Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

13.01.2025р. [PERSON] , від імені якої діє адвокат Кушпета І.В., звернулась в суд з позовом до комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Обґрунтовує свої вимоги тим, що з [PERSON] , [INFO] , первинно була прийнята на роботу з 27.11.1985 року до Львівської міської лікарні швидкої медичної допомоги на посаду санітарки підстанції. В подальшому в центрі медичної швидкої допомоги, було ряд реорганізацій, 01.07.1991 році, переведена на станцію швидкої медичної допомоги м. Львів, 03.01.1995 році згідно наказу переведена на посаду медсестри швидкої медичної допомоги, яка згідно реорганізації перейменована на «Комунальну Львівську Стацію швидкої медичної допомоги», 27.10.2003 організацію перейменовано на «Комунальне підприємство Львівська станція швидкої медичної допомоги», 31.12.2025 року назву посади змінено на сестра медична бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги підстанції №3 (НК України ДК 003:2010), 01.06.2017 року шляхом реорганізації приєднано до КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», 17.09.2019 року перетворено в Комунальне некомерційне підприємство «Львівської Обласної Ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф»; 18.02.2020 року назву посади змінено з «сестра медична бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги» на «сестра медична станції швидкої та невідкладної медичної допомоги», що підтверджується трудовою книжкою. 27.12.1994 року [PERSON] закінчила Львівське медучилище підготовки та підвищення кваліфікації за спеціальністю сестринська справа та присвоєно їй звання «медична сестра». Тобто, її кваліфікація повністю відповідала її посаді та затвердженим посадовим обов`язкам. За весь період, працюючи на посаді сестри медичної, сумлінно ставилась до виконання своїх обов`язків, жодних скарг чи доган за період роботи не отримувала, а навпаки, як стверджує позивач, колектив ставився до неї з повагою не зважаючи на те, що вона є інвалідом ІІ групи по зору. Стан її здоров`я жодним чином не перешкоджав, щодо кваліфікованого та сумлінного виконання своїх посадових обов`язків. Перебуваючи на лікарняному в період з 29.11.2024 року по 08.12.2024 року позивачці стало відомо, що відповідач планує її звільнити. 11.12.2024 року їй повідомили, що вона підлягає звільненню із займаної посади оскільки не відповідає займаній посаді та запропонували кілька інших посад, які по кваліфікації та стану здоров`я не позволяли б належним чином виконувати нею посадові обов`язки, які їй не підходили, і чому не було запропоновано відповідачем належні посади за станом здоров`я та за її кваліфікацією, невідомо та не зрозуміло, хоч такі посади були. В подальшому їй надано було на руки Наказ №2806/к/тр від 11.12.2024 року про припинення трудового договору, яким передбачено «звільнити 11.12.2024 року [PERSON] з станції екстреної медичної допомоги «Львів» підстанції №3, з посади: сестра медична станції швидкої та невідкладної медичної допомоги згідно п.2 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи та її відмови від вакантних посад. Підстава: індивідуальна програма реабілітації особи з інвалідністю від 04.10.2024 року №1221, повідомлення про вакантні посади та відмова від переведення на вакантні посади від 11.12.2024 року, погодження профспілкової організації на звільнення працівника №22 від 09.12.2024 року. Зазначила, що за станом здоров`я (фізично) не було жодних перешкод до виконання своїх обов`язків займаної посади, вона сумлінно та старанно виконувала свої обов`язки і в подальшому могла їх виконувати, її посада не викликала для неї жодного дискомфорту та шкоду здоров`ю. Проте, у певний період відповідач перевів її на простій, хоч фізично, вона виходила на роботу, як у повний робочий день згідно графіку через день (один день робочий наступний вихідний), загальна кількість робочих годин в місяць становила 156 год., що повністю не відповідає загальній кількості годин простою. Оскільки, поняття простій означає дві третіх часу від загальної кількості робочого часу на місяць., який в середньому із урахуванням 8 ми годинного робочого дня згідно п`ятиденного робочого тижня в місяць становить 160 годин. Відповідно до приписів статті 43 КЗпП позивач, просила відповідача, щоб той її не звільняв, щоб він увійшов у її становище, врахував, що вона є інвалідом ІІ групи з дитинства, що робота, яку вона любить та до якої вона сумлінно ставиться на протязі вже більше 37ми років, є для неї важливою. Але відповідач не спромігся увійти у її становище, разом із нею узгодити та вибрати ті посади, які максимально підходять їй, як за станом здоров`я так, і за її кваліфікацією. Зазначила, що офіційного повідомлення про дату та час розгляд її питання щодо розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця із сторони профспілкової організації їй не було повідомлено. Коли саме проводилось засідання профспілкової організації та який висновок надано, їй не відомо. Копія відповідного висновку їй не надавалась. Її було позбавлено права бути присутньою при розгляді профспілковою організацією питання, щодо доцільності її звільнення із займаної посади. Зважаючи на те, що позивач є інвалідом ІІ групи по зору з дитинства, це свого роду стало причиною її звільнення, хоча останній рік її праці, її інвалідність не перешкоджала виконувати свої обов`язки на займаній посади для шкоди власному здоров`ю. Факт установлення інвалідності не може бути підставою для звільнення працівника за п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України, оскільки звільнення працівників з мотивів інвалідності заборонене законом. Водночас допускається звільнення особи з інвалідністю у випадках, коли за висновком МСЕК стан його здоров`я перешкоджає виконанню професійних обов`язків або продовження трудової діяльності може призвести до погіршення здоров`я особи з інвалідністю. Чи звертався відповідач за роз`ясненнями до органу МСЕК позивачу не відомо. Відповідач, не роз`яснив позивачу, що саме у відповідності до рекомендацій МСЕК не позволяє у подальшому займати відповідну посаду та виконувати свої обов`язки, створити такі умови праці та запропонувати позивачу посади, які б були для нього більш приємнішими і відповідали б її кваліфікації. Натомість, її було звільнено. Для захисту своїх прав та інтересів позивач, [PERSON] змушена звернутись в суд. Провадження у справі відкрито ухвалою від 29.01.2025 р. за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 14.02.2025р. відповідачем подано відзив, у якому вказано на те, що підставами для звільнення стала отримана позивачкою індивідуальна програма реабілітації (надалі - ІПР), а також витяг з рішення Профспілки. Відповідачем неодноразово вживались заходи для залишення позивачки на роботі, зокрема шляхом підбору легшої посади або пропозиції обрати будь яку іншу вакантну посаду з штатного розпису, відповідно до своєї кваліфікації. Під час звільнення позивачки відповідачем, як її роботодавцем, була дотримана визначена КЗпП України процедура звільнення. Позивачка була звільнена з роботи у зв`язку з невідповідністю її стану здоров`я займаній посаді. Перед звільненням позивачці були запропоновані всі наявні на той час вакантні посади, від яких вона відмовилася. Також було отримано відповідну згоду первинної профспілкової організації, членом якої була позивачка. Таким чином вважає, що [PERSON] було звільнено з дотриманням вимог чинного законодавства України, позов про визнання протиправним наказу про звільнення з роботи, поновлення позивачки на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу вважає безпідставним. 10.03.2025 судом до участі в справі залучено в якості третьої особи на стороні відповідача генерального директора комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Васько А.Р. В судовому засіданні позивачка та її представник у заявлені позовні вимоги підтримали, покликаючись на наведені у позовній заяві обставин. Просять суд задовольнити позовні вимоги повністю. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, підтвердивши вказані у відзиві та додаткових поясненнях обставини. Третя особа - генеральний директор комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Васько А.Р. в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без його участі. Проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві та додаткових поясненнях відповідача. Заслухавши вступне слово позивачки, її представника та представника відповідача, з`ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, дослідивши надані суду у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких мотивів. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За ст.77 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. З урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , 27.11.1985р. наказом №208 від 27.11.1985р. була прийнята до Львівської міської лікарні швидкої медичної допомоги на посаду санітарки підстанції №3, з якої 01.07.1991р. (Наказ №105 від 25.06.1991р.) в зв`язку з реорганізацією лікарні звільнена на підставі п.5 ст. 36 КЗпП УРСР по переводу на станцію швидкої медичної допомоги м. Львова. 01.07.1991р. наказом №01 від 01.07.1991р. прийнята санітаром швидкої медичної допомоги підстанції №3 по переводу. 03.01.1995р. наказом №2 від 03.01.1995р. переведена на посаду медсестри швидкої медичної допомоги підстанції №3. В подальшому 31.12.2015р. наказом №177/ос. від 31.12.2015р. назву посади позивачки було змінено на «сестра медична бригади екстреної(швидкої) медичної допомоги підстанції №3». В результаті реорганізацій, установа, в якій працювала позивачка, перетворена на Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф». Наказом №152-к від 18.02.2020р. назву посади позивачки було змінено з «сестра медична бригади екстреної(швидкої) медичної допомоги» на «сестра медична станції швидкої та невідкладної медичної допомоги» Наказом №2806/к/тр від 11.12.2024р. [PERSON] була звільнена з цієї посади з 11.12.2024р. на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи та її відмови від вакантних посадп.2 ст.40 КЗпП України(а.с.33,189). Підставою такого звільнення слугувала Індивідуальна програма реабілітації особи з інвалідністю від 04.10.2024 №1221, повідомлення про вакантні посади та відмова від переведення на вакантні посади від 11.12.2024, погодження профспілкової організації на звільнення працівника №22 від 09.12.2024р. Перевіряючи правомірність звільнення позивачки з роботи, судом встановлено, що згідно посадової інструкції сестри медичної станції швидкої та невідкладної медичної допомоги [PERSON] №1070 від 14.11.2022 року (а.с.96-101): п. 1.4. - завдання сестри медичної станції швидкої та невідкладної медичної допомоги надання екстреної медичної допомоги пацієнтам і постраждалим в невідкладному стані безпосередньо на місці події та під час транспортування такої людини до закладу охорони здоров`я, надання екстреної медичної допомоги та подальша госпіталізація постраждалих при масових випадках у відповідні заклади охорони здоров`я, п. 1.9. - за станом здоров`я має бути придатна до роботи в умовах надзвичайної ситуації з можливістю виконання значного фізичного навантаження. п. 2.2. - надає екстрену медичну допомогу згідно з затвердженими локальними протоколами, діагностично-лікувальними стандартами дорослим і дітям на догоспітальному етапі та під час госпіталізації (транспортування) пацієнта до стаціонарних закладів охорони здоров`я. п. 2.4. - доставляє до місця перебування пацієнта медичну апаратуру, медикаменти, вироби медичного призначення, ноші, тощо та забезпечує повернення їх у санітарний транспорт. п. 2.5. - доставляє пацієнтів і породіль до санітарного транспорту, розміщує їх у салоні санітарного транспортного засобу, доставляє до визначених закладів охорони здоров`я, п. 2.10. - за 15 хв. до початку робочої зміни та після чергування перевіряє стан медичної апаратури, іммобілізаційного інвентарю, медичну сумку/, поповнює використаний під час роботи кисень і медикаменти. п. 2.11. підтримує в чистоті салон санітарного автомобіля та проводить його прибирання. п.2.15. оглядає і застосовує об`єктивні методи обстеження пацієнта (постраждалого), пояснює пацієнту медичні процедури, які буде виконувати, встановлює психологічний зв`язок між пацієнтом і медичною бригадою. п. 2.16. -виконує медичні процедури, вводить лікарські засоби, застосовує інші методи надання екстреної медичної допомоги відповідно до протоколів надання екстреної допомоги, спостерігає за побічними реакціями або дією лікарських засобів. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.01.2023 року по день її звільнення не працювала в складі виїзних бригад екстреної медичної допомоги. Це підтверджується службовою запискою начальника відділу АСУ та зв`язку. В судовому засіданні сторони ці обставини підтвердили. Представник відповідача пояснила, що це було викликано станом здоров`я відповідачки, який не дозволяв виконувати функціональні обов`язки, передбачені посадовою інструкцією. Також, у позовній заяві [PERSON] вказує, що зі слів керівника ПС №3 СЕМД «Львів» Ждана Р.Ю. та старшого фельдшера ПС №3 СЕМД «Львів» Голода А.Ю., де працювала позивачка, зважаючи на стан її здоров`я, їй старались доручати легшу роботу на самій підстанції, яка б не погіршувала її загальний стан. З огляду наявних в Центрі документів, процес перегляду можливості Коцур Г.С. продовжувати виконувану роботу розпочався 01.03.2024 року, коли позивачка через канцелярію подала відповідачу довідку офтальмологічної МСЕК серія: ЛВА, №005243 з зазначеною датою огляду 20.05.1998 року (вх.№8-12/458), а також Індивідуальну програму реабілітації інваліда (надалі - ІПР) офтальмологічної МСЕК від 20.12.2021 року №1208 (вх.№8-12/459) (а.с.111,112-115). Відповідно до ст.169 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний за свої кошти організувати проведення попереднього (при прийнятті на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, а також щорічного обов`язкового медичного огляду осіб віком до 21 року. 01.03.2024 року відповідачем було скликано комісію з розгляду та аналізу отриманих рекомендацій МСЕК в частині визначення можливості позивачки продовжувати роботу на займаній посаді. Відповідно до протоколу №16 від 06.03.2024 року, комісією було прийнято рішення про звернення до Роботодавця з проханням направити [PERSON] на позачерговий медичний огляд з метою створення належних умов праці з врахуванням та виконанням рекомендацій МСЕК (а.с.116-117). Про рішення комісії було доведено до відома позивача листом вих.№8-10/850 від 08.03.2024 року 08.03.2024 року відповідачем було видано наказ №213-од «Про скерування [PERSON] на позачерговий медичний огляд», з яким [PERSON] була ознайомлена, про що свідчить її підпис на документі. Згідно цього наказу позивачці було надано термін з 11.03.2024 року по 20.03.2024 року для проходження позачергового медичного огляду за кошти установи. 13.03.2024 року позивачці було видано направлення на обов`язковий попередній медичний огляд працівника відповідно до Наказу МОЗ №246 від 21.05.2007р. «Про затвердження порядку проведення медичних оглядів працівників деяких категорій» (а.с.120). У визначений строк [PERSON] позачергового медичного огляду не пройшла з невідомих причин (а.с.122,123.124). 01.04.2024 року позивач пройшла медичний огляд, про що свідчить видана їй медична довідка №38 від 01.04.2024р., відповідно до якої [PERSON] потребує створення спеціальних умов праці або переведення на посаду, що відповідає обмеженням трудової діяльності (а.с.125). За висновком медичної комісії від 01.04.2024р. [PERSON] визнано непридатною до роботи за професією «сестра медична станції швидкої та невідкладної допомоги» (а.с.120). Відповідно до ст. 170 КЗпП України, працівників, які потребують за станом здоров`я надання легшої роботи, роботодавець повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. Відповідно до ч.1 ст. 34 КЗпП України, простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Беручи до уваги надану позивачкою медичну довідку, висновок медичної комісії, а також службову записку в.о. начальника відділу охорони праці С. Пізнака та лікаря-терапевта [PERSON] від 19.04.2024р. №8-18/378, на виконання вимог чинного законодавства України, зокрема ст. 170 КЗпП України, [PERSON] було переведено в простій на підставі наказу №717к/тр від 19.04.2024 року «Про призупинення роботи [PERSON] », однак, згідно цього ж наказу позивачка мала перебувати на ПС №3 СЕМД «Львів» згідно графіку роботи працівників (а.с.126,127). Згідно табелів обліку робочого часу [PERSON] за період з квітня 2024 по грудень 2024 року кожна дванадцятигодинна зміна табелювалась як простій (а.с.102-110). За період з квітня по грудень 2024 року, позивачка отримала відшкодування за час вимушеного простою в сумі 50 089,00 (п`ятдесят тисяч вісімдесят дев`ять) гривень. Відповідно до ст.5 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», індивідуальна програма реабілітації є обов`язковою для виконання державними органами, підприємствами (об`єднаннями), установами і організаціями. Згідно з Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009року № 1317, МСЕК проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. Висновки комісії, реабілітаційні заходи, визначені в індивідуальній програмі реабілітації особи з інвалідністю, обов`язкові для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними підприємствами, установами та організаціями, в яких працює або перебуває особа з інвалідністю, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності. 19.04.2024 року (вих.№8-10/1327) на адресу Міжрайонної спеціалізованої офтальмологічної МСЕК, відповідачем було направлено перший запит, з метою отримання роз`яснень, щодо відповідності стану здоров`я позивачки виконуваній роботі, за посадою «сестра медична станції швидкої та невідкладної медичної допомоги». До зазначеного запиту, окрім карти умов праці сестри медичної станції швидкої та невідкладної медичної допомоги (номер робочого місця:8, професія:3231/78), в якій зазначено, що робоче місце має в наявності 2 фактори третього класу другого ступеня відхилення від норм, що діють почергово протягом робочого дня, відповідачем було долучено також карту умов праці сестри медичної станції швидкої та невідкладної медичної (по прийому та передачі викликів), тобто посади, яку відповідач підібрав для позивачки та яку було долучено до запиту для того, щоб МСЕК могла оцінити відповідність стану здоров`я позивачки запропонованій посаді. Відповідно до карти умов праці сестри медичної станції швидкої та невідкладної медичної (по прийому та передачі викликів) (номер робочого місця:3, професія:3231/78), робоче місце має в наявності 1 фактор третього класу другого ступеня, 1 фактор третього класу першого ступеня відхилення від норм, що діють почергово протягом робочого дня. 20.05.2024 року (вх.№8-12/1199) від Львівської міжрайонної спеціалізованої офтальмологічної МСЕК було отримано відповідь, в якій відповідача було повідомлено про те, що контроль та виконання функціональних обов`язків не належить до їх компетенції. 13.06.2024 року (вих.№8-10/2042) на адресу Міжрайонної спеціалізованої офтальмологічної МСЕК, відповідачем було направлено повторний запит у якому відповідач просив надати оновлені дані результатів огляду позивачки, а також визначити можливі умови та вид праці, робіт і професій для особи з інвалідністю [PERSON] з урахуванням її функціональних обов`язків. 09.08.2024 року (вх.№8-12/1933) від Львівської міжрайонної спеціалізованої офтальмологічної МСЕК було отримано відповідь, до якої була долучена оновлена ІПР №384 від 21.03.2024 року без зазначення рекомендацій щодо можливих видів трудової діяльності, адаптації робочого місця, без визначених умов, за яких позивачка могла б працювати без ризику для свого здоров`я. 25.09.2024 року (вих.№8-10/3181) на адресу Міжрайонної спеціалізованої офтальмологічної МСЕК, відповідачем було направлено черговий запит у якому відповідач просив внести коригування до ІПР [PERSON] з визначенням, чи може [PERSON] працювати на займаній посаді. 07.11.2024 року (вх.№8-12/2790) від Міжрайонної спеціалізованої офтальмологічної МСЕК було отримано відповідь до якої була долучена оновлена ІПР №1221 від 04.10.2024 року, де у розділі 5 - трудова реабілітація вказано: кабінетно-канцелярська робота з врахуванням фахових навичок, сестра-господиня, молодша медична сестра і протипоказана робота на висоті, з рухомим транспортом. Згідно оновленої ІПР позивачка не могла продовжувати роботу на посаді сестри медичної станції швидкої та невідкладної медичної допомоги, оскільки така прямо суперечить рекомендаціям з ІПР. На виконання приписів чинного законодавств, відповідач зобов`язаний був вжити заходів для переведення позивачки (за її згодою) на легшу роботу, а у разі її відмови - звільнити. Продовження роботи на посаді, яка не відповідає стану здоров`я, було б прямим порушенням роботодавцем вимог Конституції та КЗпП України Зважаючи на висновки, які були зроблені Міжрайонною спеціалізованою офтальмологічною МСЕК, згідно ІПР №1221 від 04.10.2024, а також виключний перелік посад на яких може працювати позивачка, 21.11.2024 року [PERSON] було надано на ознайомлення повідомлення №8-18/945 від 21,11.2024р. запропоновано перелік всіх наявних посад, які згідно штатного розпису на 21.11.2024 року були вакантними. Від зазначених посад 21.11.2024 року [PERSON] відмовилась, про що свідчить її особистий підпис на повідомленні. Відповідно до ч.2 ст.5 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», в період дії воєнного стану норми статті 43 Кодексу законів про працю України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів. Проте, на виконання вимог ст.43 КЗпП України 09.12.2024р. відповідач отримав Витяг з засідання Первинної профспілкової організації комунальної Львівської станції швидкої Медичної допомоги профспілки працівників охорони здоров`я України від 04.12.2024р. про згоду на прийняти рішення про звільнення [PERSON] згідно норм чинного законодавства України (а.с.173,178). 11.12.2024 року позивачці було повторно запропоновано перелік всіх, станом на цей день вакантних посад, від яких [PERSON] також відмовилась, про що свідчить її підпис на повідомленні від 11.12.2024р. №8-18/980 (а.с.179). У відповідності до ч.1 ст.40 КЗпП, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках п.2 виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок … стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи… За ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пункті 2 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Статтею 17 Закону «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що за ініціативою адміністрації, переведення інвалідів на іншу роботу без його згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком МСЕК стан здоров`я перешкоджає виконанню професійних обов`язків, загрожує здоров`ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміни її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров`я інваліда. Згідно зі статтею 170 КЗпП України працівників, які потребують за станом здоров`я надання легшої роботи, роботодавець повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. Враховуючи вищезазначене, зокрема, встановлену висновком ІПР неможливість позивачки обіймати посаду сестри медичної станції швидкої та невідкладної медичної допомоги, її неодноразову відмову від переведення на запропоновані їй наявні вакантні посади, отримання згоди профспілкової організації, членом якої була [PERSON] , на звільнення позивачки з роботи, [PERSON] була звільнена з роботи наказом №2806/к/тр від 11.12.2024 року. Враховуючи всі подані сторонами в якості доказів документи, які досліджені судом, оцінюючи їх у сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання звільнення позивачки з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення позивачки на роботі та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позов до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed