Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду в інтересах свого малолітнього сина [PERSON] , у зв`язку з позбавленням можливості завершити оформлення спадкових прав малолітнім сином після смерті його матері через наявність накладеного арешту на її майно. Заявлені вимоги мотивує тим, що після смерті [INFO] [PERSON] , котра є матір`ю [PERSON] , відкрилась спадщина за законом на належне їй майно, а саме квартиру [ADDRESS] . Вказана квартира належала на праві приватної власності [PERSON] . Після відкриття спадкової справи нотаріусом, Позивачеві стало відомо, що все майно названої спадкодавиці, перебуває під обтяженням (арештом). Підставою виникнення обтяження стала постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження АА №072855 Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області. Звернувшись до Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області, позивач отримав відповідь про неможливість зняття арешту з майна, оскільки відповідне виконавче провадження було знищене за закінченням терміну зберігання. Оскільки питання про зняття арешту в межах проведення виконання за виконавчим провадженням вирішено не було, що чинить перешкоди у здійсненні прав спадкоємця через відсутність можливості належним чином оформити спадщину за законом після смерті [PERSON] , позивач вимушений звернутись до суду з позовом для захисту прав шляхом зняття арешту з майна. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі, позовну заяву підтримує, просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] народився [PERSON] про що виконавчим комітетом Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області вчинено відповідний актовий запис №13 від 15 серпня 2017 року. У відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане 05.06.2024 року Білозерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), батьком вказаної дитини, є [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Як слідує із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.03.2023 року, що видане Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 39 років, про що 01.03.2023 року складено відповідний актовий запис за №205. З листа Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області 14.11.2024 року №22-18/36178 встановлюється, що зняття арешту накладеного по постанові АА №072855 від 08.06.2006 року на майно належне [PERSON] , є не можливим, оскільки моніторингом Автоматизованої системи виконавчого провадження не виявлено інформації щодо перебування на виконанні у відділі, виконавчого провадження стосовно боржника [PERSON] , оскільки строк зберігання виконавчих проваджень переданих до архіву становить 3 роки. У зв`язку із зазначеним неможливо встановити підстави винесення постанови про арешт майна та рекомендовано звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Також, [PERSON] 04.02.2025 року отримав від Приватного нотаріусу Шевченко Наталії Вікторівни, Херсонського міського нотаріального округу, постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з якої вбачається, що 07.11.2024 року відкрито спадкову справу №65/2024 року після смерті [PERSON] , єдиним спадкоємцем є її малолітній син [PERSON] , спадкове майно складається з трикімнатної квартири [ADDRESS] . При підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину отримано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] , згідно якої 20.06.2006 року Херсонською філією державного підприємства «Інформаційний центр» МЮУ на її майно (все майно, невизначене) накладене арешт, реєстраційний номер обтяження: 3355932. Державний реєстр обтяжень нерухомого майна не містить інформації щодо причин накладення обтяження, з`ясувати особу, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчому провадженні, не можливо та не існує інших осіб зацікавлених у майні спадкодавиці, єдиною особою на права й законні інтереси якої може безпосередньо вплинути задоволення такого позову, є відповідний орган державної виконавчої служби. Між тим, згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною першою статті 1296 ЦК України встановлюється, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). За змістом частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) прийшла до висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої, частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року в справі № 203/3435/21 (провадження № 61-5467св22) зазначено, що «наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном». Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. За наведених підстав позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved