Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходилась цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Калинівської селищної ради Броварського району Київської області про визначення місця проживання дитини з матір`ю. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований у відділі органу ДРАЦС у м.Гебзе [NUMBER], витяг з актового запису про укладення шлюбу №742, виданий 17.09.2021р. Під час шлюбу, народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягом з актового запису про народження №160, дата видачі 01.02.2022 року. Також, відповідно до довідки про реєстрацію особи громадянином України № [NUMBER] від 26.11.2021р., яка видана Генеральним консульством України в Стамбулі - [PERSON], [INFO] - зареєстрований громадянином України. Подружжя проживали у м.Гебзе Турецької республіки до січня 2022 року, після чого, разом із дитиною, переїхали проживати до батьків позивача у Броварський район Київської області, де відповідач отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Однак, подружнє життя не склалось та рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07.01.2025 року, шлюб між сторонами було розірвано. Рішення набрало чинності 07.02.2025р. у справі №361/8581/24. На теперішній час сторони мешкають окремо, дитина проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Син перебуває повністю на утриманні позивача, має всі необхідні умови для забезпечення нормального проживання, отримує гідне виховання, власну облаштовану кімнату. Також, дитина відвідує заклад дошкільної освіти «Золота рибка». Позивач працює у Броварському ліцеї №6 асистентом вчителя. При цьому, відповідач неодноразово повідомляв позивачу, що він повернеться проживати до Туреччини та візьме дитину з собою, з чим не погоджується позивач та просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] . Присутні у судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні. Сповіщені належним чином відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] з позовними вимогами погодились, не заперечували проти визначення місця проживання сина разом із матір`ю, однак, у наданому відзиві зазначили про невірно викладені позивачем обставини щодо відсутності його намірів забрати дитину та відвезти до Турції, а також просили суд не стягувати з відповідача судові витрати, оскільки відповідач не вбачає спору між ними з предмету позову. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - органу опіки та піклування Калинівської селищної ради Броварського району Київської області - сповіщений про час та дату розгляду справи, до зали суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відстуності. Допитана у якості свідка [PERSON] у судовому засіданні показала, що позивач [PERSON] є її донькою, вона разом із дитиною [PERSON] мешкають разом із нею у будинку за адресою: [ADDRESS] . До минулого року, з ними також проживав чоловік її доньки - [PERSON] . На теперішній час, дитиною опікується лише її донька, вона як бабуся також допомагає їй у цьому, у тому числі й фінансову допомогу, батько дитиною не цікавиться, та погрожує вивізти його на свою батьківщину - до Турції. Аналогічні показання дала допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] , яка є рідною сестрою позивача у справі [PERSON] . Згідно висновку органу опіки та піклування Калинівської селищної ради Броварського району Київської області від 28.02.2025 року №24 про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , останній вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Суд враховує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про народження, вбачається, що у сторін на утриманні є син [PERSON] , [INFO] . Спільна дитина сторін фактично проживає з матір`ю. Згідно копії рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07.01.2025 року - шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. За приписами ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Положеннями частин 1, 2 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З аналізу практики Європейського суду з прав людини встановлено, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Положеннями ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. У свою чергу поняття «розлучення дитини та батька» не є тотожним поняттю «визначення різних місць проживання батька та дитини», оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. Таким чином, положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини є перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом статті 31 ЦК України, малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою (постанова Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 607/1091/16-ц (провадження № 61-13272св18). Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Наведена правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 21.10.2019 року у справі №640/2670/17. Відтак, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з матір`ю, добросовісне виконання [PERSON] батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, згоду батька на проживання малолітньої дитини з матір`ю, приходить до висновку про обґрунтованість позову та визначення місця проживання дитини з матір`ю. При цьому суд вказує на те, що визначення місця проживання дитини разом із матір`ю - не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з дитиною та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання останнього з матір`ю - не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні.

Outcome: approved