Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом та просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] .Позов мотивований тим, що вона перебувала у шлюбі з 21.05.2022 з [PERSON] , який було розірвано 06.11.2024. Від шлюбу з відповідачем [INFO] народився син [PERSON] . Після розірвання шлюбу вони з відповідачем не підтримують фактичних шлюбних відносин та не проживають разом. Спільне проживання є неможливим через постійні конфлікти із свекрухою, в яких відповідач постійно ставав на бік своєї матері. Таке проживання стало нестерпним, і вона вимушена була поїхати від чоловіка та подати на розлучення. Відповідачеві вона пропонувати жити окремо, проте він відмовився. Дитина залишилася проживати разом із своїм батьком по [ADDRESS] . Сина відповідач не віддає, та заперечує щоб вона забрала його для постійного проживання до себе. З вересня 2024 року вона проживає по [ADDRESS] у своєї матері. Свого житла вона не має, проте її матір [PERSON] не заперечує щодо проживання її та сина в належному їй будинку за зазначеною адресою, вона чекає та бажає приїзду свого онука [PERSON] . Вважає, що для захисту найкращих прав та інтересів дитини та для забезпечення її нормального життя, належних умов для виховання і розвитку, місце її проживання повинно бути визначено разом з нею. Ухвалою від 11.02.2025 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та визначено строки для подання заяв по суті справи; залучено орган опіки та піклування Понорницької селищної ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору; зобов"язано орган опіки та піклування Понорницької селищної ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області надати суду висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З відзиву вбачається, що відповідач позов не визнає. Свою позицію мотивує тим, що в інтересах сина проживати саме із батьком, а не із матір`ю. Він має час займатися із сином, піклуватися про нього. Він має стабільний дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Він є учасником бойових дій та був тяжко поранений під час захисту держави, проживає разом зі своєю матір`ю, яка теж має сили, можливості та і бажання доглядати за онуком. Таким чином, проживання сина разом з ним відповідають його інтересам. Відповідач має можливість забезпечити йому належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини. Разом з тим, відповідач не чинитиме жодних перешкод для спілкування матері із дитиною. За місцем проживання відповідач характеризуюся позитивно та добре відноситься до сина. Із листопада 2024 року позивачка лише двічі приїзжала до сина на нетривалий час. Отримані за сина кошти витрачає лише на себе та ніякої допомоги із листопада 2024 року не надає. З відповіді на відзив вбачається, позивач так само, як і відповідач, має час на піклування і виховання сина, також проживає з матір"ю, яка бажає приймати участь у вихованні та догляді за онуком. Позивач характеризується виключно позитивно. Відповідач є учасником бойових дій та був тяжко поранений. Тому логічно постає питання чи за станом здоров`я відповідач має можливість здійснювати догляд за сином та займатись вихованням сина, без сторонньої допомоги його матері, і чи сам не потребує турботи про себе. Сам представник відповідача, посилаючись на принцип 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, зазначає, що малолітня дитина, не повинна бути розлучена з матір`ю. Після розірвання шлюбу вони з відповідачем не підтримують фактичних шлюбних відносин та не проживають разом. Спільне проживання стало не можливим через постійні конфлікти із свекрухою, в яких відповідач постійно ставав на бік своєї матері. Таке проживання стало нестерпним, і вона вимушена була поїхати від чоловіка та подати на розлучення, а дитина залишилася проживати разом із своїм батьком по [ADDRESS] , та його матір`ю. 11.03.2025 вона поїхала до сина з подарунками для нього та щоб провідати його та провести час разом, проте навіть це зробити в повній мірі не змогла, так як мати відповідача постійно слідом ходила за нею та слідкувала, щоб вона не забрала дитину, а відповідача в цей день майже не було вдома. Вона не може фактично забрати дитину навіть на короткий час, оскільки відповідач відразу викликає поліцію, що мотивує це тим, наче вона вкрала свою дитину, проте враховуючи рівність прав обох батьків щодо дитини, вона має повне право проводити час з дитиною на рівні з відповідачем, де вважає за потрібне, без присутності відповідача і його матері. Відповідно до поданих заперечень, відповідач є учасником бойових дій по захисту держави від агресії російської федерації, під час яких отримав поранення та травми,є особою з інвалідністю 1 групи, що підтверджується довідкою про участь у бойових діях від 08.11.2024 року, довідкою МСЕК від 29.10.2024 року, посвідченням учасника бойових дій серії [NUMBER] , довідками про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва, смерті від 21.03.2023 р. та 26.052023 р. Наявність групи інвалідності не заважає відповідачу належним чином виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню сина та постійно бути з ним. У свою чергу позивачка неналежним чином виконувала свої батьківські обов`язки та залишала дитину без свого піклування. Так, у жовтні 2024 року позивачка зникла із місця постійного проживання у с.Шаболтасівка та залишила дитину. Відповідач був вимушений звернутися із заявою про розшук дружини на той час [PERSON] до віділення поліції № 1 смт Короп Новгород-Сіверського РВП ГУНП в Чернігівській області. Позивачка не належним чином виконувала своє батьківські обов`язки протягом 2024 року ,коли відповідач знаходився на військовій службі та захищав державу від російської агресії. Так, у лютому 2024 року позивачка побила дитину і у сина були подряпини на обличчі. Протягом 2024 року позивачка неодноразово зникала із місця проживання у невідомому напрямку,залишаючи дитину на матір відповідача. Ухвалою від 26.03.2025 закрито підготовче провадження по справі та призначено судовий розгляд. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, в своїх поясненнях посилалася на обставини викладені в позові та відповіді на відзив. Додатково пояснила, що пояснення відповідача, що вона вдарила дитину у лютому 2024 року не відповідають дійсності, оскільки дитина отримала травми сама, внаслідок падінння. Вона залишила місце проживання, тому що там були нестерпні умови проживання, особливо після того як вона подала заяву на розлучення. Мати відповідача не давала можливості проводити їй час з дитиною, а вона повинна була виконувати всю домашню роботу замість того, щоб доглядати за дитиною. Дитину відповідач та його мати не дозволили забрати з собою. В січні 2024 року вона вже мала намір поїхати з будинку разом з дитиною, однак відповідач викликав поліцію і вона не змогла поїхати до своєї матері. Представник позивачаадвокат Сопова В.С. в судовому засіданні позов підтримала та додатково пояснила, що позивачка має добрий стан здоров"я, позитивно характеризується, має задовільні умови проживання і тому просить визначити місце проживання з нею, оскільки з відповідачем вони добровільно не можуть дійти згоди про місце проживання дитини. Відповідач та його мати постійно чинять їй перешкоди в побаченні та спілкуванні з дитиною. Вона фактично може бачитися з дитиною тільки в присутності відповідача та його матері, що є неприйнятним. Відповідач є особою з інвалідністю 1 групи, що підтверджується довідкою МСЕК від 29.10.2024 року та потребує постійного сторонього догляду ,тому враховуючи вік дитини не зможе здійснювати за нею належний догляд. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав. Пояснив, що під час перебування його на службі позивачка часто покидала дитину. Дійсно у позивачки були конфлікти з його матір"ю, однак він завжди захищав позивачку. Вони навіть переїхали жити в с.Загребелля до його сестри, щоб у їхні сімейні відносини ніхто не втручався. Однак позивачка його покинула, бо в неї був інший чоловік. Після цього він повернувся додому. Він не заперечує, щоб позивачка забирала дитину на деякий час, який між ними буде узгоджений. Однак позивачка повинна забезпечити належні умови проживання та харчування дитини. Незважаючи на те, що він має 1 групи інвалідності, він може здійснювати належний догляд за дитиною і в цьому йому також допомагає його мати. Представник відповідача адвокат Бабич А.І. позовні вимоги не визнав. Заперечив у задоволенні позовних вимог, оскільки дитина на даний час з жовтня 2024 проживає з відповідачем. Позивачка мала змогу спількуватися і бачитися з дитиною. Ніхто їй не чинить перешкод у побаченні та спілкування з дитиною. Однак дії позивачки свідчать про її небажання приймати участь у вихованні дитини. Відповідач звертався до селищної ради з метою визначення місця проживання дитини. Селищна рада прийняла рішення, яким вирішила за доцільне визначити місце проживання дитини з відповідачем. Відповідач приймав участь у захисті держави, позитивно характеризується і є справжнім прикладом для сина. Отримує достойну пенсію. Представник третьої особи служби у справах дітей Понорницької селищної ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області Тітовченко О.І вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини разом з батьком є обгрунтованим. Крім того, додатково пояснила, що відповідач неодноразово звертався до них з метою визначення місця проживання дитини. В позивачки виникали конфлікти з матір"ю відповідача. [PERSON] хотіла ще раніше вивезти дитину і поліція цьому перешкодила. Також позивачка не обрунтовувала комісії причин, чому дитина повинна жити з нею, а не з батьком. Не подавала жодних доказів, що в неї є належні умови та місце для проживання дитини. Батько дитини постійно піклується про дитину, переживає за неї. Представник третьої особи органу опіки та піклування Понорницької селищної ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області Зикун С.В. вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити. Крім того, пояснила, що орган опіки та піклування діяв виключно в інтересах дитини. 13.11.2024 було засідання виконкому Понорницької селищної ради, надано висновок з питань захисту прав дитини та дослідивши всі зібрані докази прийнято рішення про визначення місця проживання дитини з батьком. Підстави для перегляду прийнятого рішення щодо визначення місця проживання дитини на даний час відсутні. На засіданні органу опіки та піклування батьки дитини не викликалися. Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідка, приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що 21.05.2022 року відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу прізвище позивача - [PERSON] (а.с.13 т.1). У період шлюбу, [INFO] , народився син [PERSON] (а.с.12 т.1) 06.11.2024 рішенням Сосницького районного суду шлюб між сторонами розірвано. Позивачу змінено прізвище на дошлюбне [PERSON] (а.с.16-18 т.1). На даний час зареєстроване місце проживання позивача [PERSON] [ADDRESS] , відповідача [PERSON] [ADDRESS] (а.с.10-11 т.1). З довідки характеристики від 30.10.2024 № 971 вбачається, що позивачка характеризується позитивно, зарекомендувала себе як зразкова громадянка, що підтримує добрі стосунки як у сім`ї так і спілкуванні з сусідами. У неї міцна сім`я. Сусіди відгукуються про [PERSON] позитивно. В конфліктних ситуаціях з сусідами не помічена, а навпаки дружелюбна і по можливості надає їм допомогу. Порушень громадського порядку не допускає. Бере активну участь у вихованні дитини. Зі слів сусідів працьовита, добра, чуйна, гарна господиня, любляча мати і дружина. Спиртними напоями не зловживає. За характером ввічлива, доброзичлива, чуйна, спокійна, урівноважена, товариська. Допомагає по господарству. За період проживання в будинку свекрухи [PERSON] не мала право голосу, і не могла відстояти свої права. Свекруха [PERSON] постійно дорікала [PERSON], що вона її одягає, обуває, годує. Неодноразово [PERSON] приходила у старостат скаржитися про негативну поведінку свекрухи. (а.с.14 т.1). Також позивачка позитивно характеризується за місцем свого теперішнього проживання в с.Гринцеве Сумського району Сумської області (характеристика Гринцівського старостинського округу від 03.04.2025 №123). В період з січня по грудень 2024 року позивачка отримувала допомогу при народження дитини в розмірі 860 грн на місяць та мала інші доходи з липня 2022 по вересень 2024 в розмірі від 6500 грн до 8000 грн на місяць (а.с.22-23 т.1). Наказом №5 голови ФГ "Покошицьке НП" від 06.02.2023 [PERSON] (на даний час [PERSON] ) надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 06.02.2023 по [INFO] (а.с.196 т.1). Відповідач [PERSON] отримує пенсію по інвалідності відповідно до ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, те деяких інших осіб" в розмірі 17738,92 грн (а.с.212 т.1). Відповідно до інформації Головного управління ДПС у Чернігівській області надана інформація щодо доходів позивача та відповідача за період з 01.07.2024 року по 31.12.2024 року ( а.с.23-27 т2) . З довідки характеристики від 30.10.2024 № 974 вбачається, що [PERSON] , зареєстрований і постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . Власного житла не має. Проживає в будинку своїх батьків, разом з дружиною [PERSON] , [INFO] , і малолітнім сином [PERSON] , [INFO] . Крім своєї сім`ї в будинку проживають: мати [PERSON] , [INFO] , сестра- [PERSON] , [INFO] , та прийомний брат [PERSON] , [INFO] . Батько [PERSON] , [INFO] , на даний час проходить службу у ЗСУ. За час проживання на території громади [PERSON] зарекомендував себе з позитивної сторони. Підтримує добрі стосунки як у сім`ї так і спілкуванні з сусідами. У нього міцна сім`я. Порушень громадського порядку не допускає. Бере активну участь у вихованні сина. В даний час проходить лікування після поранення. Спиртними напоями не зловживає. За характером ввічливий, доброзичливий, спокійний, товариський. Зауважень на свою поведінку зі сторони старостинського округу і односельців не має (а.с.97 т.1). З листа Лебединської міської ради від 01.11.2024 № 13.1-22/305 та акту обстеження умов проживання від 30.10.2024 вбачається, що службою у справах дітей виконавчого комітету Лебединської міської ради спільно з Лебединським міським центром соціальних служб було обстежено умови проживання матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На момент перевірки в будинку чисто, прибрано, речі та одяг знаходяться у відповідних місцях. Будинок достатньо умебльований та облаштований побутовою технікою. У разі проживання дитини за даною адресою у будинку облаштоване місце для сну та відпочинку. Сезонний одяг та взуття перебувають за місцем проживання батька. Житлово-побутові умови проживання задовільні. Зі слів матері, вона близько 2-х тижнів тому приїхала до своїх батьків без дитини. Зі слів [PERSON] вона посварилася зі своїм чоловіком [PERSON] . Після чого батько дитини забрав їхнього малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та поїхав з дитиною. Він повідомив, що поїхав до своєї матері - [PERSON] (бабусі дитини). [PERSON] поїхала на наступний день до свого сина, але свекруха не впустила її до будинку, сказавши, що дитина їй не потрібна (а.с. 98-99 т.1). З актів обстеження умов проживання від 24.01.2024 та від 01.11.2024 вбачається, що проведено обстеження умов проживання будинку в [ADDRESS] . Проведеним обстеженням встановлено, що в будинку проживають [PERSON] (баба дитини), [PERSON] (мати дитини), [PERSON] (батько дитини), [PERSON] (дитина), [PERSON] та [PERSON] (діти [PERSON] ). Для дитини створені належні умови проживання. Стосунки в сім`ї напружені. Між невісткою та свекрухою виникають часті суперечки. [PERSON] разом з дитиною хотіла покинути сім`ю та виїхати до свого батька. Свекруха не хоче віддавати дитину та чинить на [PERSON] психологічний тиск. Внаслідок цього [PERSON] виїхала до своєї матері в Сумську область. [PERSON] любить дитину та не відмовляється від неї. З чоловіком в неї складні стосунки. (а.с.100 т.1) Відповідно до довідки до акта МСЕК № 794150 вбачається, що відповідач [PERSON] має 1 групу інвалідності, захворювання пов`язане з проходженням військової служби, потребує постійного стороннього догляду (а.с.102 т.1). З листа начальника відділення №1 (смт. Короп) Новгород-Сіверського РВП ГУНП в Чернігівській області адресованого [PERSON] вбачається, що було проведено ряд розшукових заходів, в ході яких було встановлено, що його дружина [PERSON] , на момент звернення перебувала в м. Новгород-Сіверський Чернігівської області, де її було доставлено до Новгород-Сіверського РВП та опитано. Остання пояснила, що дійсно між ними виникла сімейна сварка у зв`язку з тим, що вона звернулася з заявою про розлучення до Сосницького районного суду Чернігівської області. Також пояснила, що з вами та вашою родиною вона проживати та повертатися не бажає. (а.с.143 т.1). З висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Понорницької селищної ради від 13.11.2024 № 894 вбачається, що ураховуючи всі обставини, орган опіки та піклування Понорницької селищної ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за адресою по [ADDRESS] (а.с.148-149 т.1). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання, що вона є старостою Авдіївського старостинського округу. До неї зверталась позивачка та говорила, що вона не може жити в сім"ї відповідача і тому пішла від них. Пізніше сторони помирились та почали проживати знову разом. Через деякий час до неї прийшла позивачка знову, плакала, говорила, що більше не може так жити через постійні утиски свекрухи та просила допомогти забрати дитину. Коли готувала характеристики на позивача та відповідача до органу опіки та піклування, вона проводила опитування сусідів односельців. Зі слів людей, проживаючи в сім"ї свекрухи, позивачка не мала ніяких прав, постійно працювала. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і треба прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява N 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі потрібно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення ЄСПЛ "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі N 377/128/18 (провадження N 61-44680св18) зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України дає підстави для висновку, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема, особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі N 402/428/16-ц (провадження N 14-327цс18) викладено висновок про те, що положення Конвенції про права дитини встановлюють, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3). Ці положення Конвенції про права дитини узгоджуються з положеннями Конституції та законів України, тому її правові норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Аналіз наведених судом норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини необхідно виходити з інтересів самої дитини, враховуючи вік, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. При вирішенні даного спору підлягають врахуванню: 1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; 2) стосунки між дитиною і батьками; 3) бажання батьків; 4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів тощо; 5) бажання дитини. Проаналізувавши надані сторонами докази, в судовому засіданні встановлено, що сторонами не досягнуто добровільної згоди щодо визначення місця проживання дитини. При вирішенні спору судом, встановлено наступне: - сторони позитивно характеризуються, громадський порядок не порушують, спиртними напоями не зловживають. - сторони власного житла не мають, проживають в різних населених пунктах, кожен у будинку своїх батьків - в будинку як за місцем проживання як позивача, так і відповідача, створені належні умови проживання. - кожен з батьків приймає активну участь в житті та вихованні дитини та бажає, щоб дитина проживала саме з ним. - кожен з батьків отримує доходи (позивач заробітну плату за місцем роботи, відповідач пенсію по інвалідності), а тому в матеріальному плані мають змогу утримувати дитину. Тобто, особиста прихильність до дитини, умови проживання та характеризуючи матеріали сторін не дають підстав однозначно стверджувати, що задля забезпечення найкращих інтересів дитини буде визначеня її місця проживання з кимось одним із батьків. Вони мають приблизно однакові умови проживання, однаково добре відносяться до дитини, позитивно характеризуються, мають фінансову спроможність утримувати дитину. Відповідно до ч.5, 6 ст.19 Сімейного кодексу Украни орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не приймає до уваги поданий до суду висновок органу опіки та піклування Понорницької селищної ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області від 13.11.2024 №894, яким він вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з батьком, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, в ньому не наведено жодних аргументів, якими керувався орган опіки та піклування приймаючи таке рішення. Більш того, з протоколу №23 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 07.11.2024, на якому вирішувалось питання визначення місця проживання дитини [PERSON] [INFO] , вбачається, що засідання проводилось без заслуховування думки батьків дитини, їхніх аргументів та доводів. На засіданні комісії була заслухана тільки в.о.начальника служби у справах дітей Понорницької селищної ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області Тітовченко О.І., яка повідомила про відомі їй факти і події з життя як позивача так і відповідача. Жодних підтверджень наведеним фактам, в протоколі не зазначено. Окрім цього, в судовому засіданні представник служби у справах дітей Понорницької селищної ради Тітовченко О.І. пояснила, що про наведені факти їй стало відомо тільки зі слів відповідача та його матері, які, як виявилось, нічим не підтверджені. В свою чергу, в судовому засіданні представник органу опіки та піклування Понорницької селищної ради не зміг належним чином пояснити мотиви прийняття рішення про визначення місця проживання дитини саме з батьком, а не з матір"ю. Подані представником відповідача електронні докази на паперових носіях, а саме фотозображення та скріншоти екрану смартфону, що містяться на аркушах 213-126 том 1, є неналежним доказом, оскільки не містять в собі жодної інформації стосовно предмета доказування та не можуть бути взяті судом до уваги на підставі вимог ч.5 ст.100 ЦПК України, оскільки оригінали вказаних доказів, як пояснив відповідач, в нього відсутні і він не може надати їх суду, а позивачем ставиться під сумнів їх достовірність. Твердження відповідача про те, що позивачка не цікавиться дитиною, не проводить з нею час спростовується наданими позивачем та дослідженими в судовому засіданні скріншотами листування, що знаходяться на аркушах 170-175 том 1. Про наявність такого листування між сторонами та його зміст, відповідачем не заперечувалось. Окрім цього, відповідач підтвердив в судовому засіданні, що позивачка неодноразово приїздила до нього додому та проводила час з дитиною. Також, судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини з кимось з батьків. Разом з тим, враховуючи вік дитини (тільки 2 повних роки), вона потребує особливої уваги, догляду та піклування для забезпечення її базових фізіологічних та безпекових потреб, а також ту обставину, що відповідач за своїм станом здоров"я, сам потребує стороннього догляду та нагляду, а тому, за вказаних обставин, суд вважає, що для забезпечення найкращих інтересів дитини, її місце проживання, слід визначити матір"ю. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Однак, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що визначення місця проживання дитини з одним з батьків не може бути підставою для обмеження іншого у спілкуванні з дитиною, участі у її вихованні та виконанні інших передбачених законом батьківських обов"язків та реалізації батьківських прав. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентовано статтею 141 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста цієї статті). Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору (див. постанови Верховного Суду України № 6-152цс17 від 01 березня 2017 року та № 6-1065цс17 від 16 серпня 2017 року). У пункті 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема особи з інвалідністю I групи. Оскільки відповідач [PERSON] , як особа з інвалідністю І групи звільнений від сплати судового збору, суд доходить до висновку про необхідність компенсувати позивачу [PERSON] за рахунок держави, в порядку передбаченому Кабінетом Міністрів України, сплачений нею судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Висновки суду щодо розподілу витрат по сплаті судового збору узгоджуються з висновками викладеними в Постанові ВС від 06 вересня 2023 року у справі № 707/2717/21.

Outcome: approved