Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 53/02-31, винесену приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Хайлуком О.В. Позовна заява\~мотивована тим,\~що [PERSON] \~є власником\~2/5\~частини житлового\~будинку,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~з яких\~1/5\~частина будинку\~належить на\~підставі Свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за законом,\~виданого державним\~нотаріусом Борзнянської\~районної державної\~нотаріальної контори\~від 18.06.2010,\~зареєстрованого в\~реєстрі за\~№ 1197\~після смерті\~її чоловіка\~ [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] .\~Також [PERSON] \~є власником\~земельних ділянок,\~які знаходяться\~на території\~Плисківської сільської\~ради Борзнянського\~району Чернігівської\~області,\~з кадастровим\~номером 7420886000:01:001:1028\~площею 0,25\~га та\~з кадастровим\~номером 7420886000:04:001:1027\~площею 0,5984\~га.\~Позивачка прийняла\~спадщину після\~смерті матері,\~але не\~може оформити\~свої спадкові\~права на\~вказане нерухоме\~майно через\~нотаріальну контору,\~оскільки нотаріус\~відмовив їй\~у видачі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину.\~Постанова нотаріуса\~про відмову\~у вчиненні\~нотаріальних дій\~мотивована тим,\~що житловий\~будинок за\~адресою [ADDRESS] \~перебував на\~момент реєстрації\~права власності\~06.03.2009\~у спільній\~частковій власності\~п`ятьох осіб,\~а земельні\~ділянки за\~цією ж\~адресою у\~спільній сумісній\~власності подружжя:\~ [PERSON] та\~ [PERSON] .\~Законодавство,\~яке діяло\~і на\~момент виникнення\~права власності\~на земельні ділянки,\~і на\~момент виникнення\~права власності\~на житловий\~будинок,\~і на\~момент вчинення\~нотаріальної дії,\~передбачає необхідність\~перебування земельної\~ділянки у\~співвласників такого\~будинку.\~Також,\~у свідоцтві\~про право\~на спадщину,\~виданому Борзнянською\~районною державною\~нотаріальною конторою\~18\~червня 2010\~року,\~зареєстровано в\~реєстрі за\~№ 1201,\~відсутні кадастрові\~номери земельних\~ділянок,\~хоча форми\~свідоцтв про\~право на\~спадщину,\~затверджені діючими\~на той час Правилами ведення нотаріального діловодства, встановлювали необхідність їх зазначення. Позивач та представник позивача у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити з вищевказаних підстав. Відповідач надав суду заяву про можливість розгляду справи без його участі, просить винести рішення на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до статті 55 та статті 124 Конституції України кожна особа має право на судовий захист своїх прав та законних інтересів. Відтак, відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Закон України «Про нотаріат» (далі - Закон) поділяє об`єкти судового оскарження в межах нотаріального процесу на дві групи: - нотаріальні дії як посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, та інші дії, передбачені Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності (частина 1 статті 1 Закону), якщо особа вважає, що така дія була вчинена неправомірно; - відмова у вчиненні нотаріальних дій, якщо особа вважає, що нотаріус безпідставно відмовив у вчиненні нотаріальної дії. Можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судова процедура оскарження має на меті забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій. Відповідно до пункту 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини від 04.11.1950 (Конвенцію ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997) кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (частина 1 статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності. Враховуючи норми статті 50 Закону та норми Прикінцевих та перехідних положень Цивільного процесуального кодексу, справи щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні повинні розглядатися в порядку цивільного судочинства як спір про право. Враховуючи положення абз. 2 пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.01.1992 № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права й охоронювані законом інтереси порушені нотаріальною дією, мають право звернутись до суду з відповідним позовом. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема та не виключно, визнання права, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення, зміна правовідношення, припинення правовідношення, визнання незаконного рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (частина 2 статті 16 Цивільного кодексу України). З урахуванням вимоги частини 2 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України процедура оскарження передбачає подання такого процесуального документа, зокрема, як позов, у порядку позовного провадження. У законодавстві відсутній спеціальний термін позовної давності на оскарження нотаріальних дії, тому варто керуватися загальним терміном позовної давності, що, відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, становить 3 роки. Судом установлені такі обставини. Згідно з матеріалами спадкової справи № 801/2009 до майна померлого [INFO] [PERSON] , дружина померлого [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину на майно, що належало її чоловіку. Після його смерті [PERSON] успадкувала 1/5 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований у [ADDRESS] , що належав померлому на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Плисківської сільської ради від 06.03.2009, зареєстрованого 06.03.2009 у Ніжинському міжміському бюро технічної інвентаризації, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.06.2010, видане Борзнянською державною нотаріальною конторою, зареєстроване у реєстрі за № 1197. Також [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.06.2010, видане Борзнянською районною державною нотаріальною конторою, зареєстроване в реєстрі за № 1201, на належні її померлому чоловіку земельні ділянки загальною площею 0,85 га, наданої для ведення підсобного господарства 0,6 га та будівництва та обслуговування житлового будинку 0,25 га, що розташовані на території Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області та належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії III-ЧН № 046959. Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії III-ЧН № 046959, виданого 19.05.2000 на підставі рішення № 65 Плисківської сільської ради від 25.11.1993, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 36/192, [PERSON] передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,85 га, розташована на території Плисківської сільської ради . Землю передано для ведення підсобного господарства 0,6 га та будівництва та обслуговування житлового будинку 0,25 га. Визначені межі земельної ділянки, кадастрові номери земельних ділянок у Державному акті не зазначені. [INFO] померла мати позивачки [PERSON] . Згідно з матеріалами спадкової справи № 123/2020 до майна померлої [PERSON] позивачка прийняла спадщину після смерті матері, та отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, інші спадкоємці відсутні. Відповідно до копій Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Плисківської сільської ради від 06.03.2009, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Ніжинське МБТІ» Чернігівської обласної ради № 22086970 від 06.03.2009, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою в [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності по 1/5 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно копій витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 248736261 від 18.03.2021 та № 248736805 від 18.03.2021 право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] 15.03.2021 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 06.03.2021 виконавчим комітетом Плисківської сільської ради, та на 1/5 частину вказаного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1197 від 18.06.2010, виданого Борзнянською державною нотаріальною конторою. Згідно Витягів з Державного реєстру речових прав № 357599044, № 357597718 від 08.12.2023 за [PERSON] 06.12.2023 на праві приватної власності зареєстровані земельні ділянки з кадастровим номером 7420886000:01:001:1028 площею 0,25 га та з кадастровим номером 7420886000:01:001:1027 площею 0,5984 га на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1201 від 18.06.2010, виданого Борзнянською державною нотаріальною конторою. Згідно зі ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом положень ст.\~1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; в разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи за встановленою черговістю. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Отже, позивачка [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON] та прийняла спадщину шляхом подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. [PERSON] відмовилася від спадщини на користь [PERSON] , інші спадкоємці відсутні. Постановою про\~відмову у\~вчиненні нотаріальної\~дій від\~01.03.2024\~№ 53/02-31\~нотаріус відмовив\~позивачці у\~видачі свідоцтв\~про право\~на спадщину\~за законом\~після смерті\~матері [PERSON] \~на 2/5\~частки у\~праві спільної\~часткової власності\~на житловий\~будинок з\~надвірними будівлями\~та спорудами,\~що розташований\~у [ADDRESS] ,\~та земельні\~ділянки,\~що знаходяться\~за адресою\~вищезазначеного будинку.\~Постанова нотаріуса\~мотивована тим,\~що житловий\~будинок за\~адресою [ADDRESS] \~перебував на\~момент реєстрації\~права власності\~06.03.2009\~у спільній\~частковій власності\~п`ятьох осіб,\~а земельні\~ділянки за\~цією ж\~адресою у\~спільній сумісній\~власності подружжя\~ [PERSON] \~та [PERSON] .\~Законодавство,\~яке діяло\~на момент\~виникнення права\~власності на земельні ділянки,\~на момент\~виникнення права\~власності на\~житловий будинок\~та на\~час винесення\~постанови,\~передбачає необхідність\~перебування земельної\~ділянки у\~співвласників такого\~будинку.\~У свідоцтві\~про право\~на спадщину,\~виданого Борзнянською\~районною державною\~нотаріальною конторою\~18\~червня 2010\~року,\~зареєстровано в\~реєстрі за\~№ 1201,\~відсутні кадастрові\~номери земельних\~ділянок,\~хоча форми\~свідоцтв про\~право на\~спадщину,\~затверджені діючими\~на той час Правилами ведення нотаріального діловодства, встановлювали необхідність їх зазначення. Оцінюючи правомірність постанови, суд виходить з наступного. Нотаріальні дії повинні вчинятись відповідно до встановлених для нотаріуса або посадової особи, яка вчиняє нотаріальні дії, компетенцією і порядком їх вчинення. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Згідно ст. 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний, зокрема: здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти фізичним та юридичним особам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; зберігати в таємниці відомості, одержані ним у зв`язку з вчиненням нотаріальних дій; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам; дбайливо ставитися до документів нотаріального діловодства та архіву нотаріуса, не допускати їх пошкодження чи знищення; виконувати інші обов`язки, передбачені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Пунктом 3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, визначено, що право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття. Заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Згідно з п. 4.12 цього ж Порядку свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Відповідно до положень п. 4.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиціїї України 22.02.2012 № 296/5 (далі -Порядок), при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Пункт 4.16 Порядку визначає, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно з пунктом 4.21 Розділу 10 Порядку видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього. Відповідно до ст. 46 Закону України «Про нотаріат» неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Відповідно до статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників. Внесення до Єдиного реєстру боржників державного або комунального підприємства не є підставою для відмови у посвідченні договору купівлі-продажу, укладеного у процесі приватизації єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства; в інших випадках, передбачених законом. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. З матеріалів справи убачається, що [PERSON] з метою отримання свідоцтв про право на спадщину за законом на вищезазначене нерухоме майно надала нотаріусу документи, що посвідчують право власності її матері [PERSON] на таке майно: а саме свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.06.2010 року, видане Борзнянською державною нотаріальною конторою, зареєстроване у реєстрі за № 1197 на 1/5 частину житлового будинку та будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований у [ADDRESS] , успадковану від чоловіка [PERSON] ; свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Плисківської сільської ради від 06.03.2009, та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Ніжинське МБТІ» Чернігівської обласної ради № 22086970 від 06.03.2009 на 1/5 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою в [ADDRESS] , що належало [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності; свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.06.2010, видане Борзнянською районною державною нотаріальною конторою, зареєстроване в реєстрі за № 1201, що посвідчує право власності [PERSON] на належні її померлому чоловіку [PERSON] земельні ділянки загальною площею 0,85 га, наданої для ведення підсобного господарства 0,6 га та будівництва та обслуговування житлового будинку 0,25 га, що розташована на території Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області. Також, як прямо убачається зі змісту постанови, з метою отримання свідоцтв про право на спадщину [PERSON] надала документи, що підтверджують право власності на житловий будинок та земельні ділянки, витяги з державного реєстру речових прав про реєстрацію вказаного нерухомого майна, витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки. Таким чином, у позивача наявні документи на підтвердження права власності спадкодавця на спадкове нерухоме майно, відомості про яке внесені до Державного реєстру речових прав. Також, підставою для відмови нотаріуса стала невідповідність свідоцтва про право на спадщину, виданого Борзнянською районною державною нотаріальною конторою 18 червня 2010 року, зареєстровано в реєстрі за № 1201, вимогам закону, оскільки відсутні кадастрові номери земельних ділянок. Вказане свідоцтво було видане спадкодавиці [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії III-ЧН № 046959, виданого 19.05.2000 на ім`я [PERSON] , що посвідчує право приватної власності останнього на земельну ділянку площею 0,85 га, розташована на території Плисківської сільської ради, для ведення підсобного господарства 0,6 га та будівництва та обслуговування житлового будинку 0,25 га. Кадастрові номери земельних ділянок у Державному акті не зазначені. Водночас Постанова Верховної Ради України «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» від 13 березня 1992 року № 2201-XII, чинна на час його видачі, цього не передбачала. На час видачі державного акта кадастрові номери земельним ділянкам не присвоювалися. Однак, на час звернення до приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Хайлука О.В. земельним ділянкам були присвоєні кадастрові номери 7420886000:01:001:1028 ділянці площею 0,25 га та 7420886000:01:001:1027 ділянці площею 0,5984, відомості про них внесені до Державного реєстру речових прав, достовірність відомостей з якого презюмуються правильними, доки не доведено протилежне. Відповідно до п. 4.21 Розділу 10 Порядку видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього. Як убачається зі змісту постанови про відмову у вчинення нотаріальної дії від 01.03.2024, такі витяги нотаріусу надавалися позивачкою, також він був не позбавлений можливості отримати такий витяг шляхом безпосереднього доступу до Державного земельного кадастру, з метою вчинення нотаріальної дії. Свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.06.2010, видане Борзнянською районною державною нотаріальною конторою, зареєстроване в реєстрі за № 1201, що посвідчує право власності [PERSON] на належні її померлому чоловіку [PERSON] земельні ділянки, не визнане недійсним в установленому законом порядку та є документом, що посвідчує право власності на вказане у ньому майно. Крім того, чоловік спадкодавиці [PERSON] - [PERSON] набув право власності на земельну ділянку, яке посвідчене Державним актом на право власності на земельну ділянку серії III-ЧН № 046959, виданим 19.05.2000 на підставі рішення № 65 Плисківською сільської ради від 25.11.1993. При цьому, тільки в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у постанові від 10.01.2023 року у справі № 753/17628/19. Ураховуючи те, що [PERSON] набув спірну земельну ділянку внаслідок безоплатної передачі її із земель комунальної власності у 2000 році, тому така земельна ділянка належала йому на праві особистої приватної власності. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. У процесі судового розгляду установлено, що право власності на земельні ділянки набуте спадкодавцем [PERSON] на законних підставах, перешкоди для оформлення позивачем своїх спадкових прав на успадковане нерухоме майно у нотаріальному порядку відсутні, оскільки у неї наявні документи, що посвідчують право власності спадкодавця (матері позивачки [PERSON] ) на спадкове майно. У цій справі суд враховує й те, що рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 10.09.2024 року у задоволенні позову [PERSON] до територіальної громади в особі Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права власності в порядку спадкування відмовлено. Таким чином, іншого способу захисту прав позивача немає. Ураховує суд й те, що захист прав особи має бути ефективним на поновлювати права чи інтереси таким чином, щоб не було потреби у подальшому звертатися до суду. На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку, що постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 13/02-31 від 19.01.2024 суперечить вимогам чинного законодавства та порушує права та інтереси позивача на володіння своїм майном, а тому підлягає скасуванню. Таким чином, позовні вимоги, в цій частині, є обґрунтованими. Однак, суд у цій справі враховує й таке. Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Тлумачення статті 50 Закону України «Про нотаріат» свідчить, що при задоволенні позову про оспорення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії суд не може зобов`язати нотаріуса вчиняти нотаріальні дії, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат» і належать до його компетенції. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17\~березня 2021\~року у\~справі №\~761/36415/18,\~де зазначено,\~що при задоволенні позову про оспорення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії суд не може зобов`язати нотаріуса вчиняти нотаріальні дії. Вказана позиція є сталою та також викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду у справі № 473/1878/19 у постанові від 01 березня 2021 року, у постанові КЦС ВС від 19 березня 2018 року у справі № 754/16825/15-ц. Таким чином, вимога позивача про зобов`язання приватного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину не ґрунтується на законі, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовій збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 613,10 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial