Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт, належності [PERSON] до членів сім`ї свого батька [PERSON] , який загинув [INFO] , що є необхідним для подальшої реалізації належного їй права на отримання одноразової грошової допомоги, яка виплачується Міністерством оборони України членам сім`ї загиблого військовослужбовця. Заяву обґрунтовує тим, що [PERSON] є донькою померлого [INFO] [PERSON] . У березні 2022 року [PERSON] був мобілізований на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24.02.2022 року та проходив військову службу у складі ЗСУ. На підставі наказу командира військової частини №18 від 17.05.2022 року він проходив військову службу солдатом на посаді сапера 1 інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу військової частини [NUMBER] ЗСУ. 12 червня 2022 року під час боїв поблизу смт. Миронівський, Світлодарської територіальної громади, Бахмутського району Донецької області, внаслідок обстрілу з боку військових формувань агресора - рф, [PERSON] тяжко поранено. З пораненнями його доставлено до лікарні у м. Бахмут, Донецької обл., де він від отриманих поранень [INFO] помер. До дня мобілізації заявниця з батьком жили однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Відповідно, після загибелі батька, натомість до теперішнього часу заявниця за виплатою допомоги до зацікавленої особи не зверталась. Згідно з вимогами Порядку №975 та Порядку №45, до заяви про виплату одноразової грошової допомоги мають додаватися копії документів, якими підтверджується відповідні факти. Заявниця з 2009 року фактично проживає у [ADDRESS] . 10.11.2009 року її зареєстровано за цією адресою, в будинку, в якому вони мешкали з її батьком, [PERSON] , та його батьками: [PERSON] і [PERSON] . У 2010 році заявниця поступила на навчання до вищого навчального закладу у м. Харків та у зв`язку з цим її було знято з реєстрації, оскільки тимчасово, на час навчання її місце проживання було зареєстровано у гуртожитку навчального закладу. Після завершення навчання, у 2015 році, її за розподілом направлено для працевлаштування до Головного управління служби безпеки України у м. Києві та Київській області. Умовою працевлаштування, проходження служби та подальшого отримання житла стала необхідність реєстрації місця проживання у відомчому гуртожитку, за адресою [ADDRESS] . Тобто за відсутності іншого житла у м. Києві, фактично заявниця продовжувала проживати у с. Гребінки, разом з батьком, бабусею та дідусем, що підтверджується довідкою №152 від 26.06.2024 року. Зокрема, з якої встановлюється, що реєстрація місця проживання у гуртожитку не передбачало надання ліжко-місця, і це виключало проживання заявниці у гуртожитку. Після того як дідусь та бабуся померли, [PERSON] та [PERSON] продовжували проживати однією сім`єю. Разом вели домашнє господарство, організовували спільний побут та мали взаємні права та обов`язки один до одного. 18.08.2018 року заявницею укладено шлюб з [PERSON] та змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Але ж навіть після цього вона продовжувала підтримувати батька і фактично з ним спільно проживати, мати спільний побут, взаємні права та обов`язки. Лише через необхідність проходження служби, їй доводилось інколи залишатись у Києві. У липні 2021 року, після смерті бабусі і дідуся, будинок [ADDRESS] , на праві власності було зареєстровано за заявницею у порядку спадкування. У серпні 2013 року між [PERSON] та гр. [PERSON] був укладений шлюб, проте [PERSON] з нею спільно не проживав, сім`ю не утворював, спільне господарство та побут не вели, не проявляли турботу один до одного, що встановлено рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16.03.2023 року у справі №753/9417/22. У зв`язку з цим, зазначеним судовим рішенням такий шлюб визнано фіктивним і, відповідно, його визнано недійсним. Про проживання однією сім`єю заявниці та [PERSON] можуть підтвердити свідки. Заявниця майже кожен тиждень, переважно на вихідні дні приїжджала додому, привозила продукти харчування та готувала їжу. Купувала домашні речі та одяг для батька. У той же час постійний дохід заявниці дозволяв повністю забезпечувати потреби їх сім`ї з батьком. Вони проявляли турботу один до одного, про це свідчать скріншоти їх листуванні у месенджерах. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.04.2025 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та витребувано у Васильківської міської державної нотаріальної контори завірену копію спадкової справи (а.с.80). 09.04.2025 до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшла заява від представника заявника про виклик свідків та допит їх в судовому засіданні, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 85-87). 14.04.2025 року на виконання ухвали суду від 03.04.2025 року надійшов лист від першого Васильківської державної нотаріальної контори Хоменко С.А. від 11.04.2025 року, що спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] станом на 11.04.2025 року не заводилась (а.с.91). 21.04.2025 року через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника заявника про долучення письмових доказів, а саме у зв`язку з тим, що свідок [PERSON] , як є військовослужбовець ЗСУ за наказом командування має вибути у розпорядження командира військової частини та не зможе в судовому засіданні надати свідчення, тому просив долучити письмові пояснення та оголосити їх у судовому засіданні (а.с. 94-96, 113-115), в яких [PERSON] розповів: що [PERSON] розповідав йому, про те, що вони спільно з матір`ю та донькою проживали в будинку в с-щі Гребінки Київської області, що він пишався донькою, і що вона була для нього найдорожчою людиною, так само як і він для неї. Вони взагалі не могли жити один без одного з самого дитинства, навіть після розлучення з дружиною весь свій вільний час [PERSON] проводив з донькою. Приблизно восени 2019 року [PERSON] звільнився з лав Збройних Сил України, оскільки [PERSON] , його мати мала серйозну хворобу серця і потребувала цілодобового догляду, це рішення вони прийняли спільно з [PERSON] , бо вона також продовжувала проходити військову службу та отримувала більшу заробітну плату. Однак, не дивлячись на це вони продовжували близько спілкуватися з [PERSON] , бо за час служби стали друзями. Під час спілкування протягом 2019-2022 року [PERSON] також повідомляв йому, що продовжує жити разом з донькою та її чоловіком. Якось він хвалився, що [PERSON] придбала газовий котел у будинок. Також, [PERSON] розказував йому, що має скрутне фінансове становище, бо не може працювати через необхідність догляду за мамою, але він хвалився тим, що [PERSON] дуже суттєво допомагає фінансово, купляє продукти харчування та ліки. У грудні 2020 року [PERSON] повідомив, що [PERSON] померла. Йому відомо, що поховання організовували [PERSON] , разом з донькою [PERSON] , він також допомагав їм фінансово у цей момент. Після смерті матері, [PERSON] не міг знайти роботу, він розказував йому, що донька [PERSON] допомагає йому в цьому питання, але він більше розглядає питання повернення на службу до лав Збройних Сил України. Він розказував йому, що [PERSON] допомагає йому фінансово, що купляє одяг, продукти харчування та допомагає зі сплатою комунальних послуг за будинок. 24.02.2022 року після початку повномасштабного вторгнення рф до України [PERSON] разом з [PERSON] , який також є його побратимом, набрали його по мобільному телефону, запитали, де зараз базується його підрозділ та повідомили, що вони хочуть виїжджати до нього для проходження служби. Так. приблизно 26-28 лютого 2022 poкy [PERSON] разом з [PERSON] прибули для проходження служби до с. Новолуганське Донецької області. Він точно пам`ятає, що коли вони заповнювали соціально-демографічні довідки військовослужбовця. [PERSON] зазначив тільки доньку [PERSON] . Він пам`ятає, що для оформлення документів. [PERSON] дзвонив [PERSON] , бо вона мала доступ до його документів та скидала йому їх скан копії. Так, [PERSON] постійно проявляла турботу до батька, вона постійно телефонувала та цікавилася, як його справи, здоров`я та які речі йому потрібні. Вона постійно передавала йому посилки в яких були речі, продукти харчування, солодощі, предмети гігієни, але окрім того, [PERSON] допомагала їх підрозділу; а саме разом зі знайомими волонтерами вона передала [PERSON] для їх підрозділу fpv-дрони, рації, сім-картки, акумуляторні батареї, приціли, мобільні телефони та навіть вона придбала для них берці Lowa , бо [PERSON] в розмові якось повідомив [PERSON] , що через погодні умови берці пошкоджені та в них холодно та мокро. Також, оскільки [PERSON] перебував на посад сапера та постійно працював з вибухівкою, він попросив [PERSON] придбати йому та передати активні навушники, буквально через тиждень [PERSON] вже передала [PERSON] навушники, що дозволяло йому комфортно виконувати свою роботу. Навіть перебуваючи на війні. [PERSON] та [PERSON] продовжували вести спільне господарство, бо в цей час саме [PERSON] сплачувала комунальні послуги та вела господарство у будинку. Протягом квітня-червня 2022 року до моменту смерті [PERSON] , [PERSON] постійно спілкувалася та проявляла турботу до [PERSON] , вони допомагали один одному фінансово, всі гроші, які отримував [PERSON] , він віддавав [PERSON] . Я знаю, що [PERSON] купляла ддя [PERSON] речі, а саме тактичні кросівки, захисні окуляри та інші речі(а.с. 98-101, 117-120). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25.04.2025 року задоволено заяву представника Міністерства оборони України - Завальнюк Ж.В. про розгляд справи у режимі відеоконференції (а.с. 112). 28.04.2025 року через систему «Електронний суд» надійшло пояснення від представника Міністерства оборони України - Завальнюк Ж.В., в якому просять відмовити [PERSON] у задоволені заяви про встановлення факту члена сім`ї військовослужбовця, оскільки сам по собі факт, що заявник є донькою загиблого, не може свідчити про те, що сторони проживали в зазначений період однією сім`єю, оскільки Заявниці необхідно надати докази ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат на придбання майна в інтересах сім`ї. Те, що заявник один раз переказала кошти батьку на купівлю ліків, з подальшим їх поверненням (позика), не свідчить про проживання разом однією сім`єю протягом оспорюваного періоду. А навпаки, є підтвердженням того, що вони проживали, окремо. Дану обставину заявник підтверджує, доданими копіями фото з екрану телефона, у разі встановлення їх достовірності та належності, де заявниця цікавиться про стан здоров`я свого батька. Звертаємо увагу суду на дану обставину. Оскільки, проживаючи разом, заявник мав би можливість запитати про це особисто вранці, ввечері. Окрім цього з даної переписки вбачається, що заявник перерахувала під час хвороби батька, йому, невелику суму коштів на купівлю ліків. Що є підтвердженням того, що заявник була на відстані від батька, не могла здійснити дану купівлю особисто. Враховуючи, що військовослужбовець був хворий, погано себе почував, і йому довелось самому йти в аптеку та купувати собі ліки. Після чого дякував їй за допомогу. Що було б не потрібно у разі проживання військовослужбовця з заявницею разом, яка б могла це зробити для нього. Вважаємо дані докази не підтверджують факт проживання за однією адресою заявника та військовослужбовця, а навпаки спростовують даний факт. Спростування факту спільного проживання, у разі підтвердження достовірності даного доказу, свідчить і фото з екрану «невідомого» телефона. З переписки, ймовірно військовослужбовець (батько) повідомляє заявницю про стан свого здоров`я (свою дочку). На що остання відповідає «ого, до сих пір… щось довго…». Поряд з тим, батько повідомляє «вчора приїхав в Київ... В подальшому донька дає поради «тобі треба лікуватись, лежати…». Дані докази можуть підтвердити одиничний факт піклування дитини про батька, позики невеликої суми грошей на ліки та , але ніяк не факт спільного проживання однією сім`єю протягом всього свого життя, оскільки в прохальній частині заявник не визначає часових меж. Дана обставина, також, підтверджується, про що зазначено в заяві та не заперечується заявницею, що місце її фактичного проживання інше, не с. Гребінки Київської області. Як зазначає заявник, вона «приїздила майже на кожних вихідних» в с. Гребінки. Про своє фактичне місце проживання відомостей не надає. Тож, з доданої копії фото з екрану телефону (переписки) вбачається, що батько повідомляє доньку про те що давно уже хворіє, на що остання дивується. Що свідчить не тільки про окреме проживання, а і не часте їх спілкування, не щоденне. Про що, також свідчать дати переписки, раз в 5 -6 днів. А також те, що батько періодично запитує «як ти?», що свідчить про бажання дізнатись про свою доньку. Та, не є свідченням спільного проживання однією сім`єю. Також, просимо суд врахувати до заяви не додано належних доказів щодо місць реєстрації та проживання заявника та військовослужбовця. Окрім, як зазначає в заяві заявник, з часу вступу до навчального закладу вона проживала окремо від свого батька (повний період навчання не зазначає, лише «у 2010 році поступила на навчання в м. Харків»). Надає копію диплома про отримання вищої освіти в 2018 році, виданий ВНЗ який розташований в м. Харкові) Дана копія документу може підтвердити місто проживання заявника до 2018 року в м. Харкові. В подальшому, як зазначає в заяві заявник проживала з батьком. Але, доказів спільного проживання не надає. Як не надає жодного доказу щодо фактичного місця проживання батька та свого. До заяви додає копію довідки про місце реєстрації батька (с. Гребінки Київської області), виданою Гребінківською селищною радою 19.06.24. До заяви додає довідку Департаменту господарського забезпечення СБУ №152 від 26.06.24, в якій зазначено, що, заявник була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , з 20.11.15 по 18.06.24. Та як зазначає в заяві заявник, за даною адресою не проживала. Оскільки проживала за більш ніж сімдесят кілометрів від міста Києва. Звертають увагу суду, до заяви не надано жодного доказу, на підтвердження того, що військовослужбовець та заявник проживали за вказаною адресою. Окрім факту родинних відносин, як батька та доньки, єдине, що пов`язує заявника та військовослужбовця, батьківський будинок військовослужбовця, де були зареєстровані обидва, та який успадкувала, як зазначає заявниця, та підтверджено доданими до заяви документами. Факт реєстрації (проживання) осіб за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактично сімейних відносин (а.с. 126-143). 28.04.2025 року до суду через систему «Електронний суд» надійшло заперечення проти пояснень від представника заявника - [PERSON], в якому просить відмовити у задоволенні клопотання зацікавленої особи та сприймати їх критично, як такі, що є необґрунтованими, оскільки [PERSON] та [PERSON] були одною сім`єю: мало місце спільне проживання - Заявниця не мала іншого місця, у тому числі в місті Києві, де вона проходить службу в органах Службі безпеки України; бюджет [PERSON] та Заявниці формувався переважно за рахунок доходу, отримуваного останньою, був спільним та єдиним для обох; ними велось спільне домогосподарство, яке включало в себе технічний розподіл характерних для цього обов`язків: Заявниця купувала продукти харчування, одяг та усі необхідні речі, готувала їжу, прибирала, а її батько доглядав за будинком, в якому вони разом проживали, підтримував в ньому порядок, займався його ремонтом, оплачував спожиті комунальні послуги за рахунок спільних коштів та інш. Заявниця та [PERSON] проявляли турботу один до одного, допомагали один одному (а.с. 150-155). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.04.2025 року в задоволенні клопотання представника Міністерства оборони України - Завальнюк Ж.В. про витребування доказів було відмовлено (а.с. 169-171). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.04.2025 року у клопотання представника [PERSON] - [PERSON] про долучення до матеріалів справи доказів, задоволено. Долучено до матеріалів справи письмові пояснення [PERSON] , [INFO] (а.с.172-173). 05.05.2025 року через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника заявника - [PERSON] про долучення доказів, в якому просив дослідити під час судового розгляду мобільний телефон (а.с. 184-220). У судовому засіданні представник заявника - [PERSON] просив заяву задовольнити та не брати до уваги усі клопотання зацікавленої особи, оскільки заявник проживала разом із батьком, ввели спільний побут, що підтверджується наданими доказами та свідками. На даний час відсутній спір про право із заінтересованою особою. Представник заінтересованої особи - Завальнюк Ж.В. в судовому засіданні просила врахувати їх пояснення, вважає, що доказів недостатньо щодо проживання заявника з батьком, а тому просила у задоволенні заяви відмовити. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , суду показала, що вона перебувала у шлюбі із [PERSON] від якого вони мають дочку [PERSON] . Також підтвердила факт тісного спілкування заявника з батьком, розповівши суду, те що її донька була дуже близькою з [PERSON] , вони були постійно разом, [PERSON] після закінчення школи, переїхала жити до батька у с. Гребінки Київської області. Потім вона поступила на навчання до м. Харкова, де навчалась на стаціонарі, а на канікули поверталась назад до батька у с. Гребінки Київської області, а в період навчання батько постійно відвідував її у м. Харкові. Після закінчення навчання вона назад повернулася до батька у с. Гребінки Київської області, де вона проживала разом із батьком та його батьками. Коли батьки [PERSON] померли похованням займалась разом із батьком дочка. Бабуся заповіла все майно на заявницю. Коли [PERSON] не працював дочка повністю сплачувала за комунальні послуги в будинку, купувала їжу, а також одяг батьку. Дочка також багато чого купувала в будинок, вела спільне господарство з батьком. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , підтверджує факти проживання [PERSON] з [PERSON] у с. Гребінки Київської області, розповів, що заявниця після переїзду із Криму постійно проживала з батьком. Коли вона поступила навчатися до м. Харкова він возив [PERSON] до Харкова, де навчалась його донька, неодноразово бачив як вони їздили за покупками та витрачали спільні кошти на придбання речей у будинок. Коли померла мати [PERSON] він навіть відмовився від спадщини на користь дочки, а саме будинку [ADDRESS] де вони всі проживали. Навіть коли вони були у Донецькій області заявниця постійно була на зв`язку із батьком та передавала йому речі, їжу все, що йому було потрібно все вона купляла за свої кошти. Представник [INFO] в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, заяв іщ процесуальних питань до суду не направляли. Суд, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні учасників справи, свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи із таких міркувань. Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до частини 1 статті 4, частини 1 статті 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що [INFO] в м. Бахмут, Донецької обл. помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.30). [PERSON] є донькою померлого [INFO] [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.18). Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , після чого вона змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 22). Згідно з копією контракту від 28.12.2018 року [PERSON] проходив службу в ЗСУ (а.с.74). Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть №2764, [PERSON] помер внаслідок вибухової травми внаслідок військових дій (а.с. 26-28). Згідно з копії довідки Виконавчого комітету Гребінківської селищної ради №482 від 15.06.2024 року за адресою: [ADDRESS] з 01.01.2008 по 29.09.2022 рік зареєстровані особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.40). Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за законом, [PERSON] прийняла спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належав [PERSON] (а.с. 42, 43) Як вбачається із довіреності від 16.07.2021 року [PERSON] уповноважує [PERSON] бути його представником у всіх без винятку установах, на підприємствах тощо (а.с.44-45). Відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16.03.2023 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 06.06.2013 року у Коментернівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №498, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , визнано недійсним внаслідок його фіктивності, рішення набуло чинності (а.с. 46-55). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається із надано відповіді на виконання ухвали суду від 03.04.2025 року першої Васильківської державної нотаріальної контори Хоменко С.А. від 11.04.2025 року, що спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] станом на 11.04.2025 року не заводилась (а.с.91). Факт проживання разом заявника із батьком також підтверджується переписками в месенджері. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При розгляді справи судом спору про право між заінтересованими особами не встановлено, вирішення даного питання надасть право заявниці на набуття нею статусу члена сім`ї військовослужбовця відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». При цьому між позивачем та Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки Міноборони не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги. Таким чином, заперечення представника Міністерства оборони України у даній справі щодо встановлення факту, про який просить заявник, не свідчить про існування спору про право, адже Міноборони не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) сформульовано висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20 (провадження № 61-5204св21). Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби. Згідно статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції на момент виникнення права на отримання грошової допомоги в зв`язку з загибеллю військовослужбовця) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Згідно із частинами другою, четвертою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Виходячи з аналізу вказаної норми сім`єю соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей. Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Відповідне положенню міститься у постанові КЦС ВС від 23.04.2020 року по справі № 686/8440/16-й. Згідно правових висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї», членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнолітні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Заявником надано суду письмові докази, з яких вбачається, що [PERSON] разом із дочкою [PERSON] тривалий час проживали разом, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права й обов`язки, щодо утримання житла, мали спільні витрати та спільне харчування, піклувалися один про одного і надавали взаємну допомогу. Батько, був єдиною підтримкою та опорою заявниці, виховання, здоров`я, що також підтверджується факт надання заявницею постійної фінансової допомоги [PERSON] , у формі грошових переказів між банківськими картами, передачею батьку посилок, а також допитаними свідками в суді, які зазначили, що [PERSON] разом із дочкою [PERSON] проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Крім того, після загибелі батька за допомогою заявниці було перейменовано [ADDRESS] на [ADDRESS] . Щодо наданих письмових пояснень заінтересованої особи суд зазначає наступне. 18 січня 2024 року Великою Палатою Верховного суду винесена постанова у справі №560/17953/21, в якій серед іншого зазначеного, що Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду не погоджується з висновком та вважає за необхідне відступити від наведеного в постанові від 22.03.2023 року у справі № 290/289/22- ц, висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду щодо неналежності спорів про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з метою звернення до відповідних органів за призначенням одноразової грошової допомоги до цивільної юрисдикції. Постановляючи ухвалу про передачу справи №560/17953/21 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначив, що правовідносини в розглядуваній справі та у справі № 290/289/22-ц є подібними, оскільки в обох справах необхідно встановити юридичний факт (факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу) для подання документів до відповідних органів з метою призначення та отримання одноразової грошової допомоги за загиблого (померлого) військовослужбовця. До того ж у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 644/6274/16-ц зазначено, що чинне на момент розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій законодавство не передбачало іншого порядку підтвердження цього факту; його встановлення не пов`язувалося з вирішенням спору, а було необхідним для подальшого подання заявником з метою призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги за загиблого військовослужбовця-племінника документа, що засвідчував би наявність сімейних відносин між заявником і племінником станом на день загибелі останнього. З огляду на викладене доводи Міністерства оборони України щодо наявності в цій справі спору про право та необхідності її розгляду за правилами адміністративного судочинства є необґрунтованими. Отже, в своїй постанові Велика Палата Верховного Суду встановила, що за відсутності спору з приводу законності відмови у призначенні та виплаті заявнику одноразової грошової допомоги за загиблого військовослужбовця суд повинен розглянути заяву про встановлення юридичного факту - віднесення заявника до кола членів сім`ї загиблого військовослужбовця - за правилами цивільного судочинства в порядку окремого провадження. Отже, між заявником та Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки заявник ще не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні належними та допустимими доказами, які є достатніми і достовірними, доведено той факт, що [PERSON] проживала разом зі своїм батьком [PERSON] однією сім`єю, вели спільне господарство та були пов`язані спільним побутом, а відтак була членом сім`ї загиблого військовослужбовця [PERSON] . Тому, суд вважає, що встановлення факту визнання членом сім`ї загиблого військового, що просить заявник, знайшло повне підтвердження в судовому засіданні і її об`єктивність не викликає в суду сумніву, заява про встановлення факту визнання членом сім`ї є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, незважаючи на задоволення вимог заявниці, суд не повертає сплачену нею при зверненні до суду суму судового збору, оскільки згідно вимог ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного і

Outcome: approved