Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Першої вінницької нотаріальної контори, Другого відділу державної виконавчої служби у м.Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зняття арешту з квартири. Свої вимоги мотивували тим, що на підставі рішення Вінницької міської ради народних депутатів від 26.12.1996 року №1022 було видано свідоцтво про право власності на житло - квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] , власниками якої були [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [INFO] помер син позивачки [PERSON] та позивачка звернулася до Першої вінницької нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після покійного сина, однак, стало відомо, що на квартиру накладено обтяження у вигляді арешту. Підставою для накладення арешту була постанова ДВС Замостянського району №1-514 від 30.11.2000 року за вироком Замостянського районного суду м.Вінниця від 30.11.2000 року по справі №1-514/2000, згідно якого все майно [PERSON] підлягало конфіскації. Позивачка також вказала, що на даний час відсутні будь-які законні підстави для обтяження майна, тому арешт цієї квартири є таким, що порушує права [PERSON] як спадкоємця при оформлені спадщини. За вказаних обставин просила скасувати обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, яке належало за життя [PERSON] , а саме на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження №5365974; архівний номер 2242908VINNITSA1, архівна дата: 08.04.2001 року, дата виникнення 06.04.2001, № реєстра: 10-217; внутрішній номер 7701152925F2312В7949; підстава обтяження: постанова ДВС Замостянського району 1-514 від 30.11.2000 року. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.09.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі. Користуючись своїм правом, Головне управління ДПС у Вінницькій області подало відзив на позовну заяву та просило розгляд справи провести у відсутність їх представника, а в задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що Головне управління ДПС у Вінницькій області не є належним відповідачем у цій справі, оскільки за громадянами [PERSON] та [PERSON] відсутня заборгованість з податків, зборів, платежів, недоїмки з єдиного внеску, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи. Крім того, обтяження та заборони на відчуження майна згідно ДРОРМ та Реєстру майнових прав ГУ ДПС у Вінницькій області теж не накладались. Ухвалою суду від 05.03.2025 року судом було витребувано докази по справі. Ухвалою суду від 28.04.2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, однак подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, просили її задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у відзиві на позов просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Першої вінницької державної нотаріальної контори та Другого відділу ДВС у м.Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) надійшли заяви в якій просять розгляд справи провести у їх відсутності, у вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міської ради народних депутатів від 26.12.1996 року згідно рішення останнього від 26.12.1996 року №1022 (а.с.9). Разом з тим, Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.04.2000 року накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] , а саме: 11/3000 частки будинку по [ADDRESS] . (а.с.10-11). Відповідно до Вироку Замостянського районного суду м.Вінниці від 30.11.2000 року [PERSON] визнано винним по ст.141 ч.2 КК України (а.с.15-17). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна вбачається, що на квартиру [ADDRESS] накладено арешт, реєстраційний номер №5365974, зареєстровано: 25.07.2007 16:28:19 за №5365974 реєстратором: Перша вінницька державна нотаріальна контора, 21100, Вінницька обл., Вінницький р., м.Вінниця, вул.Хмельницьке шосе, 7, (0432) 66-06-53 66-09-66; persha-vdnk@ukr.net. Підстава обтяження: постанова, 1-514, 30.11.2000, ДВС Замостянського району (а.с.12). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] (а.с.13). Також, відповідно до Свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] [INFO] помер [PERSON] (а.с.55). Після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилась спадщина на належне померли майно. Спадкоємцями після їх смерті є позивачка [PERSON] [PERSON] та [PERSON] не мають заборгованості з податків, зборів, платежів, недоїмки з єдиного внеску, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи (а.с.31). Позивачка звертаючись до суду, вказує на порушення її права як спадкоємця при оформлені спадщини. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч 1 ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право користуватися, розпоряджатися та володіти своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Відповідно до ст.1297 ЦК України , спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України ). Частиною 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Тобто накладення арешту на майно боржника в процедурі виконавчого провадження застосовується державним виконавцем як виконавча дія спрямована на забезпечення реального виконання рішення та є одним із заходів реалізації наданих державному виконавцю Законом України "Про виконавче провадження" прав в процедурі виконавчого провадження спрямованих на реальне виконання рішення. Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», усіх інших випадках, ніж передбачених ч. 4 цієї статті, арешт може бути знятий за рішенням суду. Верховний Суд України в п. 16 Постанови Пленуму від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» звернув увагу на те, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил підвідомчості позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками, але володіють ним на законних підставах. Як установлено судом, квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міської ради народних депутатів від 26.12.1996 року згідно рішення останнього від 26.12.1996 року №1022. Арешт на спірну квартиру накладений як на майно належне [PERSON] , який був засуджений за ч. 2 ст. 141 КК Української РСР 1960 року. Виконавчі провадження щодо [PERSON] відсутні, оскільки останній помер. Слід також відмітити, що відповідно до ч. 2 ст. 80 КК України строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду. Відповідно до ч.1 ст.80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки, зокрема п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин. В той же час арешт на квартиру, частка якої належить [PERSON] не знятий. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав перебування спірної квартири під арештом, оскільки такий арешт порушує права позивача, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати компенсувати за рахунок держави, оскільки позивачка є особою з інвалідністю І групи. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved