Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

Представник позивача, адвокат Трофименко М.В., звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] , яка померла [INFO] . За життя [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.03.1972 належав житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , який померла заповіла позивачу [PERSON] . З питання оформлення спадщини позивач звернувся до нотаріуса, проте, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно, оскільки той був втрачений останнім, а видача дубліката є неможливим, так як архів за 1972 рік не зберігся. Для визнання права власності на спадкове майно рекомендовано звернутися до суду. Отже, у зв`язку з неможливістю належним чином оформити свої спадкові права після смерті матері у позасудовому порядку, позивач змушений звернутись до суду з цією позовною заявою. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник виконкому Центрально-Міської районної у місті ради про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, проте, до суду не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено та убачається з матеріалів справи, що на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.01.2013, яке набрало законної сили 25.01.2013 встановлено факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 19.02.2013 За життя [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.03.1972, посвідченого Четвертою Криворізькою державною нотаріальною конторою, реєстровий №686 належав житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» №125574 від 16.04.2013 (а.с 91), Інформаційно довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №398068502 від 07.10.2024 (а.с. 12) та договором купівлі-продажу від 03.03.1972, посвідченим Четвертою Криворізькою державною нотаріальною конторою, реєстровий №686, проте, у договорі купівлі-продажу, адресу житлового будинку зазначено як: [ADDRESS] (а.с. 122-123). Згідно з листом-відповіддю виконкому Центрально-Міської районної у місті ради №8/38-3840 від 10.10.2024 зазначено, що на підставі Рішення виконкому Криворізької міської Ради депутатів трудящих від 28.10.1975 №350 «Про впорядкування назв площ, вулиць та провулків у місті» вулиця Дробильна була перейменована на вулицю Довженка. Станом на 10.10.2024 інформація про уточнення адреси житловому будинку у виконкомі районної у місті ради відсутня. Проведеною 16.10.2024 ФОП [PERSON] технічною інвентаризацією встановлено, що за адресою: [ADDRESS] розташований житловий будинок «А-1», загальною площею 55,1 кв.м., житловою - 32,5 кв.м., допоміжною - 22,6 кв.м., водоколонка - І, замощення - ІІ, огорожа, хвіртка №№ 1, 2 (а.с. 57-61). Зі спадкової справи №715/1999, заведеної у Першій криворізькій державній нотаріальній конторі Дніпропетровської області вбачається, що після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернувся її син [PERSON] , який надав до контори заповіт від 04.08.1982, посвідчений Першою криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі за №2-1222, складений від імені спадкодавця [PERSON] , яким все своє майно остання заповідала [PERSON] . Більше із заявами про прийняття або про відмову від спадщини до контори ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.05.2013 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно, а видача дубліката є неможливим, так як архів за 1972 рік не зберігся. Аналізуючи норми права, на які посилався позивач у позові, а також норми права, які слід застосувати, мотиви їх застосування суд приходить до таких висновків. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст.ст. 1222-1223, 1233-1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України №24-753/0/4-13 від 16.05.2013, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Відповідно до ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності,

Outcome: partial