Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з вищевказаним позовом, про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначила, що між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] укладено кредитні договори: 27.07.2020 №1001645922801, за яким позичальнику видано кредит у розмірі 30600 грн.; 18.12.2020 №1001769686401, за яким позичальнику видано кредит у розмірі 50000 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий час, у зв`язку з чим станом на 01.12.2024 має заборгованість за кредитним договором від 27.07.2020 року №1001645922801 у розмірі 39884,17 грн., з яких: 23407,75 грн. за кредитом, 7,5 грн. за процентами, 16468,92 грн. за комісією; за кредитним договором від 18.12.2020 року №1001769686401 у розмірі 73777,54 грн., з яких: 47895,80 грн. за кредитом, 18,27 грн. за процентами, 25863,47 грн. за комісією. На підставі викладеного представник позивача просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості у розмірі 113661,71 грн., а також судові витрати, сплачені при зверненні до суду у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 28 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в поданій до суду позовній заяві однією із вимог просив провести розгляд справи за відсутності представника банку. Проти винесення заочного рішення в справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає частково. Вказала, що з наданим позивачем розрахунком заборгованості не згодна в частині нарахування комісії за кредитними договорами. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19. Як вбачається зі змісту кредитних договорів, банком встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». Отже, оскільки в договорі було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, визначені в п.5 розділу «Споживчий кредит» кредитного договору №1001645922801 від 27.07.2020 і кредитного договору №1001769686401 від 18.12.2020 умови щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,99% є нікчемними з моменту укладення цього договору. Таким чином, банком без належних на те правових підстав нарахована комісія за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором №1001645922801 від 27.07.2020 у розмірі 16468,92 грн та за кредитним договором №1001769686401 від 18.12.2020 у розмірі 42332,39 грн, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими, та такими, що не підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 27.07.2020 року [PERSON] звернулася до АТ «Перший Український Міжнародний Банк» із заявою №1001645922801 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого, банк видав позичальнику кредитну картку з встановленим кредитним лімітом в розмірі 30600 грн., строком користування 24 місяці, зі сплатою відсотків 0,01% річних, щомісячна комісія за обслуговування кредиту 2,99%. 27.07.2020 року відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту відповідно до якого, остання ознайомлена з умовами кредитування, правилами користування карткою, розміром відсотків, пені, тощо. Факт перерахування банком кредитних коштів позичальнику у розмірі 30600 грн. підтверджується платіжною інструкцією №TR.43302063.70561.8810 від 27.07.2020. 18.12.2020 року [PERSON] знову звернулася до АТ «Перший Український Міжнародний Банк» із заявою №1001769686401 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого, Банк надав відповідачу кредит на загальні споживчі цілі в сумі 50000 грн., з процентною ставкою за користування кредитними коштами - 0,01% річних, строком на 24 місяці, щомісячна комісія за обслуговування кредиту 2,99%. 18.12.2020 року відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту відповідно до якого, останній ознайомлений з умовами кредитування, правилами користування карткою, розміром відсотків, пені, тощо. Факт перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача у сумі 50000,00 грн. підтверджується платіжною інструкцією №ТR.46329815.71188.8810 від 18.12.2020 року. Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» в повному обсязі виконало взяті на себе зобов`язання в частині надання кредитних коштів згідно вище вказаних договорів. В порушення умов договорів відповідач зобов`язання за договорами належним чином не виконала. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитними договорами відповідач станом на 01.12.2024 року має заборгованість перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором від 27.07.2020 року №1001645922801 у розмірі 39884,17 грн., з яких: 23407,75 грн. за кредитом, 7,5 грн. за процентами, 16468,92 грн. за комісією; за кредитним договором від 18.12.2020 року №1001769686401 у розмірі 7377,54 грн., з яких: 47895,80 грн. за кредитом, 18,27 грн. за процентами, 25863,47 грн. за комісією. Факт користування відповідачем кредитними коштами підтверджується випискою/особовий рахунок за період з 27.07.2020 по 01.12.2024. Згідно висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.01.2023 у справі №209/3103/21, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Отже, наявний у матеріалах справи розрахунок кредитної заборгованості відповідача та виписки з його рахунків є належними доказами наявності заборгованості позичальника. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи те, що судом встановлено факт укладення між АТ «ПУМБ» та [PERSON] вище вказаних кредитних договорів, відповідно до яких останній у користування були надані кредитні кошти та факт їх неповернення у відповідності до умов, вказаних у договорах та у строки визначені сторонами, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову щодо стягнення суми заборгованості за кредитами та відсотків за користування кредитами. Розрахунок суми заборгованості та відсотків відповідає умовам кредитних договорів, докази зворотного відповідачкою до суду не надано. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором від 27.07.2020 року №1001645922801 у розмірі 23415,25 грн., за кредитним договором від 18.12.2020 року №1001769686401 у розмірі 47914,07 грн., а всього у розмірі 71329,32 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення заборгованості за комісією у розмір 16468,92 грн. згідно кредитного договору від 27.07.2020 року №1001645922801 та у розмірі 25863,47 грн. згідно кредитного договору від 18.12.2020 №1001769686401, то суд зазначає наступне. Згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері, у зв`язку з чим, у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Правилами ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Як уже зазначалося судом вище, умовами укладених між сторонами договорів встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Ураховуючи наведене, оскільки [PERSON] було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, визначені в п. 5 розділу «Споживчий кредит» Кредитного договору №1001645922801 від 27.07.2020 та кредитного договору №1001769686401 від 18.12.2020 умови щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,99%, є нікчемними. Частиною 4 статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг, як це закріплено вимогами ч. 3 ст. 55 вказаного Закону. Як унормовано положеннями ч. 3 ст. 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Правилами ч. 1, ч. 2 ст. 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. За змістом ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, суд доходить висновку про те, що послуга з надання споживчого кредиту є діяльністю банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідає змісту кредитних правовідносин. Виходячи із принципів справедливості та добросовісності, на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги заборонено нормативно-правовими актами. З огляду на вказане вище, положення кредитного договору №1001645922801 від 27.07.2020, кредитного договору №1001769686401 від 18.12.2020 про сплату позичальником на користь банку комісії за обслуговування кредитної заборгованості щомісяця в період сплати у розмірі 2,99 % суперечать положенням ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» і є нікчемними з моменту укладення цього правочину. Суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку позичальника їх повернути і сплатити за користування ними проценти. Підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням. За таких обставин, банком без належних на те правових підстав нарахована комісія за обслуговування кредитної заборгованості на загальну суму 42332,39 грн., а відтак, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими з наведених вище підстав та задоволенню не підлягають. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1520,20 грн.

Outcome: partial