Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

Представник позивача\~ТОВ "ФІНПРОМ\~МАРКЕТ"\~звернувся до\~Лугинського районного\~суду Житомирської\~області з\~позовом до\~ [PERSON] про стягнення\~заборгованості задоговором позики № 75241393 від 17.06.2021 року. Просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики\~№ 75241393\~від 17.06.2021\~року в розмірі 43237,29 грн., суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 року та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що зазначена у позові заборгованість утворилась внаслідок неналежного виконання відповідачем боргових зобов`язань за вказаним договором. 06.03.2025 року винесено ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження та призначення справи до судового розгляду. 07.04.2025 року від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі, відповідно до яких [PERSON] просить позовні вимоги задоволити частково в розмірі 12342,54 грн. Свої заперечення мотивує тим, що кредитний договір був укладений на 30 днів та сторонами погоджено суму боргу до повернення - 19925,25 грн. Відповідач строк кредитування не продовжувала, одностороння автопролонгація договору на 90 днів, після закінчення строку кредитування є нікчемною нормою кредитного договору, згідно ч. 5, 7 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування". Відповідачем борг частково погашено в сумі 7582,71 грн., таким чином борг за кредитним договором становить 12342,54 грн. (19925,25-7582,71). Оскільки кредит був наданий короткостроково, то до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України "Про споживче кредитування". Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону, споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення, в тому числі від процентів (відсотків) за неправомірне фактичне користування кредитом, після закінчення строку кредитування, а не лише від сплати неустойки та штрафу. Також в період дії карантинних обмежень та воєнного стану до позичальника не застосовується відповідальність за кредитним договором у разі порушення його умов, а не лише не нараховується пеня та штраф. Доводи позивача про законність застосування положень ст. 625 ЦК України спростовуються п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування". Заборгованість за процентами, що нараховані в розмірі 28237,29 грн. не повинна стягуватись з відповідача, оскільки в період дії карантинних обмежень та воєнного стану. 08.04.2025 року надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що [PERSON] отримала суму кредиту 15000 грн., допустила неналежне виконання договору позики, тому проценти розраховано за базовою процентною ставкою 1,99 %, замість 1,09 % (програма лояльності). Посилання відповідача на положення ст. 625 ЦПК України є помилковим, оскільки при зверненні до суду позивач обраховував заборгованість відповідача за базовою/фіксованою процентною ставкою. Відповідач доказів на підтвердження чи спростування позовних вимог позивача до відзиву не долучила (контррозрахунок тощо), тому відзив грунтується на припущеннях та зводиться до незгоди з доказами позивача та їх оцінки, тоді як оцінка доказів є виключною компетенцією суду. Відповідач надав набір правових висновків, які, на думку позивача, є помилковими, тому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивача надіслав заяву про розгляд цивільної справи у відсутності представника позивача. 13.05.2025 року [PERSON] надіслала додаткові пояснення по справі та заву про розгляд справи без її участі, просить задоволити позовні вимоги частково в розмірі 12342,54 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. 17.06.2021 року укладено договір позики № 75241393 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] на суму 15000,00 грн. строком на 30 днів до 12.06.2021 року, з базовою фіксованою процентною ставкою 1,99. Загальна сума платежу по кредиту -19925,25 грн. Відомості щодо можливої пролонгації договору відсутні. Позикодавець на виконання п.1 Договору позики №75241393 від 17.06.2021 року, виконав свої зобов`язання, зокрема, передав Відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 15000,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] за посередництвом платіжної установи (ТОВ «ФК Фінекспрес» діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (платіжний інструмент для перерахування коштів на картковий рахунок фізичної особи), так як перерахунок коштів з банківського рахунку Позикодавця на картковий рахунок фізичної особи технічно неможливий. Наведене вище, підтверджується електронною платіжною інструкцією № 6b21754a-2c6f-b68c-ae018eae9878 від 17.06.2021 року, яка у свою чергу є первинним бухгалтерським документом, що складений та підписаний в електронній формі, а також листом №Кд-000008161/ТНПП від 07.02.2025 року, довідкою про ідентифікацію. Відповідно до листа № 20.1.0.0.0/7-250318/108127-БТ від 26.03.2025 року та виписки по банківській карті № [NUMBER] за період з 17.06.2021 року по 20.06.2021 року, АТ КБ "ПРИВАТБАНК" на ім`я [PERSON] було емітовано карту № [NUMBER] на яку 17.06.2021 року надійшли кошти в сумі 15000,00 грн. 21.12.2021 р. ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» уклали Договір факторингу № 2112 за умовами якого останнє набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №75241393 від 17.06.2021. 31.03.2023 р. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" уклали Договір факторингу №310323-ФМ за умовами якого Позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №№75241393 від 17.06.2021 року. Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що статтею 204 ЦК України регламентована презумпція правомірності правочину. Відповідно до наведеної норми права, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. На час розгляду справи договір позики №75241393 від 17.06.2021 року та зазначені договори факторингу недійсними, розірваними чи припиненими не визнані. Згідно розрахунку заборгованості за договором позики №75241393 від 17.06.2021 року, [PERSON] станом на 24.02.2025 року має непогашену заборгованість, яка складається з 15000 грн. - сума заборгованості за тілом позики та 28237,29 грн. - сума заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами, разом - 43237,29 грн. При цьому заборгованість починаючи з 20.12.2021 року не змінювалась. Відповідно до змісту ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно з вимогами ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з вимогами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем в судовому засіданні доведено факт укладення договору позики між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] на суму 15000 грн., які відповідачка отримала шляхом перерахунку на картку. Уклавши договір, відповідачка взяла на себе зобов`язання повернути позику у обумовлений строк та сплатити проценти за користування коштами. Проте, [PERSON] умови договору виконала частково в сумі 2657,46 грн. та внаслідок чого виникла заборгованість за тілом позики в сумі 12342,54 грн. (15000,00 - 2657,46). Щодо розміру боргу по сплаті процентів, суд зазначає таке. Сторони погодили термін дії договору позики до 12.06.2021 року. З розрахунку заборгованості вбачається, що позивач просить стягнути відсотки за користування кредитними коштами поза строком дії договору позики. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31.10.2018 р. у справі №202/4494/16-ц зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2\~ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2\~ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16, рішенні Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з\~ст. 1050 ЦК України. Відтак, позивач без правових підстав здійснив нарахування відсотків після 12.06.2021 року. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Однак, суд виходить з того, що така підстава позову у позовній заяві не заявлялась. Позовні вимоги стосуються виключно стягнення суми основного боргу та процентів за користування кредитом, а не процентів, передбачених ч. 2\~ст. 625 ЦК України, але суд не вбачає підстав виходити за межі позовних вимог. Згідно до\~ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України\~встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивачем доведено, що на підставі договорів факторингу до нього перейшло право вимоги за борговими зобов`язаннями [PERSON] в сумі 12342,54 основного боргу, а заборгованість за відсотками, яка нарахована в межах дії договору позики була нею сплачена в сумі 4925,25 грн. Відтак,\~позовні вимоги\~підлягають частковому\~задоволенню та\~з відповідача\~на користь\~позивача підлягає\~стягненню заборгованість\~за договором\~позики в\~сумі 12342,54 грн. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правничу допомогу. За правилами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Встановлено, що 01.11.2024 року між ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" та адвокатом Ткаченко\~Ю.О. укладено договір № 01-11/24 про надання правничої допомоги. Відповідно до платіжної інструкції кредитового переказу коштів №579932570.1 від 30.01.2025 року, акту приймання-передачі справ на надання правничої допомоги від 03.12.2024 року, витягу з акту № 7-П приймання-передачі наданої правничої допомоги за договором №01-11/24 від 01.11.2024 року, сторони погодили, що вартість наданих послуг становить 3500,00 гривень. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial