Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

Адвокат Волошин Ілля Васильович звернувся з позовною заявою в інтересах [PERSON] до [PERSON] про повернення безпідставно набутих коштів, покликаючись на те, що у листопаді 2021 року позивач [PERSON] перерахував на картковий рахунок відповідачки [PERSON] грошові кошти на загальну суму 13 902,14 (тринадцять тисяч дев`ятсот дві грн 14 коп.) гривень з призначенням платежу: поповнення картки по номеру, однак жодних правовідносин між сторонами не існувало та будь-яких договорів щодо оплати робіт або надання послуг укладено не було. 30.10.2024 позивач надіслав на адресу відповідачки вимогу про повернення грошових коштів в розмірі 13 902,14 грн протягом 3 днів, у зв`язку з безпідставністю їх набуття. Лист було відправлено через АТ "Укрпошта" цінним листом з описом вкладення із повідомленням про вручення. Однак, вказану вимогу не було вручено відповідачці, оскільки поштове відправлення було повернуто позивачу через закінчення строку зберігання в поштовому відділенні. Також, на день звернення до суду грошові кошти позивачу не повернуті. Зважаючи на вищенаведене, позивач просить стягнути з [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 13 902,14 (тринадцять тисяч дев`ятсот дві грн 14 коп.) гривень та понесені судові витрати. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги. Просить позов задовольнити. Відповідачка у судове засідання не прибула, про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку. Від неї не надійшов відзив на позовну заяву. З урахуванням думки позивача, який не заперечував щодо заочного розгляду справи, положення частини 1 статті 280 ЦПК України та того, що відповідачка про причини неявки суд не повідомила, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що у листопаді 2021 року [PERSON] перерахував на картковий рахунок відповідачки [PERSON] грошові кошти на загальну суму 13 902,14 гривень з призначенням платежу: поповнення картки по номеру на картковий рахунок, відкритий на [PERSON] в АТ КБ «Приватбанк». Дана обставина підтверджується квитанціями АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 3). Позивач обґрунтовує вимоги тим, що відповідачка безпідставно набула ці кошти, тобто без правової підстави та відмовляється їх добровільно повернути. 30.10.2024 позивач надіслав на адресу відповідачки вимогу про повернення грошових коштів в розмірі 13 902,14 грн, у зв`язку з безпідставністю їх набуття. Лист було відправлено через АТ "Укрпошта" цінним листом з описом вкладення із повідомленням про вручення. Вказану вимогу не було вручено відповідачці, оскільки поштове відправлення було повернуто позивачу через закінчення строку зберігання в поштовому відділенні. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Згідно із ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Із наданих суду пояснень сторони позивача встановлено, що між позивачем та відповідачкою не укладались правочини, тобто між ними не існувало жодних договірних зобов`язань. Оскільки між позивачем і відповідачем не існувало договірних зобов`язань, тобто у позивача не виник правовий обов`язок здійснити перерахунок коштів відповідачу, а тому кошти отримані відповідачем вважаються набутими ним без достатньої правової підстави та відповідно до вимог ч.1 ст. 1212 ЦК України підлягаю поверненню позивачу. Таким чином, у розумінні вищенаведених положень законодавства кошти набуті відповідачем, з яким позивач не пов`язаний договірними правовідносинами щодо такого майна, є безпідставно набутим майном. За вказаних обставин, оскільки відповідачем до цього часу не повернуті безпідставно отримані ним грошові кошти позивача, та не надано суду доказів перерахування йому цих коштів на відповідній правовій підставі, вимоги в силу ст.ст. 1212, 1213 ЦК України є законними та обґрунтованими й підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки за встановлених судом обставин порушуються права позивача, як власника грошових коштів, безпідставно набутих відповідачем. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. За приписами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. При зверненні до суду з позовом позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Таким чином, з\~ відповідачки на користь позивачки підлягає до стягнення сплачений судовий збір. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 16, 20, 549, 526, 1046, 1049 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved