Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

27 березня 2025 року [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказувала, що 11 травня 2019 року у Вознесенському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис №15. Від шлюбу мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Проте сімейні відносини не склалися та з серпня 2024 року припинені. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння. Спори щодо місця проживання дитини та поділу спільного майна подружжя відсутні. На примирення позивачка не згодна. У зв`язку з цим позивачка вважала неможливим збереження шлюбу та просила про його розірвання. Після розірвання шлюбу просила присвоїти їй дошлюбне прізвище. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, проте останній через систему «Електронний суд» надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак надіслав на електронну адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі сторін та представника позивачки, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів про взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому, суд встановив, що 11 травня 2019 року у Вознесенському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області сторони зареєстрували між собою шлюб, актовий запис №15. Від шлюбу мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Проте сімейні відносини між позивачкою та відповідачем не склалися та припинені. Сторони жодним чином не виявили бажання зберегти сім`ю, не бажають примирення та наполягають на розірванні шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачкою та відповідачем, відсутність у них спільного бажання досягти примирення, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що мають істотне значення, і шлюб між сторонами відповідно до вимог ч. 3 ст. 105, ст. 112 Сімейного кодексу України має бути розірвано.

Outcome: approved