Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

В лютому 2025 року представник позивачка [PERSON] адвокат Гурник В.О. звернувся до суду з позовом в якому просить розірвати шлюб між позивачем та [PERSON] , зареєстрований 15 травня 2013 року Садківською сільською радою Шумського району Тернопільської області, про що зроблено актовий запис №1. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15 травня 2013 року Садківською сільською радою Шумського району Тернопільської області було зареєстровано шлюб між сторонами. Фактично між подружжям припинилися шлюбні відносини, шлюб має лише формальний характер. Почуття поваги одне до одного у подружжя було втрачено. Таким чином несумісність поглядів на життя, а також характерів створюють неможливість подальшого спільного проживання однією сім`єю. За таких обставин збереження шлюбу є неможливим. Окрім того, просить залишити проживати неповнолітнього сина [PERSON] разом з батьком. Ухвалою судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 березня 2025 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. 03 квітня 2025 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідачки [PERSON] адвоката Корфа П.К. про надання сторонам строку на примирення терміном три місяці. Від представника позивача адвоката Гурника В.О. 03.04.2025 надійшло заперечення на клопотання про надання строку для примирення. Просив відмовити у задоволенні клопотання. Ухвалою суду від 03 квітня 2025 року постановлено клопотання представника відповідачки адвоката Корфа П.К. про надання строку для примирення задовольнити частково, надано сторонам строк для примирення один місяць, провадження у справі зупинено. 30 квітня 2025 року від відповідачки [PERSON] надійшла заява про часткове визнання позову, а саме в частині розірвання шлюбу визнає, а щодо визначення місця проживання дитини заперечує, оскільки син проживає разом з нею. Ухвалою судді від 05.05.2025 поновлено провадження у справі та призначено судове засідання. Позивачка [PERSON] в судове засідання не прибула, надіслала заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила справу слухати у її відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час судового засідання. Причини неявки суду не відомі. Відзив на позов не надсилав. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню частково по наступним підставам. Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, між сторонами 15 травня 2013 року Садківською сільською радою Шумського району Тернопільської області було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №1. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд прийшов до висновку, що сім`я розпалась остаточно і поновити шлюбні відносини між позивачем та відповідачкою неможливо. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Примирення результатів не дало. Згідно ст. 3 Сімейного Кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сторони тривалий проміжок часу не підтримують сімейно-шлюбних відносин, не мають спільного бюджету, не живуть однією сім`єю. При таких обставинах сім`я фактично розпалась і поновити сімейні відносини неможливо. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, оскільки тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, фактично живуть окремим один від одного життям, тому суд вважає, що формальне існування даного шлюбу суперечить моральним засадам суспільства, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Що стосується вимоги залишення проживання неповнолітньої дитини з батьком, суд доходить таких висновків. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає. Згідно з правилами ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати малолітні діти, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Водночас у постанові від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18 (провадження №61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Враховуючи що відповідач заперечує, щодо проживання сина з батьком, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Сторони не позбавлені права звернутися до суду з відповідним позовом з наданням до нього належних документів та доказів на підтвердження даної вимоги.

Outcome: partial