Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

І. Стислий виклад позиції та вимоги позивача Позивач звернулася до суду з цим позовом до відповідача, і в обґрунтування позовних вимог вказала, що з відповідачем [PERSON] вони з 30.06.2007 перебували в шлюбі, від якого [INFO] народився син - [PERSON] . Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 08.08.2011 шлюб між нею та відповідачем розірваний. Відповідач ніяк не піклується про дитину, не виявляє зацікавленості в подальшій долі сина, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей тощо, тобто, створилися умови, які шкодять інтересам дитини. Всі питання виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки батька дитини з часу їхнього розлучення. З 2011 року вона з сином мешкали в м. Донецьку, батько дитини проживав окремо, дитина знаходиться на її повному утриманні. За весь час окремого проживання відповідач жодного разу не надав дитині матеріальної допомоги та зовсім не спілкується з нею. Тривалий час вони з сином мешкали в м. Донецьку - на тимчасово окупованій території України та лише наприкінці січня 2023 року волонтери допомогли їм виїхали закордон. З документів у дитини наявне лише свідоцтво про народження, відповідач відмовився зареєструвати сина за своїм місцем проживання та не надав дозволу на реєстрацію місця проживання дитини з нею, також не надав дозволу для виїзду сина закордон, вказавши, що це її проблеми та проблеми її сина, та відмовився надалі розмовляти на цю тему. Зараз вони з сином проживають в Німеччині та знаходяться під тимчасовим захистом. Останнім часом для реалізації прав дитини на навчання та розвиток в повному обсязі соціальні органи Німеччини ставлять питання щодо погодження батька на навчання, реабілітацію та багато інших питань, тому вона звернулася в німецькі органи опіки та піклування, які намагалися поспілкуватися з [PERSON] та вирішити наявні питання, але останній від спілкування відмовився. Тому органі опіки дійшли висновку та поставили питання про позбавлення відповідача батьківських прав. Викладені факти, на думку позивача, окремо і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками. На підставі викладеного просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] . ІІ. Позиції, пояснення, заяви (клопотання) учасників справи В судовому засіданні позивач [PERSON] , присутня в режимі відеоконференції, підтримала заявлені вимоги та наполягала на їхньому задоволенні. Додала, що востаннє дитина бачила батька десь у 5-річному віці, він мешкає в м. Макіївці Донецької області на окуповані території. Наразі вона перебуває в іншому шлюбі, с чоловіком та двома дітьми мешкає в Німеччині в орендованій квартирі, син [PERSON] має намір навчатися у Великій Британії, що потребує дозволів батька на вирішення тих чи інших питань. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні також підтримала заявлені позовні вимоги. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся у порядку, передбаченому ЦПК України, клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Відзиву на позовну заяву він суду не надіслав, про свою позицію у справі не повідомив. Представник третьої особи також підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. ІІІ. Процесуальні дії у справі 18.09.2024 справа надійшла до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області, звідки внаслідок зміни територіальної підсудності судових справ була передана для розгляду до Шевченківського районного суду міста Дніпра. Ухвалою суду від 24.12.2024 справу прийнято до провадження та призначене в ній підготовче засідання на 23.01.2025, відповідачеві запропоновано подати суду відзив на позовну заяву, а третій особі - пояснення (заперечення) щодо позову. 23.01.2025 ухвалою суду закрите підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні 03.03.2025. Розгляд справи відкладався на 07.04.2025 та 02.05.2025. 02.05.2025 у зв`язку із повторною неявкою до суду відповідача, що повідомлявся у встановлений законом спосіб про час та місце судового розгляду, врахувавши неподання ним відзиву та згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, судом постановлено розглядати дану справу з ухваленням заочного рішення в порядку статей 280-282 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Дитина [PERSON] народилася [INFO] в м. Макіївці Донецької області від батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 08.08.2011, яке набуло законної сили 19.08.2011, шлюб між сторонами розірваний та позивачеві після розірвання шлюбу відновлене дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с.14). Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 19.10.2011, яке набуло законної сили 30.10.2011, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 700,00 грн щомісяця з 16.08.2011 і до повноліття дитини (а.с.13). 30.01.2024 позивачем в Павлоградському міськрайонному суді Дніпропетровської області на підставі ухвали суду від 18.01.2024 отриманий дублікат виконавчого листа про стягнення аліментів (а.с.15-19). 04.08.2012 позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , внаслідок чого змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.11). Відповідач [PERSON] згідно з довідками Макіївського ВДВС у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції має заборгованість з аліментів за період з серпня 2011 року по травень 2024 року в сумі 107122,58 грн, аліменти відповідачем не сплачувалися жодного разу; виконавчий лист пред`явлений до примусового виконання 24.04.2024 та станом на 27.08.2024 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та становить 2867,74 грн (а.с.20-23,24). Позивач [PERSON] та дитина [PERSON] наразі мешкають в Німеччині, мають там тимчасовий захист (а.с.25,26,31-32). Листом управління освіти та соціальних питань міської ради м. Вагойзеля (Німеччина) підтверджене, що позивач з сином [PERSON] , чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] мешкають за адресою: [ADDRESS] . Квартира знаходиться в чистому та охайному стані, відносини в родині добрі та привітні. [PERSON] намагався зв`язатися зі своїм батьком у березні 2024 року, але останній не цікавиться ним та його життям (а.с.27). Такого саме змісту наявний і лист Відділу у справах молоді (а.с.28-30). Місце проживання відповідача [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] ; Станом на 24.05.2018 відповідач фактично проживав за адресою: [ADDRESS] , за відомостями Міністерства соціальної політики України, витребуваними судом (а.с.93). Відомості про працевлаштування відповідача, стан його здоров`я тощо відсутні. Станом на час розгляду справи дитина [PERSON] перебуває у віці повних 15 років. На запитання суду в присутності педагога Таран С.А. дитиною в режимі відеоконференції пояснене, що він мешкає з матір`ю, вітчимом та молодшим братом в Німеччині, рідний батько [PERSON] в його житті відсутній, спілкування з ним не підтримує, не цікавиться його життям. Востаннє вони бачилися в Україні ще до 2022 року, до цього - десь раз на два роки. Батько не телефонує, не пише. Він розуміє суть позбавлення батьківських прав та бажає, щоб [PERSON] був позбавленим батьківських прав щодо нього. З показань свідка [PERSON] судом встановлено, що вона також наразі перебуває в Німеччині, з позивачем вони знайома два роки, остання майже 14 років розлучена з першим чоловіком, перебуває в іншому шлюбі. [PERSON] намагався спілкуватися з батьком, але той відмовився, вітчим замінив дитині батька настільки, що хлопець бажає взяти його прізвище. Дитина хоче поїхати на навчання до Великобританії, для цього потрібен дозвіл батька. Представники мерії міста, де вони мешкають, намагалися зв`язатися з [PERSON] , але той відмовився від спілкування. V. Оцінка суду Дослідивши надані суду дані у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до частини першої статті 18 та частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 N789-XII та набула чинності для України 27.09.1991, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ці положення міжнародного законодавства знайшли своє визначення у законодавстві національному, і відповідно до вимог статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину. За змістом статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У випадку виникнення підстав, передбачених статтею 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, зокрема, у разі ухилення від своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстокого поводження з дитиною. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. При цьому наведені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З наданих доказів встановлено, що відповідач систематично протягом тривалого часу ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання сина. Доказів на підтвердження поважності ухилення від виконання батьківських обов`язків суду не надавалося. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Пунктами 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Діючи виключно в інтересах дітей з метою захисту їхніх прав, суд, визнаючи, що законодавство України і усталена практика Європейського Суду з прав людини визначає позбавлення батьківських прав крайньою мірою при вирішенні подібних справ, не вбачає підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у цій справі. Враховуючи всі обставини справи, з метою захисту інтересів неповнолітнього [PERSON] суд вважає за необхідне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно сина. При цьому суд враховує, що відповідач є чоловіком працездатного віку, відомості про наявність у нього проблем зі здоров`ям відсутні, отже, обставин, які б об`єктивно могли перешкоджати йому опікуватися дитиною, не встановлено. Його ухилення від виконання батьківських обов`язків триває більшу частину життя дитини, яка не відчуває його піклування, любові та турботи, не отримує від нього жодного виду допомоги. Вказане свідчить, що [PERSON] не має інтересу зберегти та реалізувати свої батьківські права, продовжує свідомо уникати виконання батьківських обов`язків, що зміцнює переконання суду про необхідність задоволення позовних вимог та позбавлення його батьківських прав. Питання про стягнення з відповідача аліментів судом не вирішується, оскільки наявне таке, що набрало законної сили та не скасоване, відповідне рішення суду про стягнення аліментів. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved