Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в розмірі 88145,77 грн та судових витрат. В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» посилалось на\~те,\~що 15 серпня 2019 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем укладено Договір кредиту та страхування №Z75.21533.005596384. Відповідно до умов Договору ПАТ «Ідея Банк» надав позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 35620,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,99% річних на залишок суми кредиту, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами і платою за послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, відповідно до Графіка платежів строком повернення до 15.08.2024. Також 19 грудня 2023 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» укладено договір факторингу №19/12-2023. Відповідно до п.2.1 Договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ», а ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. 22 грудня 2023 року між ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» та ТОВ «ПРОФІТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №22/12-2023, за яким ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» передав (відступив), а також ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» прийняв права вимоги за Кредитним договором № Z75.21533.005596384 від 15.08.2019. Відповідно до п.2.1 за цим договором ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» відступає ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» за плату та умовах, визначених цим договором. Згідно з положенням п.2.2 цього договору, права вимоги відступається в розмірі заборгованості боржників перед ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ», та визначені в друкованому реєстрі боржників, що підписується сторонами та в реєстрі боржників в електронному вигляді та надсилається разом з Актом приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді. На виконання вимоги даного договору, ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» перерахувало на рахунок ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» 11776112,00 грн, та відповідно було здійснено передачі реєстру боржників. За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 22.12.2023 року відповідно до договору факторингу №22/12-2023 перейшло право за Договором № Z75.21533.005596384 від 15.08.2019, що укладено між АТ «Ідея Банком» та відповідачем. Банк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі. Відповідач зобов`язання за Договором № Z75.21533.005596384 від 15.08.2019 щодо сплати щомісячних платежів за Графіком не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 19.12.2023 в сумі 88145,77 грн, де: 35165,53 грн - заборгованість за основним боргом, 11391,40 - заборгованість за відсотками, 41588,64 грн - заборгованість за комісіями, яка до теперішнього часу відповідачем не погашена. На цій підставі звернулися до суду та просять стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором, а також понесені судові витрати, судовий збір у розмірі 3028,00 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн. Від представника відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого вона просила відмовити в задоволенні позову в сумі 69476,87 грн, так як пройшли строки позовної давності для пред`явлення вимог за цією частиною платежів та вважала за можливе стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 18668,90 грн, надала заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача. Від представника позивача надійшли пояснення, згідно яких вона просила позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що строк позовної давності банком щодо подання позову до суду не пропущений, закінчення строку дії договору не звільняє сторону від відповідальності за його порушення, просила розгляд справи проводити у відсутності сторони позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що 15.08.2019\~між ПАТ\~«Ідея Банк»\~та [PERSON] \~укладено Договір\~кредиту та\~страхування № Z75.21533.005596384, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит для власних потреб шляхом переказу коштів у розмірі 35620,00 грн на рахунок відповідача, та позичальник доручив банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 4913,10 грн, згідно з умовами договору добровільного страхування життя, через транзитний рахунок, відкритий в АТ «Ідея Банк». Кредит на загальну суму 35620,00 грн надано на 60 місяців, датою повернення кредиту є 15.08.2024, процентна ставка змінювана 9,99% річних. Своїм власноручним підписом відповідач підтвердив ознайомлення та згоду з умовами договору, тарифами. Банк свої зобов`язання за Договором кредиту виконав у повному обсязі надавши позичальнику кредитні кошти в розмірі 35620,00 грн в строки визначені умовами Договору, що підтверджується копіями ордеру-розпорядження № 1,2 про видачу кредиту від 15.08.2019. Крім того,\~15.08.2019\~відповідач підписав\~Паспорт споживчого\~кредиту,\~що є\~Додатком №1\~до Договору\~кредиту та\~страхування № Z75.21533.005596384 від 15.08.2019, де сторонами узгоджено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, орієнтовну реальну річну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність внесення. 19 грудня 2023 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» укладено договір факторингу №19/12-2023, та відповідно до п.2.1 якого АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ», а ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. Згідно п.2.2. вищевказаного договору права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості Боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору та в реєстрі боржників в електронному вигляді, що надсилається разом з актом приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді клієнтом фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку в день укладення цього договору. Друкований реєстр боржників після належного підписання вважається невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до\~реєстру боржників\~№ 3\~від 19.12.2023\~та договору\~факторингу №19/12-2023\~від 19.12.2023,\~до ТОВ\~«ОПТІМА ФАКТОРИНГ»\~перейшло право\~грошової вимоги\~до відповідача\~за кредитним\~договором № Z75.21533.005596384 від 15.08.2019. 22 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» та товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФІТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 22/12-2023, та відповідно до п.2.1 якого ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Оптима Факторинг» за плату та на умовах визначених цим договором. Згідно з положенням п.2.2 цього договору, право вимоги відступається в розмірі заборгованості боржників перед ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ», та визначені в друкованому реєстрі боржників, що підписується сторонами та в реєстрі боржників в електронному вигляді та надсилається разом з Актом приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді клієнтом фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку в день укладення цього договору. Друкований реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до\~друкованого реєстру\~боржників №\~3\~від 22.12.2023\~та договору\~факторингу №22/12-2023\~від 22.12.2023,\~до ТОВ\~«ФК «Профіт\~Капітал» перейшло\~право грошової\~вимоги до\~відповідача за\~кредитним договором\~№ Z75.21533.005596384 від 15.08.2019. Відповідно до пункту першого частини другої\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із частинами першою і другою\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Відповідно до статті 526\~ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У ст.530 ЦК України\~визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. ст.525,\~526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України\~встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі\~статтею 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору, сплата неустойки. Відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1\~ст. 627 ЦК України). У частині першій статті 1048 ЦК України\~визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за\~кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048\~ЦК України). Відповідно частини першої\~статті 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За правилами ч. 1\~ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою ст.1077 ЦК України\~визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату у будь-який передбачений договором спосіб, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки фактично отримані та використані Позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, Банк має право вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої ним суми кредитних коштів. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1ст. 1048\~ЦК України). Презумпцію правомірності укладеного договору від 15.08.2019 відповідачем не спростовано, отримання коштів підтверджено відповідним ордером, а факт користування коштами та часткове погашення заборгованості відповідачем - випискою по рахунку за період з 15.08.2019 по 19.12.2023. На підтвердження\~факту отримання\~кредиту\~відповідачем позивачем\~також надано\~довідку-розрахунок\~заборгованості за\~Договором № Z75.21533.005596384 від 15.08.2019 станом на 19.12.2023 року, яка становить 88145,77 грн та складається з заборгованості за основним боргом 35165,53 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 11391,60 грн та заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 41588,64 грн, а також виписку з 15.08.2019 по 19.12.2023, де вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами за вказаний період. Проте, суд частково погоджується з вказаним розрахунком. Відповідно до абзацу третього частини четвертої\~статті 11Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. Згідно із частиною п`ятою статті 11\~Закону України «Про захист прав споживачів»(у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої\~статті 18Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. 10 червня 2017 року набув чинності\~Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у\~Законі України «Про захист прав споживачів»\~текст статті 11 викладено в такій редакції: «цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~з набуттям чинності\~Закону України «Про споживче кредитування»\~залишилися незмінними, проте, враховуючи ультра активну форму дії\~Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень\~Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1\~Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином,\~Законом України «Про споживче кредитування»\~безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон України «Про споживче кредитування»\~розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.09.2019 року у справі №186/1333/16-ц (провадження №61-27618св18), викладено правовий висновок про те, що умовами договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Так, Верховний Суд у постанові від 16.11.2016 року у справі №6-1746цс16 дійшов висновку, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме, як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливим є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Судом встановлено,\~що пунктом\~1.5\~Договору № Z75.21533.005596384 від 15.08.2019 визначено, що під час користування кредитом Банк надає Позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до пункту 5 Додатку №1 як "Інші послуги Банку". Проте, умови цього Договору, викладені у п. 1.5 є нікчемними, відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки викладені без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме, як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), та є несправедливими положення договору про споживчий кредит, оскільки дає підставу дійти висновку, що до договору споживчого кредиту включено умови, якими встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, тому обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом. Також суд звертає увагу, що на спростування цих обставин стороною позивача не додано належних та допустимих доказів, також не додано Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб чи його копії. З врахуванням вищенаведеного, аналізуючи зміст кредитного договору, укладеного між АТ «Ідея Банк» та відповідачем , суд дійшов висновку про те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, пункт кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що нарахована заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту в сумі 41588,64 гривень не підлягає стягненню, тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню з вищевказаних підстав. Враховуючи вищевикладене, з відповідача підлягає стягнення сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 35165,53 грн та сума нарахованих та несплачених відсотків у розмірі 11391,60 грн. Щодо посилання представника відповідача на пропуск строку позовної давності на пред`явлення позову до суду, суд зважає на таке. 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні був введений воєнний стан з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому відповідними Указами Президента України був неодноразово продовжений та триває по теперішній час. Згідно з п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Згідно наданої копії виписки по рахунку від 19.12.2023 останнє погашення по кредиту відбулось 10.09.2019, отже станом на 24.02.2022 року (день початку дії воєнного стану та зупинення перебігу строків позовної давності) загальний трирічний строк позовної давності за означеним зобов`язанням не минув. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч.1 ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатом розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3ст.137 ЦПК України). Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (ч.ч.4, 5ст.137 ЦПК України). Частиною шостою статті 137\~ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витратна оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. Представником позивача на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до суду долучено копію Договору про надання правничої допомоги № 02-24 від 01.07.2024, укладеного позивачем із адвокатським об`єднанням «ПРАВНИЧИЙ КУРС», копію Додаткової угоди №1/1 від 01.07.2024 до Договору про надання правової допомоги № 02-24 від 01.07.2024, копію акту №1 прийому-передачі реєстру боржників за договором про надання правової допомоги № 02-24 від 01.07.2024, копію акту №1 прийому-передачі наданої правової допомоги від 05.09.2024, копію наказу (розпорядження) № 02-К «ПРАВОВИЙ КУРС» про прийняття на роботу від 28.06.2024 адвоката Ушакевич М.П. з 01.07.2024 та копію платіжної інструкції в національній валюті № 918 від 05.09.2024, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 6416 від 23.05.2019.\~Отже, розмір витрат на правничу допомогу позивача в сумі 7 000 грн є підтвердженим. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22.11.2019 у справі №902/347/18, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, обсягом та витраченим часом. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19). Отже враховуючи, що стороною позивача документально доведено, що ними понесені витрати на правову допомогу, виходити з встановленого у самому договорі та додатку до нього розміру та порядку обчислення таких витрат, на думку суду, розмір витрат сторін на правничу допомогу є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатами послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторін. Клопотання про зменшення цих витрат відповідачем не заявлено. Тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу адвоката пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 3697,28 грн (46557,13 грн х 7000 грн / 88145,77 грн). Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~пропорційно розміру задоволених позовних вимог суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1599,34 грн (46557,13 грн х 3028 грн / 88145,77 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial