Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

Короткий виклад позиції позивача. [PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , в якому, із урахуванням зміни підстави позову, просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який складається з: садовий будинок літ. А, загальною площею 26,9 кв.м., тамбур літ. а, сарай літ. Б, вбиральня літ. В, літній душ літ. Г, спорудження літ. №2-4, к.1, що розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, загальною площею 0,0564 га, цільове призначення: для ведення садівництва, кадастровий номер: 1223281500:02:300:0434, що знаходиться в Дніпропетровській області, Новомосковського району, Вільнянська сільська рада, садове товариство «ДРУЖБА». В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] посилається на те, що з 2013 року він фактично проживає у садовому будинку за адресою: [ADDRESS] . 13 червня 2013 року [PERSON] придбав у [PERSON] та [PERSON] садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який складається з: садовий будинок літ. А, загальною площею 26,9 кв.м., тамбур літ. а, сарай літ. Б, вбиральня літ. В, літній душ літ. Г, спорудження літ. №2-4, к.1, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку, що знаходиться за тією ж адресою, загальною площею 0,0564 га, цільове призначення: для ведення садівництва, кадастровий номер: 1223281500:02:300:0434. \~ \~ \~ \~Зазначене нерухоме майно належало [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на садовий будинок, виданого 12 січня 1995р. Новомосковською районною радою Дніпропетровської області та зареєстрованого в Новомосковському бюро технічної інвентаризації 12.01.1995р. за № 44-1 та Державного акту на право приватної власності на землю серія ДП Нв001044 від 18 березня 1995р., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1044. З метою переоформлення прав власності 13 червня 2013 року [PERSON] була надана генеральна довіреність [PERSON] з правом розпорядження вищезазначеним нерухомим майном на власний розсуд майном. Також, з цією метою 13 червня 2013 року [PERSON] була складена нотаріально посвідчена заява, якою вона надала згоду своєму чоловіку [PERSON] на продаж вищезазначеного нерухомого майна. \~ \~ \~ \~Разом з генеральною довіреністю та нотаріально посвідченою заявою [PERSON] , [PERSON] були передані Позивачу всі оригінали правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно, а саме: Свідоцтво про право на садовий будинок від 12 січня 1995р., Технічний паспорт на садовий (дачний) будинок від 04.06.2013р., Державний акт на право приватної власності на землю серія ДП Нв001044 від 18 березня 1995р., Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 28.05.2013р., а також копію власного паспорту та копію Свідоцтва про одруження від 17.06.1964р. \~ \~ \~ \~Отримавши вказані оригінали правовстановлюючих документів на спірне майно, Позивач вважав, що отримав право приватної власності на спірне нерухоме майно. Позивач з 13 червня 2013 року почав постійно проживати в спірному садовому будинку. Оскільки, спірне нерухоме майно знаходиться на території Садового товариства «Дружба», для отримання електропостачання садового будинку в 2013 році вступив до членів Садового товариства «ДРУЖБА». \~ \~ \~ \~Весь час з червня 2013 року по теперішній час [PERSON] постійно, відкрито, безперервно користується спірним нерухомим майном, підтримує його в належному стані, здійснює постійний догляд за земельною ділянкою, систематично проводить дії з благоустрою спірної земельної ділянки, сплачує членські внески в садовому товаристві, а також сплачує за спожиту ним електроенергію, що підтверджується відповідними квитанціями. \~ \~ \~ \~З моменту початку повномасштабного вторгнення окупаційних військ на територію України, Позивач виявив бажання узаконити відповідне право власності на вищезазначене нерухоме майно, однак виявив, що строк генеральної довіреності вже сплив. Позивач спробував знайти [PERSON] та [PERSON] , проте їх місцезнаходження позивачу по теперішній час не відомо, оскільки під час продажу нерухомого майна Позивачу, зазначені особи збирались переїздити на постійне проживання до Російської Федерації, що в свою чергу унеможливлює можливість оформлення правовстановлюючих документів належним чином. Таким чином, Позивач наполягає на тому, що він відкрито та безперервно користується цим нерухомим майном, а у зв`язку з неможливістю оформити право власності належним чином, змушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 23 грудня 2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі (а.с. 45). Ухвалою суду від 13 жовтня 2021 року зобов`язано Першу Самарівську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області, надати відомості про наявність (відсутність) посвідченого заповіту і спадкового договору, спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадину, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , актовий запис № 2309(а.