Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

Позивачка звернулась до Деснянського районного суду м. Києва із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання, у якій просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення донькою двадцяти трьохрічного віку. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що сторони мають спільну повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка у серпні 2024 року була зарахована студентом 1 курсу денної форми навчання до Київського університету інтелектуальної власності та права Національного університету «Одеська юридична академія» за спеціальністю «Психологія», строк навчання до 01.07.2028 року. Навчання є безкоштовним. Окрім того, донька отримала статус «дитина з інвалідністю», оскільки має вроджену аномалію розвитку, вроджений лівобічний в/грудний сколіоз ІІІ ст. та інші супутні захворювання. Їх спільна із відповідачем донька проживає разом з позивачкою, яка перебуває на її утриманні. Незважаючи на те, що навчання доньки є безоплатним, їй все одно потрібно повноцінне харчування, витрати на проїзд та інше. Відповідач, який є працездатною особою, зобов`язаний та має можливість утримувати їх спільну повнолітню доньку, яка продовжує навчання, а відтак остання звернулась до суду з вище вказаною позовною заявою. Ухвалою судді від 26.03.2025 року у вказаній вище справі вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. 08.04.2025 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що відповідачу відомо, що їх спільна із позивачкою донька навчається у Київському університеті інтелектуальної власності та права Національного університету «Одеська юридична академія» за спеціальністю «Психологія» на денній формі навчання, безкоштовно. Разом з тим, спільна донька проживаючи разом із позивачкою відмовляється з ним спілкуватись та не бажає підтримувати жодних відносин з ним. Кожна його спроба поспілкуватись як батька з дитиною закінчується повним ігнором. На думку відповідача, позивачка звертається із даним позовом лише задля стягнення коштів виключно на власні потреби. Однак доказів того, що донька дійсно потребує матеріальної допомоги позивачкою не надано. Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, їх з позивачкою спільна донька є дитиною з інвалідністю, якій призначено державну соціальну допомогу. Також, позивачкою не надано доказів її працевлаштування або матеріального становища, та не наведено обґрунтувань яким чином вона забезпечує їх спільну доньку. Разом з тим, позивачка у позовній не зазначила той факт, що за рішенням Деснянського районного суду м. Києва було здійснено розподіл квартири за адресою: [ADDRESS] , до якої позивачка не допускає відповідача та змінила замки, у зв`язку з чим, відповідач вимушений проживати в орендованій квартирі за яку щомісячно сплачує 10 000 грн.. Відповідач намагався вирішити житлове питання з позивачкою мирним шляхом, однак остання створює перешкоди у користуванні житлом. З огляду на вище викладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 17.04.2025 на адресу суду від позивачки надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивачка заперечує щодо доводів відповідача, вважає їх необгрунтованими, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Згідно із вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільну повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження. Згідно із договором про навчання від 19 серпня 2024 року, укладеним [PERSON] як представником [PERSON] , як здобувачем вищої освіти з Київським університетом інтелектуальної власності та права Національного університету «Одеська юридична академія», яку зараховано на навчання на перший курс для здобуття вищої освіти у 2024 році, за спеціальністю 053 «Психологія» за освітньою програмою «Психологія», за освітнім ступенем бакалавр, за денною формою навчання, строком до 01.07.2028 року. Фінансування навчання здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Згідно із додатковою угодою до договору про навчання від 19 серпня 2024 року, укладеним [PERSON] як представником [PERSON] як здобувачем вищої освіти з Київським університетом інтелектуальної власності та права Національного університету «Одеська юридична академія» сторони домовились внести до Договору зміни, а саме у п. 1.1. Розділу V Договору доповнити пунктом 7, а саме договором про укладення медичного страхування.. Відповідно до довідки №2/ 5287 від 05.03.2025 року виданої ректором, професором [PERSON] на ім`я [PERSON] вбачається, що остання є студенткою 1 курсу Київського університету інтелектуальної власності та права Національного університету «Одеська юридична академія» денної форми навчання за спеціальністю 053 «Психологія». Термін закінчення навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр з 01.09.2024 оп 30.06.2028 року. Відповідно до положень ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати їм матеріальну допомогу. У відповідності до вищевказаних правових норм, виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Так Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) зробив висновок про те, що СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів. Частиною 1 статті 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Крім того, відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Аналізуючи вище викладене, враховуючи заперечення відповідача, який проживає у орендованій квартирі через конфлікт із позивачкою, сплачує також аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , разом з тим, отримує стабільний дохід, а відтак на думку суду має змогу надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці [PERSON] , [INFO] , яка навчається, суд дійшов висновку про доцільність стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 19.03.2025 року, щомісячно, але не більш ніж до закінчення навчання до 01.07.2028 або досягнення нею двадцяти трьох років. Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів не враховується той факт, що відповідач матеріально утримує доньку своєї теперішньої дружини від попереднього шлюбу, з тих підстав, що в даному випадку мати дитини не позбавлена можливості звернутись за захистом її прав та отримати відповідне матеральне забезпечення безпосередньо від батька дитини. Крім того, суд вважає, що викладені донькою сторін [PERSON] фотографії у соціальних мережах не свідчать про рівень матеріального забезпечення дитини та про відсутність потреби в отриманні такої допомоги від батька. Згідно зі ст.141 ЦПК України витрати судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп., суд відносить на рахунок державного бюджету. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial