Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» 26.02.2025 року звернулось до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №4440235 від 03.03.2024 року у загальному розмірі 58650 гривень 00 копійок, з яких: 6000,00 грн. сума заборгованості за кредитом; 35550,00 грн. сума нарахованих процентів первісним кредитором; 17100,00 грн. сума заборгованості за процентами нарахованими позивачем за 114 календарних дні та судові витрати, з посиланням на невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 27.02.2025 року було\~прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін по справі. Разом з позовом позивачем було надано до суду клопотання про витребування доказів, в якому представник просив суд витребувати з АТ «Універсал Банк» інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: чи належить платіжна картка № [NUMBER] громадянці [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); чи зараховувались 03.03.2024 року на дану платіжну картку, банком-емітентом якої є АТ «Універсал Банк», грошові кошти в сумі 6000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок, від ТОВ «Лінеура Україна», код ЄДРПОУ 42753492, через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА». Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 07.04.2025 року вказане клопотання задоволено, витребувано з АТ «Універсал Банк» інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: чи належить платіжна картка № [NUMBER] громадянці [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); чи зараховувались 03.03.2024 року на дану платіжну картку, банком-емітентом якої є АТ «Універсал Банк», грошові кошти в сумі 6000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок, від ТОВ «Лінеура Україна», код ЄДРПОУ 42753492, через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА». 30.04.2025 року до суду на виконання вказаної ухвали суду надійшла відповідь з АТ «Універсал Банк». У судове засідання призначене на 12.05.2025 року представник позивача не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, однак у позовній заяві просить суд здійснювати розгляд справи без участі. [PERSON] (надалі за текстом Відповідач) у судове засідання призначене на 12.05.2025 року також не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Статтею 128\~ЦПК\~України\~передбачено,\~що\~суд\~повідомляє про\~дату,\~час\~і\~місце \~судового\~засідання\~чи\~вчинення\~відповідної\~процесуальної дії,\~якщо\~їх\~явка є\~\~не\~обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається зокрема фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У відповідності до відповіді №1154365 від 27.02.2025 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Приймаючи наявне зареєстроване місце проживання відповідача, відсутній зареєстрований електронний кабінет, судом здійснювалось повідомлення останньої про дату, час і місце проведення судового засідання шляхом скерування судових повісток, разом з копією ухвали про відкриття провадження по справі, на вказану адресу місця проживання відповідача, однак поштове повідомлення було повернуто до суду без вручення, з підстав відсутності адресата за зазначеною адресою. Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Також, у відповідності до правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 10.05.2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Таким чином, відповідачка про дату, час і місце проведення розгляду справи повідомлена належним чином у відповідності до положень статті 128 ЦПК України, однак,\~у встановлений судом строк не скористалась процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву, не було надано\~заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, про причини неявки до судового засідання суд не повідомила. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов не підлягаючим задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.03.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4440235 у відповідності до умов якого, ТОВ «Лінеура Україна» надає відповідачці у кредит грошові кошти в сумі 6000,00 грн., строком на 350 днів. Відповідно до п. 1.4. договору, тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується в межах всього строку кредиту. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредиту 133839,05% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 58500,00 грн. У відповідності до п.2.1. договору, товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківських рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . Договір укладено в електронній формі та підписано електронним підписом 63429 03.03.2024 року [PERSON] . Під час розгляду справи відповідачкою не спростовувалось підписання вищевказаного договору від 04.02.2023 року. Також,\~відповідачкою,\~шляхом накладення електронного підпису, підписано паспорт споживчого кредиту,\~який містить: інформацію та контактні дані кредитодавця; інформацію та контактні дані кредитного посередника; основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача; інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; порядок повернення кредиту; додаткова інформація; інші важливі правові аспекти платежі. На підтвердження факту перерахування відповідачу кредитних коштів у сумі 6000,00 грн. на зазначену у договорі банківську картку за № [NUMBER] позивачем надано лист ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА», в якому зазначено про успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА»: 03.03.2024 14:18:21 на суму 6000,00 грн., що здійснювалось на виконання укладеного між ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» договору про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № [NUMBER] від 03.01.2024 року. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 07.04.2025 року за клопотанням позивача було витребувано з АТ «Універсал Банк» інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: чи належить платіжна картка № [NUMBER] громадянці [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); чи зараховувались 03.03.2024 року на дану платіжну картку, банком-емітентом якої є АТ «Універсал Банк», грошові кошти в сумі 6000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок, від ТОВ «Лінеура Україна», код ЄДРПОУ 42753492, через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА». 30.04.2025 року на електронну скриньку суду надійшла відповідь від АТ «Універсал Банк» з якої вбачається, що платіжна картка № [NUMBER] відкрита у АТ "Універсал Банк" емітована на ім`я [PERSON] , на яку 03.03.2024 року здійснено зарахування коштів на суму 600,00 грн. Додатково банком повідомлено, що оскільки грошові кошти були зараховані не за реквізитами, а через платіжну систему, в банку відсутня інформація щодо призначення та рахунків відправників, відповідно підтвердити чи спростувати факт того, що платежі надходили від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» код ЄДРПОУ 42753492 через платіжного провайдера ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» банком не вбачається можливим. 25.10.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №25/10/2024, у відповідності до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежу, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024\~року укладеного сторонами вищевказаними договору, ТОВ «Лінеура Україна» передає за вказаним договором до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» у тому числі право вимоги за договором про надання коштів на умовах кредитного договору №4440235 від 03.03.2024 року, укладеним з [PERSON] , заборгованість якої станом на день укладення договору факторингу становить у загальній сумі 44550,00 грн., яка складається з: заборгованості за основною сумою боргу в сумі 6000,00 грн.; заборгованості за відсотками 35550,00 грн.; заборгованість за пенею, штрафами 3000,00 грн. 25.11.2024 року рішенням №251124/1 єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» змінено найменування товариства на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». З урахуванням\~викладеного,\~судом встановлено, що позивач - ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», яке змінило назву на ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», на підставі\~укладеного договору\~факторингу\~№25/10/2024 від 25.10.2024\~року набуло\~право вимоги\~за кредитним\~договором №4440235 від 03.03.2024 року, укладеним з [PERSON] . З наданого до суду представником позивача розрахунку заборгованості за кредитним договором №4440235 від 03.03.2024 року укладеним з [PERSON] вбачається, що за останньою станом на 25.10.2024 року обліковується заборгованість у загальній сумі 44550,00 грн., яка складається з: заборгованості за основною сумою боргу в сумі 6000,00 грн.; заборгованості за відсотками 35550,00 грн.; заборгованість за пенею, штрафами 3000,00 грн. Також, до позовної заяви надано розрахунок заборгованості ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за кредитним\~договором №4440235 від 03.03.2024 року, укладеним з [PERSON] здійснений за 114 календарних днів, а саме за період з 26.10.2024 року по 16.02.2025 року, у відповідності до якого позивачем нараховані проценти розміром 2,5% на день, за вказаний період, за користування грошовими коштами в сумі 6000,00 грн., що становить в сумі 17100,00 грн. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 2\~ст. 1056-1 ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У постановах від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15-ц Верховний Суд зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»\~первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Особові рахунки та виписки з них обов`язково мають складатися на паперових та/або електронних носіях. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (п. 57, п. 59, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75). Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, адже вони підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені відповідачем протягом операційного дня та є підтвердженням виконаних за день операцій. Згідно до правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18) банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених Договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до\~ст.\~9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з\~ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України не надано первинних документів з надання відповідачеві кредитних коштів за договором №4440235 про надання коштів на умовах споживчого кредитного укладеного 03.03.2024 року з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА». Як встановлено вище, листом AT «Універсал Банк», наданbv на виконання ухвали Київського районного суду міста Одеси від 07.04.2025 року, підтверджено, що платіжна картка № [NUMBER] , зазначена у кредитному договорі, емітована на ім`я [PERSON] , а також підтверджено, що в день укладення вказаного кредитного договору на дану платіжну картку були зараховані грошові кошти в сумі 6000,00 грн. Однак, AT «Універсал Банк» не підтверджено інформацію про призначення платежу та інформацію щодо рахунків відправників. Щодо наданого позивачем, на підтвердження виконання ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» умов договору №4440235 про надання коштів на умовах споживчого кредитного укладеного 03.03.2024 року, повідомлення ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА», в якому зазначено про успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА»: 03.03.2024 14:18:21 на суму 6000,00 грн., що здійснювалось на виконання укладеного між ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» договору про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку №03012024-1 від 03.01.2024 року, суд вважає необґрунтованими та неналежними доказами, приймаючи не надання до позову вказаного договору, який підтверджує повноваження ТОВ «ПЕЙТЕК\~УКРАЇНА» на здійснення фінансових операцій на замовлення платника - ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА». Суд зазначає, що витяги з реєстру боржників до договорів факторингу та розрахунки заборгованості, складені позивачем, не є належними та достатніми доказами отримання відповідачем вищевказаних кредитів. Лише співпадіння даних про суму та дату зарахування коштів на картковий рахунок відповідача, суд вважає не належними та не достатніми доказами підтвердження виконання ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» умов договору №4440235 про надання коштів на умовах споживчого кредитного укладеного 03.03.2024 року з надання відповідачеві кредитних коштів. Отже, встановити виконання ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» умов договору №4440235 про надання коштів на умовах споживчого кредитного укладеного 03.03.2024 року, укладеного з [PERSON] , з надання останній грошових коштів в сумі 6000,00 грн. на умовах кредиту, шляхом їх перерахування на картковий рахунок відповідачки, не вбачається можливим. Згідно ч.ч. 1-4\~ст. 12 ЦПК України,\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.\~Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом\~. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з\~ч.1 ст. 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.\~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~ У пункті 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» наголошується, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.\~Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статті 89 ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. \~Відповідно до\~\~ ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.\~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів з власної ініціативи і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог. Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до п. 6 ч.1ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи відмову у задоволенні позовних вимог, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем зі сплати судового збору та заявлені витрати на професійну правничу допомогу, відшкодуванню не підлягають та покладаються на позивача.

Outcome: dismissed