зазначеного та заперечень щодо пред`явленого позову. Останній не скористався своїм правом на спростування наявності своєї вини в простроченні сплати аліментів на утримання дитини, не надано суду підстав, у зв`язку із якими він може бути звільнений від сплати пені. Судом з матеріалів справи та у судовому засіданні не встановлене звернення відповідача до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, про відстрочення або розстрочення виконання рішення або встановлення чи зміни способу або порядок його виконання, не встановлена наявність спору щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів, що вирішуються судом або який вирішено судом за заявою відповідача по справі у порядку, встановленому ч.8 ст.71 ЗаконуУкраїни «Про виконавче провадження». Протилежного суду не надано та не спростовано. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалене рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому на відповідача покладається судовий збір у розмірі 1211,20 грн на підставі ч.1\~ст.4 Закону України «Про судовий збір». Згідно цієї\~норми ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, Ураховуючи зазначене, з відповідача на користь держави підлягає стягненню зазначений розмір судового збору. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Outcome: approved