с. 54). Ухвалою суд від 10 березня 2025 року зобов`язано Другу Самарівську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області, надати копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , актовий запис № 2309 (а.с. 59). Ухвалою суду від 02 березня 202 року призначено розгляд справи по суті (а.с. 65). \~ \~ \~ \~Позиція сторін в судовому засідані. У призначене судове засідання позивач не з`явилась, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання повторно не з`явився, був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.2 ст.247ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом. [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належать садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який складається з: садовий будинок літ. А, загальною площею 26,9 кв.м., тамбур літ. а, сарай літ. Б, вбиральня літ. В, літній душ літ. Г, спорудження літ. №2-4, к.1, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на садовий будинок, виданого 12 січня 1995р. Новомосковською районною радою Дніпропетровської області та зареєстрованого в Новомосковському бюро технічної інвентаризації 12.01.1995р. за № 44-1, та земельна ділянка, що знаходиться за тією ж адресою, загальною площею 0,0564 га, цільове призначення: для ведення садівництва, кадастровий номер: 1223281500:02:300:0434, на підставі Державний акт на право приватної власності на землю серія ДП Нв001044 від 18 березня 1995р., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1044 (а.с. 20,21, 23). \~ \~ \~ \~13 червня 2013 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровській області Спіренковою Н.В. була посвідчена довіреність за реєстровим номером 316, якою [PERSON] уповноважив [PERSON] представляти його інтереси з приводу нерухомого майна: садовим будинком з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] та земельною ділянкою, розташованою за тією ж адресою, загальною площею 0,0564 га, наданою для ведення садівництва, кадастровий номер: 1223281500:02:300:0434, з правом розпорядження вищезазначеним нерухомим майном, а саме продажем на умовах на власний розсуд майном(а.с. 22). Також, 13 червня 2013 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровській області Спіренковою Н.В. була посвідчена заява за реєстровим номером 317, якою [PERSON] надала згоду своєму чоловіку - [PERSON] на продаж вищезазначеного нерухомого майна на умовах на власний розсуд (а.с. 35). \~ \~ \~ \~Позивачем разом з позовною заявою надані технічний паспорт на садовий (дачний) будинок та витяг з Державного земельного кадастру про спірну земельну ділянку (а.с.24-29). \~ \~ \~ \~Наявність вказаних правовстановлюючих документів на спірне майно підтверджує добросовісність заволодіння Позивачем спірним майном. Окрім того, факт проживання позивача за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, Вільнянська сільська рада, садове товариство «ДРУЖБА», ділянка № [NUMBER] підтверджено платіжними квитанціями СТ «ДРУЖБА» про сплату послуг з електропостачання та щорічних внесків членів СТ «ДРУЖБА». На виконання ухвали суду Другою Самарівською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, надано інформаційну довідку зі спадкового реєстру, відповідно до якої спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , не заводилась, жоден зі спадкоємців із заявою про прийняття спадщини після його смерті не звертався. Правовідносини щодо набуття права власності за набувальною давністю врегульовані наступними нормами закону. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Як роз`яснила Велика Палата Верховного суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17, провадження № 12-291гс18, аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно достатті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Велика Палата Верховного Суду, враховуючи зазначене про умови набуття права власності за набувальною давністю, не вбачає підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Судом встановлено, що [PERSON] фактично розпочав користуватись спірним нерухомим майном, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, Вільнянська сільська рада, садове товариство «ДРУЖБА», ділянка № [NUMBER] у 2013-му році й відтоді добросовісно, відкрито, безперервно, без правової підстави володіє спірним нерухомим майном, а тому у даному випадку судом вбачаються підстави для застосування правового механізму для набуття у власність такого майна, передбаченого ст. 344 ЦК України за набувальною давністю. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позовна заява [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд,

Outcome: approved