Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

Зміст позовних вимог Представник позивачки [PERSON] у січні 2025 року звернувся до суду із указаним позовом, який мотивував тим, що 12.04.2024 відповідач [PERSON] позичив у позивачки [PERSON] 7000 доларів США, уклавши договір позики. Строк повернення коштів сторони встановили до 12.06.2024, про що [PERSON] написав розписку. Факт передачі коштів сторони зафіксували на відео. Розписку відповідач після підписання договору позики виманив у позивачки під приводом потреби переписати. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача шляхом телефонних дзвінків, особистих зустрічей, але останній лише обіцяв повернути кошти і кошти не повернув. 10.03.2025 від представника позивача надійшло клопотання про залучення співвідповідача [PERSON] , яке мотивовано тим, що договір позики укладено в інтересах сім`ї, а тому позичальник та його дружина мають відповідати за зобов`язанням в солідарному порядку. Посилаючись на указані обставини, представник позивачки просить суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 12.04.2024 у розмірі 7000 (сім тисяч) доларів США та судові витрати в розмірі судового збору за подання позову 2936,35 грн. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 30.01.2025 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання на 24.02.2025. Ухвалою суду від 10.03.2025 залучено до участі у справі співвідповідачем [PERSON] . Ухвалою суду від 16.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 06.05.2025. У судовому засіданні позивачка та її представник заявлений позов підтримали повністю з підстав указаних у ньому, просили позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явились, відзив на позовну заяву не подавали. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, показання свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані з договором позики, позов частково обґрунтований і підлягає задоволенню частково. Фактичні обставини справи встановлені судом та мотиви суду Судом установлено, що, 12.04.2024 між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено письмовий договір позики за умовами якого відповідач [PERSON] того ж дня 12.04.2024 отримав від позивачки кошти у сумі 7000 доларів США, які зобов`язувався повернути 12.06.2024. Факт правочину підтверджується письмовим договором укладеним між [PERSON] та [PERSON] в присутності свідків [PERSON] (чоловік позикодавиці [PERSON] ) та [PERSON] (дружина позичальника [PERSON] ). Оригінал договору досліджено в судовому засіданні. Гроші було передано в магазині позивачки в [ADDRESS] . Факт отримання коштів відповідачем [PERSON] підтверджувався наданою ним розпискою та відеозаписом здійсненим в момент передачі коштів 12.04.2024. Потім відповідач заволодів розпискою під приводом необхідності виправлення допущеної описки. На дослідженому в судовому засіданні відеозаписі відповідач отримує від позивачки кошти в розмірі 7 тис. дол. США, про що сам зазначає вголос. Також підтверджує підставу отримання коштів за договором позики та строк їх повернення 12.06.2024. Крім позиції позивачки та дослідженого відеозапису факт та підставу передачі коштів підтвердив свідок [PERSON] (чоловік позивачки), який був особисто присутній при передачі коштів в розмірі 7 тис. дол. США від [PERSON] до [PERSON] 12.04.2024. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні 06.05.2025 підтвердила викладені в позовній заяві обставини укладання договору позики та передачі коштів. Зазначила що з відповідачем мала ділові партнерські стосунки, разом здійснювали підприємницьку діяльність на території м. Тростянця. Повідомила, що знала [PERSON] як людину відповідальну багато років. Після закінчення строку позики [PERSON] неодноразово в телефонній розмові обіцяв повернути кошти, не заперечував борг, але жодних дій з повернення не вчинив. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини 1 пункту 1 частини 2 статті 11, частин 1, 2 статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавство може пов`язувати з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною 3 статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини 1 цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Щодо відсутності в матеріалах справи розписки позичальника про отримання коштів, суд зазначає, що між сторонами було укладено письмовий договір позики, яким визначено всі істотні умови цього правочину, а саме: сума позики 7 тисяч дол. США; розмір відсотків (5% від позиченої суми за кожен місяць, які позивачем не були пред`явлені до стягнення), строк повернення - 12 червня 2024 року. Крім того, договором обумовлено що додатком до нього є відеозапис здійснений у момент фізичної передачі даної суми (7 тисяч дол. США). Враховуючи наявність письмового договору позики, суд вважає підтвердженими наміри та волевиявлення учасників правочину. Факт передачі коштів відповідачу на виконання укладеного письмового договору підтверджується відеозаписом, з огляду на те, що такий спосіб було визначено сторонами в договорі. Отже, судом установлено факт того, що 12.04.2024 між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено письмовий договір позики за умовами якого відповідач [PERSON] того ж дня 12.04.2024 отримав від [PERSON] кошти у сумі 7000 доларів США, які зобов`язувався повернути 12.06.2024. Щодо вимоги про стягнення боргу з двох відповідачів в солідарному порядку суд вважає, що позовні вимоги можуть бути задоволені лише відносно боржника [PERSON] . Відповідно до статті 541 ЦК солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. [PERSON] , яка є дружиною [PERSON] , не є стороною договору позики, а лише свідком його укладення. Факт того, що правочин вчинений, а грошові кошти отримані в інтересах сім`ї [PERSON] матеріалами справи не доведено. У постанові від 13.11.2019 у справі №638/18231/15-ц Верховний Суд зазначив таке. Аналіз норм ЦК України дозволяє зауважити, що встановлення солідарних зобов`язань відбувається досить рідко. Безумовно, законодавець передбачає виникнення солідарних зобов`язань лише у випадках наявності множинності осіб у зобов`язаннях, як правило, на боці боржника. Для висновку про наявність солідарного зобов`язання має бути посилання на норму закону, що передбачала б виникнення такого зобов`язання або пункт договору, який встановлює виникнення солідарного зобов`язання. У частині четвертій статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України свідчить, що вказана норма СК України хоча й містить положення про виникнення обов`язків у другого з подружжя, однак не кваліфікує ці обов`язки як солідарні, а тому до відносин щодо зобов`язань подружжя повинні застосовуватись приписи статті 540 ЦК України про часткові зобов`язання, а не правила статті 541 ЦК України про солідарні зобов`язання. Очевидно, що підхід до кваліфікації зобов`язання подружжя як солідарного не може розглядатися в контексті динамічного розвитку судової практики і забезпечити розумну передбачуваність судових рішень. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідачі свою позицію та жодних доказів у справі не надали. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, матеріалами справи не підтверджено, що позичальник [PERSON] виконав (повністю чи частково) або намагається виконати свій обов`язок щодо повернення коштів. Строк повернення позики за договором закінчився 12 червня 2024 року, а відповідач [PERSON] свого зобов`язання за договором позики не виконав і не повернув позивачці борг. При цьому вчинення правочину в інтересах сім`ї Лещишиних матеріалами справи не доведено, тому позовні вимоги до [PERSON] не підлягають задоволенню. При цьому вимоги до відповідача [PERSON] підлягають задоволенню, у виді стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за письмовим договором позики від 12.04.2024 у розмірі 7000 (сім тисяч) доларів США. Судові витрати Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положенням частини 1 статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, з відповідача [PERSON] на користь позивачки слід стягнути 2936 грн 35 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial