Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

Через систему «Електронний суд» позивач звернувся в суд з позовною заявою до відповідачів про захист прав власника. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11.02.2020 року ним подано клопотання до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для особистого селянського господарства орієнтованим розміром 2,00 га на території Новоселівської сільської ради Кіровоградської області. 28.02.2020 року ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області видано наказ за №11-3020/14-20-СГ про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. На підставі наданого дозволу позивачем замовлено та розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який погоджено висновком від 15.04.2020 року за №4253/82-20 та який пройшов державну землевпорядну експертизу. Наказом ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 18.05.2020 року за №11-8250-14-20-СГ затверджено проект щодо відведення земельної ділянки у власність та передано у приватну власність позивачу земельну ділянку з кадастровим номером 3520383700:02:000:0789, площею 2,00 га. У процесі відведення земельної ділянки було встановлено факт її обробітку і наявність посівів соняшника. Позивачем було направлено заяви про вжиття заходів перевірки вимог земельного законодавства на ознаки кримінального злочину. В подальшому, позивачу стало відомо, що в Олександрійському міськрайонному суду Кіровоградської області перебуває цивільна справа №398/31/20 за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Новоселівська сільська рада Олександрійського району Кіровоградської області, Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, [PERSON] , про визнання права постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування за законом. В цій справі було вжито заходи забезпечення позову та винесено три ухвали, відповідно до яких було винесено заборону вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на земельні ділянки з цільовим призначенням ведення сільського господарства загальною площею 50,00 га кадастровий номер 3520383700:02:000:9025 та 3520383700:02:000:000:9026, що розташовані на території Новоселівської (Комінтернівської) сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, право користування якими на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії КР №00215 належало [PERSON] . Постановами апеляційного суду від 04.08.2020 року та 12.08.2020 року скасовані вищезазначені заходи забезпечення позову, як такі що порушують права позивача. Отже, з травня 2020 року, внаслідок зайняття земельної ділянки, переданої позивачу у приватну власність, а потім шляхом незаконного обмеження його права на реєстрацію права власності, позивачу наноситься реальна матеріальна шкода. З урахуванням викладеного просив заборонити відповідачам перебування, використання та вчинення будь-яких інших дій щодо земельної ділянки з кадастровим номером: 3520383700:02:000:0789, розташованої на території Новоселівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, загальною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства та стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача нанесену матеріальну шкоду, у вигляді передання усіх доходів від майна за 2020 рік у розмірі 66\~732,42 грн та моральну шкоду в розмірі 22\~244,14 грн. Представником відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвокатом Кошеленко А.В. подано відзив, в якому відповідачі просили в задоволенні вимог позивача відмовити в повному обсязі, посилаючись на те що за життя їх батько [PERSON] був керівником фермерського господарства «Наталі» з 08.11.2001 року. Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею, серія КР №00215 від 16.11.2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №224, їхньому батькові [PERSON] було надано в постійне користування земельну ділянку площею 50,0 га, розташовану на території Комінтернівської (зараз Новоселівської) сільської ради, призначення якої ведення селянського (фермерського) господарства. У зв`язку зі смертю [PERSON] , ФГ «Наталі» не перестало існувати. Заявляючи вимогу про заборону вчиняти будь які дії щодо земельної ділянки та про стягнення матеріальної шкоди у вигляді передання усіх доходів від майна 2020 рік і моральної шкоди, позивачем не додано до матеріалів справи жодного доказу, який би свідчив про перешкоджання власнику земельної ділянки [PERSON] , починаючи з 17.08.2020 року, будь-якими особами, в тому числі відповідачами, у реалізації набутого ним права власності. За загальним правилом до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичній або юридичній особи, а також шкода, завдана фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка; шкода; причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована, як правопорушення. Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 20.01.2020 року у справі № 902/803/17. Вина особи має бути доведена певними доказами. Однак, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався жоден з них. За таких обставин, нарахування шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, є неправомірним у зв`язку з недоведенням факту самовільного зайняття відповідачами спірної земельної ділянки, відсутністю доказів притягнення відповідачів до адміністративної чи кримінальної відповідальності. Крім того, [PERSON] фізично не міг займати земельну ділянку, оскільки, починаючи з 18.05.2020 року до 17.10.2020 року перебував у зоні Операцій об`єднаних Сил. Жоден з відповідачів не має засобів для обробітку землі, не мав та не має ніяких договірних відносин стосовно оренди будь-якої сільськогосподарської техніки, не отримував доходів від землі, яку не використовував, не вчиняли та не вчиняють ніяких перешкод позивачеві у реалізації набутого ним права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3520383799:02:000:0789. Ухвалою суду позовні вимоги про заборону відповідачам перебувати, використовувати та вчиняти будь-які інших дій щодо земельної ділянки з кадастровим номером: 3520383700:02:000:0789, розташованої на території Новоселівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, загальною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, за заявою позивача залишено без розгляду. Ухвалою суду задоволено клопотання позивача та залучено до участі у цій справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Фермерське господарство «Наталі». Учасники справи, належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання, не з`явилися. Позивачем подано заяву, в якій він просив позовні вимоги задовольнити та розглядати справу у його відсутність. Представником відповідачів подано заяву, в якій вона просить розглядати справу без її та відповідачів участі та відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Фермерське господарство «Наталі», в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Підстав для відкладення розгляду справи, визначених ст. ст. 223 та 240 ЦПК України, судом не встановлено. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд доходить таких висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Зі змісту Актів перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту земельної ділянки від 22.10.2019 року №675-ДК/1083/АП/09/01/-09 та від 28.05.2020 року №452-ДК/293/АП/09/01/-20, складених ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами 3520383700:02:000:9025, площею 6,35 га та 3520383700:02:000:9026, площею 43,65 га, з цільовим призначенням: для ведення селянського (фермерського) господарства, які розташовані на території Комінтернівської (зараз Новоселівської) сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, на підставі Державного акту на право постійного користування землею, серія КР №00215 від 16.11.2000 року, перебували у постійному користуванні [PERSON] , який помер [INFO] , та використовувались ФГ «Наталі». Відповідно до наказів ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 26.02.2020 року №11-2747/14-20-СГ та від 31.03.2020 року №11-5211/1420-СГ право постійного користування вищезазначеними земельними ділянками припинено та віднесено їх до земель запасу. В подальшому, за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером 3520383700:02:000:9026, шляхом поділу сформовано декілька земельних ділянок, в тому числі земельну ділянку з кадастровим номером 3520383700:02:000:0789, площею 2,00 га. Згідно з наказом ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 18.05.2020 року №11-8250/14-20-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано позивачу у власність земельну ділянку з кадастровим номером 3520383700:02:000:0789, площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Новоселівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області. Відповідно до Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивач зареєстрував своє право власності на земельну ділянку 17.08.2020 року. За приписами\~ст.\~ст.\~181,\~182\~ЦК України\~до нерухомих\~речей (нерухоме\~майно,\~нерухомість)\~належать земельні\~ділянки,\~а також\~об`єкти,\~розташовані на\~земельній ділянці,\~переміщення яких\~є неможливим\~без їх\~знецінення та\~зміни їх\~призначення. Право\~власності та\~інші речові\~права на\~нерухомі речі,\~обтяження цих\~прав,\~їх виникнення,\~перехід і\~припинення підлягають\~державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч. 4 ст. ст. 334 ЦК України). Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Отже, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3520383700:02:000:0789 виникло у позивача з моменту реєстрації відповідного права, тобто з 17.08.2020 року. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Статтями 15,\~16,\~22\~ЦК України\~встановлено,\~що кожна\~особа має\~право на\~захист свого\~цивільного права\~у разі\~його порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна\~особа має\~право звернутися\~до суду\~за захистом\~свого особистого\~немайнового або\~майнового права\~та інтересу. Способами\~захисту цивільних\~прав та\~інтересів можуть\~бути,\~зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За приписами ч. 2 ст. 386 та ч. 1 ст. 390 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним. Стаття 22 ЦК України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування та визначає, збитками є, зокрема, доходи,\~які особа\~могла б\~реально одержати\~за звичайних\~обставин,\~якби її\~право не\~було порушене\~(упущена\~вигода). Збитки\~відшкодовуються у\~повному обсязі,\~якщо договором\~або законом\~не передбачено\~відшкодування у\~меншому або\~більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Аналогічні способи захисту порушеного права на земельну ділянку встановлює і ст. 152 та ст. 156 ЗК України. Згідно з\~ч.\~1,\~2\~ст.\~1166\~ЦК України\~майнова шкода,\~завдана неправомірними\~рішеннями,\~діями чи\~бездіяльністю особистим\~немайновим правам\~фізичної або\~юридичної особи,\~а також\~шкода,\~завдана майну\~фізичної або\~юридичної особи,\~відшкодовується в\~повному обсязі\~особою,\~яка її\~завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відшкодування збитків власникам землі здійснюють громадяни, які використовують земельні ділянки, а також громадяни, діяльність яких обмежує права власників (ст. 157 ЗК України). Верховний Суд у своїх постановах при розгляді подібних справ неодноразово сформував правові позиції, що за загальним правилом особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22 ЦК України) та ст. 1166 ЦК України встановлює, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Отже, цивільно-правова деліктна відповідальність це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду. Аналіз положень ст. 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди. Протиправна поведінка особи може мати прояв у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що може виражатися у неотриманні доходів, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки. Правові висновки щодо елементів складу цивільного правопорушення; їх визначення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника; а також підстав та умов цивільної відповідальності містяться у низці постанов Верховного Суду, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.01.2022 у справі № 904/1448/20 та у постановах Верховного Суду від 09 квітня 2024 у справі №584/947/20, від 21.04.2020 у справі № 904/3189/19, від 10.12.2018 у справі № 902/320/17. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі №910/20261/16 від 26.11.2019, постанови Верховного Суду у справах №923/1315/16 від 04.09.2018, №910/2018/17 від 04.04.2018, №910/5100/19 від 07.05.2020, №910/21493/17 від 04.12.2018, №914/1619/18 від 27.08.2019, №904/982/19 від 24.02.2021). Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 82 ЦПК. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 83\~ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Тобто, позивач одночасно з поданням позову повинен був подати суду докази на підтвердження своїх вимог щодо відшкодування шкоди, заподіяної у зв`язку з незаконним зайняттям належної йому земельної ділянки. В той же час, в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази, що підтверджують факт незаконного зайняття, в тому числі і відповідачами, земельної ділянки, належної позивачу, після 17.08.2020 року, тобто з моменту державної реєстрації його права власності, з чим чинне законодавство України пов`язує виникнення прав власника та можливість захисту такого права, у випадку його порушення та/або обмеження. В наданих позивачем доказах, зокрема актах перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту земельної ділянки та постановах слідчого в межах кримінальних проваджень, зафіксовані факти використання земельної ділянки до моменту реєстрації права власності на земельну ділянку за позивачем, а відтак не доводять існування всіх елементів складу цивільного правопорушення, наявність якого є обов`язковою умовою настання цивільно-правової деліктної відповідальності у вигляді відшкодування майнової та моральної шкоди. При цьому, застосування судом заходів забезпечення позову, які були скасовані судом вищої інстанції, не є підставою для відшкодування шкоди (ст. 159 ЦПК України). За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову не підлягають стягненню на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору. Інші учасники справи щодо відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи, до суду не зверталися, а відтак суд вважає, що судові витрати у цій справі слід залишити по фактично понесеним

Outcome: dismissed