Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог 21.02.2025 [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що сторони під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу придбали трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру було зареєстровано на ім`я відповідачки, оскільки позивач на той час проходив військову службу на східному напрямку України, що виключало його особисту присутність у нотаріуса під час укладення договору. Квартира була придбана за кошти, які позивач отримував як військовослужбовець. Позивач власним коштом зробив ремонт у квартирі, однак жодного дня у ній не проживав. Позивач просив суд в порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частину цієї квартири. В судовому засіданні представник позивача, адвокат Мозольська О.М., надала пояснення, аналогічні аргументам позовної заяви, позовні вимоги підтримала. ІІ.Стислий виклад позиції відповідача 18.03.2025 представник відповідачки, адвокат Стретович І.С., через систему «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву, який мотивувала тим, що квартира дійсно належить сторонам на праві спільної сумісної власності, однак, необхідно відступити від засади рівності часток подружжя, оскільки існують обставини, що мають істотне значення. Позивач регулярно вживає алкогольні напої, від чого страждають спільні діти, що свідчить про витрачання коштів на шкоду інтересам сім`ї. Відповідачка особисто утримує та забезпечує дітей. В зв`язку з цим просила визнати за позивачем право власності лише на 1/3 частину спірної квартири. В судовому засіданні відповідачка та її представник надали пояснення, аналогічні доводам відзиву, визнали позовні вимоги в частині 1/3 частини спірної квартири. ІІІ.Процесуальні дії суду, клопотання та заяви учасників судового процесу Ухвалою суду від 26.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 01.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 24.04.2025 суд постановив протокольну ухвалу про відкладення ухвалення та проголошення судового рішення на 02.05.2025. У зв`язку з неявкою в судове засідання 02.05.2025 всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). 02.05.2025 суд ухвалив рішення по суті спору. ІV.Фактичні обставини справи 12.11.2010 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис №1599 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 12.11.2010, а.с. 6). 23.05.2023 [PERSON] надав нотаріально засвідчену згоду своїй дружині [PERSON] на купівлю за ціною та на умовах за її розсудом квартири [ADDRESS] , за гроші, які є їх спільною сумісною власністю (а.с. 9). 12.06.2023 [PERSON] набула на підставі договору купівлі-продажу (серія та номер: 674) у власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 62,7 кв.м, житловою площею 38,5 кв.м. (інформаційна довідка №413712177 від 17.02.2025, а.с. 10). Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.08.2024 у справі №161/11560/24, яке набрало законної сили 20.09.2024 (а.с. 7-8), розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Між сторонами виник спір про поділ майна подружжя.\~ V.Мотиви суду та застосоване законодавство Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказаний правовий висновок викладений, зокрема у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі №6-843цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №372/504/17. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України). Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з\~ст.\~70\~СК України\~у разі\~поділу майна,\~що є\~об`єктом права\~спільної сумісної\~власності подружжя,\~частки майна\~дружини та\~чоловіка є\~рівними,\~якщо інше\~не визначено\~домовленістю між\~ними або\~шлюбним договором. При\~вирішенні спору\~про поділ\~майна суд\~може відступити\~від засади\~рівності часток\~подружжя за\~обставин,\~що мають\~істотне значення,\~зокрема якщо\~один із\~них не\~дбав про\~матеріальне забезпечення\~сім`ї,\~ухилявся від\~участі в\~утриманні дитини\~(дітей),\~приховав,\~знищив чи\~пошкодив спільне\~майно,\~витрачав його\~на шкоду\~інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У статті 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц). У цивільних справах суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків. Сторони набули спірну квартиру за час шлюбу. Право власності на квартиру зареєстроване за відповідачкою (титульний власник). Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція відповідачкою не спростована. Отже, на квартиру поширюється правовий режим спільної сумісної власності. Частки сторін у праві спільної власності є рівними. Позивач має право на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, шляхом присудження йому 1/2 ідеальної частки в праві власності. Підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя у праві власності відповідачкою не доведено, а судом не встановлено. Відповідний аргумент сторони відповідача суд відхиляє. Отже, позовні вимоги слід задовольнити. В цілому суд констатує, що дав відповіді на всі важливі аргументи сторін. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10.02.2010). VI.Судові витрати За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 5\~702,79 грн. Суд задовольнив позовні вимоги повністю. Отже, позивачу повинен бути компенсований судовий збір в повному обсязі. Відповідачка визнала позовні вимоги в розмірі 1/3 частини квартири, що становить 66,7 % від задоволених позовних вимог в розмірі 1/2 частини квартири. Враховуючи приписи ст. 142 ЦПК України, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (виходячи із розміру задоволених позовних вимог, що визнані відповідачкою), в розмірі 1 901,88 грн. (5\~702,79 грн. х 66,7 % х 50 %). Враховуючи результат вирішення спору та обставину часткового визнання позову відповідачкою,

Outcome: approved