Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

Позивач ТзОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що 15 лютого 2020 року між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1072021\~(далі\~по тексту\~рішення \~Кредитний договір),\~відповідно до\~умов якого\~відповідач отримав\~кредитні кошти\~у розмірі\~5000\~гривень. Законодавством України передбачено, що оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання Договору в паперовій формі власноручним підписом. ТзОВ «Мілоан» направило відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, який відповідач використав при укладенні кредитного договору, що підтверджує прийняття відповідачем умов Кредитного договору № 1072021 від 15 лютого 2020 року. ТзОВ «Мілоан» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало в повному обсязі, здійснивши безготівкове перерахування на картковий рахунок відповідача суму кредиту 5\~000 гривень. На підставі договору факторингу № 01/04 від 01 квітня 2020 року право вимоги до відповідача за Кредитним договором перейшло від ТзОВ «Мілоан» до ТзОВ «Фінансова компанія « Довіра та гарантія». 13 грудня 2021 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТзОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» укладено договір факторингу № 1/4, відповідно до умов якого право грошової вимоги за Кредитним договором набуло ТзОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг». Сума заборгованості відповідача за Кредитним договором становить 17 000 гривень, з яких: 5 000 гривень заборгованість за тілом кредиту; 11\~000 гривень заборгованість за процентами; 1\~000 гривень заборгованість за комісією. На підставі наведеного ТзОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг`просить стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором в розмірі 17 000 гривень, понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2\~422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді від 19 березня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Станом на день розгляду справи відзив на позов від відповідача до Корольовського районного суду міста Житомира не надійшов. Представник позивача ТзОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» у судове засідання не з`явився, попередньо заявив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Установлено, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Матеріали справи містять відомості про те, що позивачем належно виконано вимоги ч. 7 ст. 43 ЦПК України та надіслано відповідачу на адресу зареєстрованого місця проживання копію позовної заяви з додатками. Крім того, відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, а також судова повістка надіслані рекомендованим листом на адресу зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України. Враховуючи, що судом вжито належних заходів для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, а також, беручи до уваги строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Враховуючи наявність всіх умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про здійснення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд установив, що 15 лютого 2020 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 1072021 (по тексту рішення - Кредитний договір). Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору позикодавець зобов`язався на умовах, визначених договором, на строк, визначений п. 1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) в сумі, визначеній у п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Основні умови Кредитного договору: - \~ \~ \~ \~сума кредиту становить 5 000 гривень (п. 1.2 Кредитного договору); - \~ \~ \~ \~кредит надається строком на 28 днів з 15.02.2020 (п. 1.3 Кредитного договору); - \~ \~ \~ \~термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 14.03.2020 (п. 1.4 Кредитного договору); - \~ \~ \~ \~сукупна вартість кредиту, що включає загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити позичальник за цим договором (без урахування тіла кредиту) складає 4\~500 гривень (п. 1.5 Кредитного договору); - \~ \~ \~ \~комісія за дання кредиту: 1 000 гривень (п. 1.5.1 Кредитного договору); - \~ \~ \~ \~проценти за користування кредитом: 3 500 гривень, які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2 Кредитного договору); - \~ \~ \~ \~кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п. 2.1 Кредитного договору). 15 лютого 2020 року ТзОВ «Мілоан» надало (перерахувало) [PERSON] грошові кошти в сумі 5 000 гривень, що підтверджено копією платіжного доручення № 15286572 від 15 лютого 2020 року. 01 квітня 2020 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (фактор) та ТзОВ «Мілоан» (клієнт) укладено договір факторингу № 01/04, відповідно до умов якого клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (п. 2.1 договору факторингу). Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 26.02.2025 року ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (нова назва ТзОВ «Він Фінанс») набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Кредитним договором в розмірі 17\~000 гривень, з яких 5 000 гривень заборгованість за основною сумою боргу; 11 000 гривень заборгованість за відсотками; 1 000 гривень заборгованість за комісією. 13 грудня 2021 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТзОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» укладено Договір факторингу №1/4, у відповідності до умов якого та згідно Додатку № 1 до Договору факторингу, позивач набув право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Кредитним договором в розмірі 17\~000 гривень. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд ураховує наступне. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому т.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України). Так, відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України). Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Частиною 1 ст. 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ч. 2 ст. 1078 ЦК України майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд установив, що [PERSON] 15 лютого 2020 року, підписавши за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Кредитний договір, отримав кредитні кошти, але своєчасно не виконав грошове зобов`язання, не сплатив заборгованість за вказаним договором, у зв`язку із чим утворилась заборгованість. Як уже встановлено судом, [PERSON] на підставі Кредитного договору отримав 5\~000 гривень строком на 28 днів. Проценти за користування кредитом: 3 500 гривень, які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2 Кредитного договору). Відповідно до Додатку № 1 до вищевказаного договору «Графік розрахунків» сума кредиту 5000 гривень, дата платежу 14 березня 2020 року, проценти за користування кредитом 3 500 гривень, комісія 1 000 гривень, загальна вартість кредиту 9 500 гривень. У спірних правовідносинах суд ураховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним. Таким чином, беручи до уваги строк кредитування, розмір відсотків, та провівши розрахунок заборгованості за процентами, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованість за процентами в розмірі 3 500 гривень, що відповідає умовам Кредитного договору. Позивач заявляє до стягнення з відповідача 11 000 гривень процентів за користування кредитом, однак належним чином не обґрунтував та не підтвердив доказами заявлену до стягнення суму заборгованості. Таким чином,\~суд дійшов\~висновку про\~часткове задоволення\~позову та\~стягнення [PERSON] \~на користь\~позивача заборгованості\~за Кредитним\~договором в\~розмірі 9\~500\~гривень,\~з яких:\~5\~000\~гривень \~тіло кредиту; 3 500 гривень - проценти за користування кредитом; 1 000 гривень комісія. Щодо вимог позову про стягнення комісії в розмірі 1 000 гривень суд вважає доцільним також зазначити таке. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію, зокрема за надання кредиту. З Кредитного договору вбачається, що кредитором встановлена одноразова комісія саме за надання кредиту, а не за його обслуговування, відповідач, підписуючи кредитний договір, погодився з цією умовою договору, а тому виходячи із положень чинного законодавства та існуючої судової практики Верховного Суду, суд дійшов висновку про задоволення вимог позову про стягнення комісії. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Здійснюючи розподіл судових витрат, суд зазначає таке. Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2\~422,40 гривень. Ціна позову 17 000 гривень. Суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення заборгованості на загальну суму 9 500 гривень, що становить 55,88 % від ціни позову, отже судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача становить 1\~353,64 гривень. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст.137 ЦПК України). У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). На підтвердження понесених позивачем витрат з надання правничої допомоги представником позивача надано суду: копію договору № 43657029 від 01 листопада 2024 року, який укладений між ТзОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» та адвокатом Білецьким Б. М.; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, відповідно до якого вартість послуг за надання правничої допомоги адвоката складає 6 000 гривень; копію акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 03 березня 2025 року. В постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 та у додатковій постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц зазначено, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial