Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: МТСБУ, ПАТ СК "Інтер-Поліс", про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Посилається в позовній заяві на те, що 04.03.2023 приблизно о 10 год. 00 хв., [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Toyota», державний номер [NUMBER] , на 203 км автодорозі Київ-Харків здійснив зіткнення з транспортним засобом позивача марки «BMW», державний номер [NUMBER] , чим скоїв дорожньо-транспортну пригоду. В салоні автотранспортного засобу «BMW» державний номер [NUMBER] , знаходилась неповнолітня дитина позивача [PERSON] , [INFO] , та батьки позивача, які отримали моральний та фізичний стрес від скоєного ДТП. Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12.04.2023 визнано [PERSON] винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень в дохід держави. Автотранспортний засіб, марки «BMW», державний номер. [NUMBER] , було застраховано в ПРАТ СК «ІНТЕР - ПОЛІС» відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Автотранспортний засіб, марки «Toyota», державний номер [NUMBER] , не було застраховано в порушення вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після скоєння ДТП відповідачем, позивач своєчасно повідомила страховика про настання ДТП та надала пошкоджений транспортний засіб на огляд і звернулась із заявою про виплату страхового відшкодування. Позивачем було надано пошкоджений транспортний засіб до експертної установи, за результатом якої ПП «ЦЕНТР НЕЗАЛЕЖНОЇ ОЦІНКИ ТА ЕКСПЕРТИЗИ» було проведено експертне дослідження пошкодженого транспортного засобу та надано Звіт № 244 про оцінку майна (визначення вартості матеріального збитку та вартості КТЗ у пошкодженому стані) автомобіля «BMW Х5», реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно Звіту № 244 про вартість майна, встановлено: ринкова вартість досліджуваного КТЗ, без ПДВ, складає 546 340,00 грн., вартість відновлювального ремонту, з ПДВ, на автозапчастини складає 881 605,41 грн., вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фактичного зносу складає 311 922,45 грн. Таким чином, відповідно до Звіту № 244 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «BMW Х5», реєстраційний номер [NUMBER] , складає 311 922,45 грн. 04.05.2023 МТСБУ було сплачено на розрахунковий рахунок позивача за пошкоджений автотранспортний засіб 160 000,00 грн. Зазначена сума є максимально сплаченою МТСБУ, оскільки відповідач - не мав страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Залишок суми в розмірі 151 922,45 грн., яка необхідна позивачу для проведення ремонту з відновлення пошкодженого транспортного засобу, Враховуючи той факт, що з боку МТСБУ було відшкодовано позивачу шкоду у розмірі 160 000,00 грн., розмір невідшкодованих збитків завданих внаслідок вказаної ДТП, складає: 151 922,45 грн. (311 922,45 - 160 000,00 = 151 922,45 грн.). Також, позивач зазначає та наполягає, що їй завдана моральна шкода внаслідок незаконних дій водія транспортного засобу марки «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок яких був пошкоджений належний і позивачу транспортний засіб, що виразилось у тому, що водій транспортного засобу марки «Toyota», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] грубо порушив правила дорожнього руху спричинив глибину фізичних страждань позивача, її неповнолітньої доньки та батьків майно якої було пошкоджено, внаслідок чого позивач не має можливості використовувати своє майно у власних цілях. Також, внаслідок ДТП та пошкодженого транспортного засобу відбулися в звичайному способі життя позивача, яка була позбавлена можливості використати транспортний засіб для потреб родини. Саме порушення правил безпеки дорожнього руху з боку відповідача заподіяло позивачу моральні страждання, які позивач оцінює у розмірі 30 000,00 грн. На підставі викладеного, позивач просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 151 922,45 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати понесені на проведення експертизи пошкодженого транспортного засобу в рі 4000,00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати понесені за Договором № 06/03/2023 на надання правових (юридичних) послуг (послуг адвоката) від 06.03.2023 у розмірі 5000,00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати понесені на евакуацію пошкодженого транспортного засобу у розмірі 9 500,00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 30 000,00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 25 000,00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на сплату судового збору в розмірі 2254,22 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.06.2023 відкрито спрощене провадження з викликом учасників справи у судове засідання по суті. До суду 27.07.2023 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовних вимог не визнав у повному обсязі, зазначивши, що на підтвердження розміру шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, позивачем надано Звіт № 244 від 01.05.2023 про оцінку майна - автомобіля марки «BMW Х5», реєстраційний номер [NUMBER] , складений 01.05.2023, ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи». Разом з тим, відповідач зазначає, що він не повідомлявся про дату та час проведення оцінювачем огляду автомобіля марки «BMW Х5», реєстраційний номер [NUMBER] , а тому не був присутнім під час його оцінки і, відповідно, був позбавлений можливості реалізувати свої права, зокрема, заперечувати проти дій оцінювача, подавати заяви, клопотання тощо. Зокрема, перелік пошкоджень, які вказані у акті огляду транспортного засобу від 28.04.2023 суттєво відрізняються від механічних пошкоджень транспортного засобу, які зафіксовані під час ДТП. Наявне у додатках до позовної заяви повідомлення відповідачу про проведення оцінки не містить дати та підпису відправника, а також не надано доказів, які б свідчили про направлення вказаного повідомлення адресату. Відповідач вказує, що наданий позивачем Звіт не може бути доказом розміру матеріальних збитків, завданих внаслідок пошкодження її майна в результаті ДТП, оскільки зі змісту вказаного Звіту слідує, що висновки оцінювача ґрунтуються, зокрема, на припущеннях, що прямо суперечить нормам ч. 6 ст. 81 ЦПК України та містить істотні суперечності. Зокрема, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, шо і визначено оцінювачем як збиток, розраховано станом на 01.03.2023, тоді як ДТП і пошкодження майна мало місце 04.03.2023. Також, під час здійснення оцінки та складення Звіту оцінювачем, всупереч приписів п. 4.3 Розділу IV Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних автотранспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 №142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159) (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за № 1074/8395), використано комп`ютерну програму AUDATEX, яка відсутня у переліку рекомендованих, згідно Додатку 6 Методики і щодо якої позивачем не надано відомостей щодо того, що вона відповідає статусу науково-прикладного результату відповідно до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" та пройти апробацію у державних спеціалізованих установах. За таких обставин, на думку відповідача, вимога позивача про стягнення з нього завданої матеріальної шкоди у розмірі 151922.45 грн. не доведена належними і допустимими доказами, а тому не підлягає задоволенню, як і інші вимоги позивача до відповідача які є похідними від вимоги про відшкодування матеріальної шкоди. Також, стороною відповідача було заявлено до суду клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи.. Ухвалою суду від 18.09.2023 у справі була призначена судова автотоварознавча експертиза, у зв`язку з чим провадження у справі було зупинено. Ухвалою суду від 18.09.2023 відновлено провадження у справі, оскільки експертизу не було виконано у зв`язку із неоплатою відповідачем виконання експертного дослідження. Ухвалою суду від 29.03.2024 у справі була призначена судова автотоварознавча експертиза, у зв`язку з чим провадження у справі було зупинено. Ухвалою суду від 29.01.2025 відновлено провадження у справі, оскільки експертизу не було виконано у зв`язку із неоплатою відповідачем виконання експертного дослідження. У судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач та треті особи у судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про час, день та місце розгляду справи. Треті особи пояснень щодо позову не надали. Суд, заслухавши представника позивача, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про дорожній рух», до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить компенсація витрат власникам транспортних засобів якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів, забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху, забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов, термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах. Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Судом встановлено, 04.03.2023 приблизно о 10 год. 00 хв., [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Toyota», державний номер [NUMBER] , на 203 км автодорозі Київ-Харків здійснив зіткнення з транспортним засобом позивача марки «BMW», державний номер [NUMBER] , чим скоїв дорожньо-транспортну пригоду. В салоні автотранспортного засобу «BMW», державний номер [NUMBER] , знаходилась неповнолітня дитина позивача [PERSON] , [INFO] , та батьки позивача, які отримали моральний та фізичний стрес від скоєного ДТП. Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12.04.2023 визнано [PERSON] винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень в дохід держави. В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді -іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено і обставини, якщо інше не встановлено законом. Автотранспортний засіб, марки «BMW», державний номер [NUMBER] , було застраховано в ПРАТ СК «ІНТЕР - ПОЛІС» відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Автотранспортний засіб, марки «Toyota», державний номер [NUMBER] , не було застраховано в порушення вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після скоєння ДТП відповідачем, позивач своєчасно повідомила страховика про настання ДТП та надала пошкоджений транспортний засіб на огляд і звернулась із заявою про виплату страхового відшкодування. Позивачем було надано пошкоджений транспортний засіб до експертної установи, за результатом якої ПП «ЦЕНТР НЕЗАЛЕЖНОЇ ОЦІНКИ ТА ЕКСПЕРТИЗИ» було проведено експертне дослідження пошкодженого транспортного засобу та надано Звіт № 244 про оцінку майна (визначення вартості матеріального збитку та вартості КТЗ у пошкодженому стані) автомобіля «BMW Х5», реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно Звіту № 244 про вартість майна, встановлено: ринкова вартість досліджуваного КТЗ, без ПДВ складає 546 340,00 грн., вартість відновлювального ремонту з ПДВ на автозапчастини складає 881 605,41 грн., вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фактичного зносу складає 311 922,45 грн. Таким чином, відповідно до Звіту № 244 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «BMW Х5», реєстраційний номер [NUMBER] , складає 311 922,45 грн. 04.05.2023 МТСБУ було сплачено на розрахунковий рахунок позивача за пошкоджений автотранспортний засіб 160 000,00 грн. Зазначена сума є максимально сплаченою МТСБУ, оскільки відповідач - не мав страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Залишок суми в розмірі 151 922,45 грн., яка необхідна позивачу для проведення ремонту з відновлення пошкодженого транспортного засобу, Враховуючи той факт, що з боку МТСБУ було відшкодовано позивачу шкоду у розмірі 160 000,00 грн., розмір невідшкодованих збитків завданих внаслідок вказаної ДТП, складає: 151 922,45 грн. (311 922,45 - 160 000,00 = 151 922,45 грн.). Судом також встановлено, що відповідач не виконав свої зобов`язання та не перерахував грошові кошти у розмірі 151 922,45 грн. на рахунок позивача та/або в готівковій формі за спричинену шкоду внаслідок скоєння ДТП. Разом з тим, відповідач у відзиві на позов не погоджувався із сумою матеріального збитку, зазначивши, що при експертному досліджені було виявлено ряд процесуальних порушень, у зв`язку з чим відповідачем було подано клопотання про проведення автотоварознавчої експертизи. Суд зауважує, що справа двічі направлялась до експертної установи, однак поверталась до суду без виконання у зв`язку із неоплатою відповідачем виконання експертного дослідження. Крім того, у подальшому, сторона відповідача у судові засідання не з`являлась, належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог позивача не надала. Частинами першою другою статті 13 Цивільно процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно положень статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в тому числі шляхом визнання права. Відповідно до вимог пунктів 8 та 9 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди. Відповідно до частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено пунктом 1 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно статті 1166 Цивільного кодексу України майнова нійода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно вимог частин 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України, визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно частини 5 статті 1187 Цивільного кодексу України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану щкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини зї статті 1188 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини 3 статті 988 Цивільного кодексу України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 Цивільного кодексу України - особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим шкодуванням). Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту нових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Нормами статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 Цивільного кодексу України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах: від 13.06.2019 у справі №587/1080/16-ц, від 17.10.2019 у справі №370/2787/18, від 30.10.2019 у справі №753/4696/16-ц, від 21.02.2020 у справі №755/5374/18 та від 22.04.2020 у справі №756/2632/17. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, (частина 5 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»). Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди в розмірі 151 922,45 грн., понесені на проведення експертизи пошкодженого транспортного засобу витрати в розмірі 4000,00 грн. та понесені на евакуацію пошкодженого транспортного засобу витрати в розмірі 9500,00 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 30 000,00 грн, слід зазначити. Так, статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Суд вважає, що позивач зазнала душевних страждань внаслідок вказаної ДТП, оскільки вона була змушена докладати значних та додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди при визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з засад розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А тому, з урахуванням перенесених моральних страждань, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial