Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулося до суду із позовною заявою де просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість у сумі 48000,00 грн за договором №39743-01/2024 від 26.01.2024 року, а також стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та 13000 грн на правову допомогу. В обґрунтуванні позовних вимог вказало, що 26.01.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] був укладений договір про надання фінансового кредиту №39743-01/2024. За яким ТОВ «Факторинг Партнерс» зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 12000,00 гривень, а [PERSON] зобов`язався протягом 120 днів повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 2,50 % в день. ТОВ «Аванс Кредит» виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 12000,00 гривень. Відповідач належним чином не виконував грошові зобов`язання, тому у нього виник борг у розмірі 48000,00 гривень. 29 травня 2024 року ТОВ «Факторинг Партнерс» та ТОВ «Аванс Кредит» уклали договір факторингу №29052024. За умовами якого до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту №39743-01/2024 від 25.01.2024 року. Відповідач відмовляється добровільно сплатити заборгованість. Тому ТОВ «Факторинг Партнерс» просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 48000,00 гривень, що складається: з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 12000,00 гривень та заборгованості за відсотками, нарахованими станом на дату відступлення права вимоги, у розмірі 36000,00 гривень. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22.10.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 15.11.2024 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву згідно якого останній прохає відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі. Вказує, що надана копія Договору не містить підпису відповідача. Крім того, суду не надано докази перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача (рахунок, виписка). Так само графік платежів та паспорт споживчого кредиту не містять підпису відповідача. Відповідно слід дійти висновку, що [PERSON] не ознайомлювали з умовами кредитування. Позивачем не надані суду докази на обґрунтування того, що [PERSON] , був ознайомлений з умовами наданого кредиту та взагалі отримував кредитні кошти. Позивач посилається на Правила надання грошових коштів, але матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Правилами відповідач ознайомлювався при укладенні договорів. Правила, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані позичальником. Як вбачається з матеріалів справи, ні витяг з Договору №39743-01/2024 від 26.01.2024 року, ні графік платежів не містить підпису відповідача, а лише зазначені паспортні дані позичальника. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі: 48000,00 грн, проте, позивачем не надано пояснення щодо сум заборгованості за Договором № 39743-01/2024 від 26.01.2024 року, а саме, не надано пояснення щодо нарахування заборгованості за відсотками. Тому, заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах договору і наданому самим же позивачем розрахунку, а тому і не підлягають задоволенню. Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами договору, позивач не представив, хоча в цій частині саме на ньому лежить процесуальний обов`язок у доказуванні. Надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитами, підготовлені робітниками організації - є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій га складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Оскільки позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту, тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними. Припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Тож після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно зі змістом позовної заяви, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 48000,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту по договору № 39743-01/2024 від 26.01.2024 року становить - 12000,00 грн, заборгованість за процентами простроченими платежами по кредиту - 36000,00 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, а саме розмір судового збору -2422,40 грн та витрати на правову допомогу -13000,00 грн. Звертають увагу, що розмір нарахованих відсотків, значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проте розмір нарахованої пені, значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Також, зазначають, що матеріали справи не містять доказів (поштових квитанцій) направлення позивачем відповідачу досудових вимог про необхідність сплати простроченої заборгованості. Таким чином зазначені обставини не підтверджені доказами у справі. А тому можна дійти висновку, що позовна заява про стягнення кредитної заборгованості, подана Товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ «Факторинг Партнерс» до [PERSON] з порушенням норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованою та передчасною. 20.11.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив де позивач наполягає на свої вимогах та вказує, що 26.01.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] було укладено Договір №39743/01/2024. Відповідно до умов Договору, правил надання грошових коштів у позику в тому числі на умовах фінансового кредиту, договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця та доступний зокрема через сайт Кредитодавця відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Укладення Кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Кредитодавцем ідентичного за змістом договору який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим і створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Пропозиція (Оферта) на отримання кредиту згідно Заявки-анкети підписаної Позичальником, електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатором якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС - повідомлення на телефонний номер зазначений Позичальником в особистому кабінеті на сайті Кредитодавця. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому перераховано грошові кошти. Ідентифікація здійснювалася в ITC, яке належить первісному кредитору і він гарантував дійсність вимоги при відступленні прав вимоги по даному кредиту. Будь-яких доказів того, що персональні дані Відповідача (паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи платника податків, номер телефону, банківська картка) були використані для укладення Договору від його імені, відповідачем не надано. Укладений між сторонами Договір відповідає вимогам чинного законодавства та вільному волевиявленню сторін; сторонами було досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов, в т.ч. щодо порядку нарахування та оплати процентів за Договором, можливості продовження строку користування кредитними коштами, в порядку та на умовах визначеними Договором; Позичальник був ознайомлений з умовами Договору, висловив своє волевиявлення шляхом підписання Договору, що свідчить про прийняття ним таких умов, а також спрямованість на реальне настання правових наслідків. Таким чином вбачається, що укладений кредитний Договір між первісним кредитором та відповідачем відповідає формі, передбаченій ст. 207,208,1047,1050 ЦК України. Враховуючи вищенаведене, правове регулювання та наявні в матеріалах справи докази вбачається, що між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем укладено електронний кредитний договір, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам гаті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цих договорів сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Оскільки згідно з положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Звертають увагу, що ні первісний кредитор, ні позивач не є банками та на них не розповсюджується дія ЗУ «Про банки та банківську діяльність». Разом з тим Кредитор є небанківською фінансовою установою, діяльність яких регулюється спеціальним законодавством для осіб, які надають небанківські фінансові послуги. Зокрема, небанківські фінансові установи позбавлені можливості створення виписок по картковим рахункам споживачів. Отже, твердження відповідача не заслуговують на увагу. Твердження відповідача про те, що він не отримував кредитних коштів, тощо не заслуговують на увагу. Вбачається, що відповідач, отримавши кредитні кошти та уклавши кредитний договір в електродній форм намагається уникнути обов`язку з повернення грошових коштів отриманих у кредит. Відповідач вказує лише на недоведеність факту перерахування йому кредитних грошових коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. При цьому позивач зазначає, що відповідач має вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах і мав безперешкодну можливість надати суду докази про те що кредитні грошові кошти на його банківську картку, вказану в договорі чи іншу картку якою він користується, не надходили. Зокрема, мав можливість здійснити запит до банку про наявність у нього карткового рахунку, вказаного в заяві і отримання кредиту, та отримати виписку по вказаному рахунку за період кредитування, таким чином відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень. Разом з тим, для спростування заперечень відповідача, разом з даною відповіддю на відзив подано клопотання про витребування доказів. Щодо перерахування коштів то на виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові на рахунок позичальника у розмірі 12 000,00 грн. Враховуючи, що ТОВ «Аванс Кредит» не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, відповідна операція була здійснена ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на підставі укладеного сторонами договору. Відповідно до наявного в матеріалах справи листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вбачається, що 26.01.2024 року о 08:40:00 було перераховано грошові кошти у розмірі 12 000,00 грн на картку № [NUMBER] . При цьому, перерахування коштів здійснювалось на картковий рахунок, зазначений в заявці на отримання кредиту та у п. 1.6 Кредитного договору. У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 № 910/5226/17 за зазначено що при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки з застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків, розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами за звичаями ділового обороту; безготівкові розрахунки провадяться через банки, інші фінансові установи (далі - банки), в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає з закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків. Щодо надання виписок з рахунку позичальника з відображенням всіх операцій такому рахунку, то позивач об`єктивно позбавлений можливості їх надати, оскільки не є банком в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність. Щодо нарахування відсотків то з договору про споживчий кредит вбачається, що у відповідності до частини першої статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди з всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії відповідають приписам чинного законодавства. Відсотки не є пенею, їх зменшення чинним законодавством не передбачено. Розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами Кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законним, а розмір розумним та справедливим. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 21.11.2024 року від позивача надійшло клопотання про витребування доказів, а саме витребування від АТ КБ «ПриватБанк» інформації щодо видачі картки [PERSON] , зарахування 12000, грн. в період з 26.01.2024 року по 26.02.2024 року та інформації щодо власника вказаної карти та номеру телефону. Ухвалою суду від 15.01.2025 року було задоволено клопотання позивача та витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо видачі картки [PERSON] , зарахування 12000, грн. в період з 26.01.2024 року по 26.02.2024 року та інформації щодо власника вказаної карти та номеру телефону. 17.02.2025 року до суду, на виконання ухвали суду від 15.01.2025 року надійшли відомості від АТ КБ «ПриватБанк» стосовно відкритого рахунку та видачі картки на ім`я [PERSON] , зарахування 12000, грн. в період з 26.01.2024 року по 26.02.2024 року, а також інформації щодо власника вказаної карти та номеру телефону. В судове засідання представник позивача ТОВ «Факторинг Партнерс» - Копичко С.І. не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі де прохає задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, від представника відповідача Зачепіло З.Я. надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Враховуючи наявні клопотання представників сторін, суд вирішив на підставі ст. 247 ЦПК України провести розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, дійшов наступних висновків. Згідно матеріалів справи 26.01.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір №39743-01/2024. Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора W5218. Згідно умов\~договору №39743-01/2024\~від 26.01.2024\~року,\~Товариство надає\~Клієнту фінансовий\~кредит в\~розмірі 12000,00\~грн на\~умовах строковості,\~зворотності,\~платності,\~а клієнт\~зобов`язується повернути\~кредит та\~сплатити проценти\~за користування\~кредитом в\~порядку та\~на умовах,\~визначених цим\~Договором (п.1.1.\~Договору).\~Тип кредиту:\~кредит.\~Мета отримання\~кредиту:\~на власні\~потреби Клієнта.\~Кредит надається\~строком на\~120\~днів.\~Дата надання\~кредиту 26.01.2024.\~Наданий кредит\~Клієнт зобов`язаний\~погасити в\~останній день\~строку кредитування.\~Дата погашення\~кредиту 24.05.2024\~(1.2.\~Договору).\~За користування\~кредитом Товариством\~нараховуються проценти,\~що є\~платою за\~користування кредитом,\~Тип процентної ставки:\~фіксована. Процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п.1.2.цього Договору (п.1.4, п.1.4.1. Договору). Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної ї кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору (п.1.5. Договору). Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок Клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № 5363 - 54хх - хххх - 3277 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту за вказаними реквізитами (п.1.6. Договору). Також, електронним підписом відповідачем було підписано Додаток № 1 до договору про надання фінансового кредиту, паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено тип кредиту, сума ліміту, строк кредитування та відсоткова ставка, вказана орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом. Згідно з Додатком № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 39743-01/2024 від 26.01.2024 року загальна вартість кредиту становить 48000,00 грн., яка складається із суми кредиту за договором 12000,00 грн. та процентів за користування кредитом протягом 120 днів в розмірі 36000,00 грн. Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку, електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлено, що договір про надання фінансового кредиту №39743-01/2024 від 26.01.2024 був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора W5218. У такий спосіб кредитний договір був укладений в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Аванс Кредит» в електронній формі. Викладене у повній мірі узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19. Вказаним спростовуються доводи сторони відповідача щодо не підписання [PERSON] договору споживчого кредиту з ТОВ «Аванс Кредит». Тож враховуючи викладене судом встановлено, що 26 січня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №39743-01/2024, який був підписаний електронним підписом та за у мовами якого ТОВ «Аванс Кредит» зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 12000,00 гривень, а [PERSON] зобов`язався протягом 120 днів, повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 2,50% в день. ТОВ «Аванс Кредит» виконав своє грошове зобов`язання та надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 12000,00 гривень. Вказана обставина підтверджується, зокрема, довідкою наданою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вих. №3466_240704145428 від 04 липня 2024 року, ТОВ «Аванс Кредит» згідно якої, ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК №342 від 02.10.2012) та отримало Ліцензію Національного банка України №3 від 11.11.2013 року. Між їх підприємствами укладено договір на переказ коштів ФК-П-2022/01-1 від 2022-01-12. Відповідно до зазначеного договору було успішно прийнято платежі на користь ТОВ «Аванс Кредит»: 26-01-2024 08:40:00 на суму 12000,00 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 335774479, призначення платежу: Зарахування 12000 грн на карту [NUMBER] . Також, підтверджується отриманими від АТ КБ «ПриватБанк» відомостями на виконання ухвали суду від 15.01.2025 року, з яких вбачається, що на ім`я [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк» емітовано карту № [NUMBER] та згідно виписки по рахунку [PERSON] мається зарахування 26.01.2024 року суми у розмірі 12000,00 грн (деталі операції -іPay.credit-mc1). Судом встановлено, що [PERSON] не виконав свої зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 12000,00 гривень та заборгованість за відсотками у розмірі 36000 гривень. Загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 48000,00 гривень. Наявні в матеріалах справи розрахунки заборгованості від ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Факторинг Партнерс» за кредитним договором № 39743-01/2024 від 26.01.2024 року не суперечать вищевказаним умовам договору. В даних розрахунках вказана заборгованість станом на 29.05.2024 та на 09.09.2024 року, яка розрахована за період з 26.01.2024 року по 25.05.2024 року та становить 48000,00 грн., що складається з суми заборгованості за основною сумою боргу\~12000,00 грн. та суми заборгованості за відсотками\~36000,00 грн. (12000,00 грн*2,5%*120 днів = 36000,00 грн). При цьому судом встановлено, що відповідач був ознайомлений з умовами кредитування, в тому числі із відсотковою ставкою 2,5 % в день протягом 120 днів користування та погодився з нею про що свідчить підписання ним Договору, Паспорту споживчого кредиту та Додатку №1 до Договору (Графік платежів). Всупереч вимогам ч.1 ст. 81 ЦПК України [PERSON] не подав жодного доказу на підтвердження того, що він належним чином виконав грошові зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту №39484-01/2024. Тому у нього виник борг по поверненню кредиту. При цьому, твердження сторони відповідача щодо неправильності та безпідставності нарахування 36\~000 грн не заслуговують на увагу виходячи з наступного. За змістом п.1.2 договору про надання фінансового кредиту №39743-01/2024 кредит надається строком на 120 днів, дата погашення кредиту 24 травня 2024 року. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] були укладені додаткові угоди про зміну строку кредитування. Вказана обставина свідчить про те, що в період з 26 січня 2024 року по 24 травня 2024 року ТОВ «Аванс Кредит» мало право нараховувати проценти за користування кредитними коштами у розмірі 2,50% в день. В подальшому, тобто після 24 травня 2024 року, відсутні правові підстави для нарахування відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 2,50% в день, тобто в розмірі, визначеному договором про надання фінансового кредиту №39743-01/2024. Зазначене у повній мірі узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), відповідно до якої після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому посилання сторони відповідача, щодо того, що пеня не може перевищувати розмір заборгованості суд не приймає до уваги, оскільки в даному випадку 36000 грн. це нарахування відсотків за користування кредитом, а не пеня. Таким чином, у відповідача виник борг по поверненню кредиту в розмірі 12000,00 гривень та борг по сплаті процентів за користування ним в розмірі 36000,00 гривень. Загальний розмір боргу становить 48000,00 гривень. 29 травня 2024 року ТОВ «Аванс Кредит» уклав з ТОВ «Факторинг Партнерс» договір факторингу №29052024. За умовами якого ТОВ «Аванс Кредит» передав, а ТОВ «Факторинг Партнерс» зобов`язався прийняти та оплатити права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли на підставі договорів про надання фінансового кредиту, укладеними з ТОВ «Аванс Кредит» ТОВ «Аванс Кредит» передав ТОВ «Факторинг Партнерс» право вимоги, яке він мав до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту №39484-01/2024 від 26 січня 2024 року. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №29052024 від 29.05.2024 року, ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 48000,00 грн. з яких: 12000,00 грн.\~сума заборгованості за основною сумою боргу; 36000,00 грн.\~сума заборгованості за відсотками, 0,00 грн.\~сума заборгованості за пенею. Суд зауважує, що згідно наданого розрахунку заборгованості вбачається, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 29.05.2024 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. За приписами п. 1 ч. 1 ст.512ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Факторинг Партнерс» підтвердило процесуальний статус позивача щодо права вимоги за кредитним договором до відповідача. Стосовно тверджень\~сторони відповідача\~про неналежність\~розрахунків та\~як наслідок\~відсутність підстав\~для стягнення\~заборгованості то\~суд враховує\~позицію Верховного\~Суду викладену\~у Постанові\~ від 07 червня 2023 року у справі N 234/3840/15-ц (провадження N 61-3014св22)\~згідно якої «Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Таким чином перевіривши розрахунок заборгованості наданий позивачем на предмет його відповідності умовам Договору суд погоджується з ним. Тому суд вважає, що з [PERSON] на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» належить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 48000,00 гривень. Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, згідно положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позов підлягає до задоволення, тож судові витрати зі сплати судового збору у сумі 3028 грн слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до\~п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частина 8 ст. 141 ЦПК України визначає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно матеріалів справи до позову долучено Договір №02-07/2024 від 02.07.2024 року укладений між ТОВ «Факторинг Партнерс» та АО «Лігал Ассістанс» про надання правничої допомоги, згідно якого сторони погодили, що виконавець за дорученням (на підставі заявки) клієнта приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу, факт надання послуг за договором підтверджується актом про надання юридичної допомоги. Витяг з акту про надання юридичної допомоги №2 від 05.09.2024 року згідно якого виконавцем були надані послуги клієнту на суму 13000,00 грн, з яких: усно (вивчення документів) 2 год / 2000,00 грн - 4000,00 грн та позовна заява 3 год/3000,00 грн 9000,00 грн. Заявка на надання правничої допомоги №1 від 05.07.2024 року згідно якої клієнт замовляє надання послуг виконавцем по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] вартість послуг: - 13000,00 грн, з яких: усно (вивчення документів) 2 год / 2000,00 грн - 4000,00грн та позовна заява 3 год/3000,00 грн 9000,00 грн. Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п.268). У додатковій Постанові від 19 лютого 2020 року \~справі № 755/9215/15-ц, Велика Палата Верховного суду, наголосила, що\~при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У Постановах Верховного Суду у\~справі №\~905/1795/18 від \~24 жовтня 2019 року та у\~справі №\~922/2685/19 від 08 квітня 2020 року визначено, що\~суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial