Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Жданович Вікторія Михайлівна, про повернення безпідставно набутого майна, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 32161,00 грн., стягнуті в рамках виконавчого провадження № 67616400, відкритого на підставі виконавчого напису від 26.06.2021 року № 238706, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем. В обґрунтування позову зазначено, що 09.12.2020 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено кредитний договір № 3676593. На підставі договору факторингу № 2106 від 21 червня 2021 року укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступило право вимоги за кредитним договором № 3676593 від 09.12.2020 року. У січні 2022 року позивачу стало відомо про те, що 26.06.2021 року було вчинено виконавчий напис № 238706 приватним нотаріусом КМНО Остапенком Є.М. про стягнення з позивача заборгованості на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», яким з позивача стягнуто на користь відповідача заборгованість за кредитним договором № 3676593 від 09.12.2020 року грошову суму в розмірі 32161,00 грн., у тому числі: заборгованість за сумою кредиту - 9500,00 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами - 22636,00 грн., плата за вчинення виконавчого напису - 25,00 грн. Стягнення боргу проводиться за період з 20.06.2021 року по 26.06.2021 року. На підставі даного нотаріального напису 22.11.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Жданович В.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67616400 та винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 18.12.2021 року. Зазначеною постановою було звернено стягнення на доходи позивача які він отримував з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПАНСІЯ», за адресою: 08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Промислова, буд. 5, а також було постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника у розмірі 20 відсотків. На підставі вищевказаної постанови із заробітної плати позивача були здійснені відповідні відрахування, а саме: відповідно до меморіального ордеру № JВКLNВ10881 від 01.11.2023 р. грошові кошти у розмірі 29127,27 грн.; відповідно до меморіального ордеру № JВКLNВ10884 від 02.11.2023 р. грошові кошти у розмірі 3159,00 грн. Вказує, що з відповіді приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жданович Вікторії Михайлівни від 19.03.2024 р. № 12775 вбачається, що на депозитний рахунок приватного виконавця від боржника надійшли грошові кошти в сумі 35607,10 грн., які були розподілені наступним чином: 32161 грн. - перераховані на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», 3216,10 грн. - віднесені на сплату виконавчого збору, 230 грн. - віднесені на витрати виконавчого провадження. Зауважує, що не погоджуючись із вищевказаним виконавчим написом та постановою приватного виконавця, [PERSON] звернувся із позовом про визнання вищевказаного виконавчого напису недійсним до Ірпінського міського суду Київської області. 06 листопада 2023 року рішенням Ірпінським міським судом Київської області по справі № 367/477/22 було задоволено позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», третя особа: приватний нотаріус КМНО Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Жданович Вікторія Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем та зареєстрований в реєстрі за № 238706, про стягнення з громадянина України [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 3676593 від 09.12.2020 року, яка складає 32161,00 грн. Таким чином, позивач вважає, що станом на день подання позову відповідачем безпідставно отримано грошові кошти на загальну суму 32161,00 грн. 28 травня 2024 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 07 липня 2024 року від представника відповідача, директора ТОВ «Фінансова компанія управління активами» Кожем`яченко Ю.М., до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що кошти, стягнуті в рамках виконавчого провадження, неможливо вважати безпідставно набутими, оскільки питання щодо чинності (дійсності) кредитного договору № 3676593 від 09.12.2020 р., в тому числі в судовому порядку, не вирішувалось. У зв`язку з наведеним, у задоволені позовних вимог в частині стягнення грошових коштів просить відмовити. Також, 07 липня 2024 року від представника відповідача, директора ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» Кожем`яченко Ю.М., до суду надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, в якому просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами з 8000,00 грн. до 3000,00 грн У відповідності до статті 181 ЦПК України треті особи не скористалися своїм правом та не направили суду пояснень щодо позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходили, тому суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч. 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Ч. 5 та 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 26 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Миколайовичем було вчинено виконавчий напис № 238706, яким пропонувалося стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», код ЄДРПОУ 35017877, заборгованість за кредитним договором № 3676593 від 09.12.2020 року, укладеним між позивачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», код ЄДРПОУ 39861924, в сумі 32161 (тридцять дві тисячі сто шістдесят одна) грн. 00 коп. 22 листопада 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Жданович В.М., на підставі виконавчого напису № 238706, вчиненого 26.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67616400, що підтверджується копією постанови. 18 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Жданович В.М., в рамках виконавчого провадження № 67616400, була винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , якою постановлено здійснити відрахування із доходів боржника у розмірі 20% до стягнення загальної суми заборгованості з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження у розмірі 35607 грн. 10 коп., що підтверджується копією постанови. 26 вересня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Жданович В.М., в рамках виконавчого провадження № 67616400, була винесена постанова про арешт коштів боржника [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , що підтверджується копією інформаційного витягу від 20.05.2024 про виконавче провадження. 02 листопада 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Жданович В.М., в рамках виконавчого провадження № 67616400, була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, що підтверджується копією постанови. У зв`язку з наведеним із заробітної плати позивача були здійснені відрахування: у розмірі 29127,27 грн., що підтверджується копією меморіального ордеру № JВКLNВ10881 від 01.11.2023 р.; у розмірі 3159,00 грн., що підтверджується копією меморіального ордеру № JВКLNВ10884 від 02.11.2023 р. Згідно відповіді приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жданович В.М. від 19.03.2024 р. № 12775 вбачається, що в процесі примусового виконання виконавчого провадження № 67616400 з боржника, яким є [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , утримано кошти у суму 35607,10 грн., які були розподілені наступним чином: 32161 грн. - перераховані на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», код ЄДРПОУ 35017877; 3216,10 грн. - віднесені на сплату виконавчого збору; 230 грн. - віднесені на витрати виконавчого провадження. В подальшому, [PERSON] звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом про визнання вищевказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 06 листопада 2023 року по справі № 367/477/22 позовні вимоги [PERSON] було задоволено та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 26.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М, зареєстрований в реєстрі за № 238706, про звернення стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», ЄДРПОУ 35017877 заборгованості за кредитним договором № 3676593 від 09.12.2020 року в сумі 32161 грн., та витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 25,00 грн., на підставі якого приватним виконавче виконавчого округу м. Києва Жданович В.М. 22.11.2021 року відкрите ВП №67616400, що підтверджується копією рішення. Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Поряд з цим, з тексту вказаного рішення вбачається, що від ТОВ «Фінансова компанія управління активами» до суду надійшла заява, в якій відповідач визнає позовні вимоги [PERSON] в частині визнання виконавчого напису виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, зареєстрованого за № 238706 від 26 червня 2021 р. таким що не підлягає виконанню. Таким чином, судом встановлено, що в рамках виконавчого провадження № 67616400 з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 26.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М, зареєстрованого в реєстрі за № 238706, про звернення стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», ЄДРПОУ 35017877, заборгованості за кредитним договором № 3676593 від 09.12.2020 року в сумі 32161 грн., та витрат виконавчого провадження, який в подальшому було визнано рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 06 листопада 2023 року по справі № 367/477/22 таким, що не підлягає виконанню, з позивача на користь відповідача було стягнуто грошові кошти у розмірі 32161 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу стягнення приватним виконавцем за виконавчим написом нотаріуса грошових коштів, які були утримані приватним виконавцем з доходів позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, визнаного судовому порядку таким, що не підлягає виконанню. Встановлені судом обставини, наведені вище не потребують доказування в силу приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту ст. 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, що стягнені з [PERSON] на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, тому отримані відповідачем кошти в сумі 32161 грн. 00 коп., підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України. Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про\~повернення безпідставно\~набутого майнає законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що розподіл судових витрат не є позовною вимогою, має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. Вирішення цього питання є обов`язком суду, яке вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом. Ст. 137 ЦПК України детально описує порядок визначення та відшкодування вказаних витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критеріїв реальності понесення адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини - заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). На підтвердження витрат на професійну правову допомогу позивачем надано: копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги на підставі договору про надання правової допомоги № 12022024-066/1 від 12.02.2024 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, а також копію підтвердження адвоката Харан О.В. № 15052024-2/065 від 15.05.2024 року, яким адвокат підтверджує, що позивач. [PERSON] поніс витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 8000,00 грн. Дослідивши, надані на підтвердження надання позивачу правової допомоги та її розміру, документи, враховуючи складність справи, значення справи для сторони, розгляд справи у спрощеному позовному провадженні, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку, про зменшення заявлених витрат на правову допомогу, тому позивач має право на відшкодування витрат на професійну правову (правничу) допомогу у розмірі 4000,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved