Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

Представник позивача акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» звернувся з позовом до [PERSON] , яким просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № HAH0GK0040300006 від 21.07.2017 у розмірі 460922,21 грн., що складається з: 438685.42 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 22236.79 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а також витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову вказує, що на підставі Договору про іпотечний кредит № HAH0GK0040300006 від 21.07.2017 ПАТ КБ "ПриватБанк" зобов`язалося надати відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 577037,50 грн. на термін до 21.07.2027 р., а відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Згідно договору, у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № HAH0GK0040300006. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним Договором не виконала. У зв`язку із неналежним виконанням своїх зобов`язань позичальником, станом на 02.10.2024 року має заборгованість - 460922.21 грн., яка складається з: 438685.42 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 22236.79 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, яку банк просить суд стягнути на свою користь. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31.10.2024 відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.12.2024 закрито підготовче судове засідання по справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. 15.05.2025 від уповноваженого представника позивача Косолапова К.М. надійшла заява, в якій він просив розглянути справу без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, та не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась шляхом направлення судових повісток за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача, які були повернути оператором поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно з п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. З аналізу пунктів 99, 99-1, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, слідує, що у разі відсутності адресата поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику з відповідною відміткою. До повноважень суду не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 15.12.2021 у справі № 194/1422/19, від 23.09.2021 у справі № 757/56776/20-ц. У постанові Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 зазначено, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з тим, що адресат «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відзиву на позовну заяву відповідачем не надано. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Положеннями ч. 1 ст. 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 ст. 129 КУ України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього кодексу. Частиною 2 ст. 77 та ч. 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що 21.07.2017 між АТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит № HAH0GK0040300006, згідно якого були надані кредитні кошти в розмірі 577037.50 грн. у вигляді не відновлювальної кредитної лінії на цілі придбання нерухомості та сплату страхових платежів. Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути кредит на умовах та в строки, визначені договором. Згідно з п. 1.1 договору, 22,9% річних - розмір реальної річної відсоткової ставки за користування кредитом, що встановлений кредитом з дня підписання договору та діє протягом усього часу кредиту. Згідно з п. 1.6 договору тип процентної ставки за договором - фіксована. Відповідно до п. 1.2 договору, позичальник зобов`язується повернути кредитору відповідно до умов цього договору кредит не пізніше 21.07.2027. Відповідно до п. 1.3 договору, кредит надавався на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. У п. 2.3 вказаного договору сторонами обумовлено, що позичальник зобов`язується до 21 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладання цього договору місяця здійснювати повернення кредиту та сплачувати нараховані кредитором відсотки за користування кредитом, ануїтетними платежами, в розмірі, зазначеному відповідно графіку погашення кредиту, шляхом зарахування на рахунок № [NUMBER] , відкритий у кредитора. Останній ануїтетний платіж позичальник зобов`язується здійснити не пізніше 21.07.2027. Відповідно до п. 2.4 договору, відсотки розраховуються на фактичну суму неповернутого кредиту, за методом «факт/360», згідно якого для розрахунку днів використовується фактична кількість днів у місяці, умовна кількість днів у році - 360. У разі несплати позичальником чергового платежу у строки та в сумі, які визначені цим договором, сума такого платежу вважається простроченою заборгованістю. (п. 2.6 кредитного договору) 29.07.2020 між [PERSON] та АТ КБ «Приват Банк» укладена додаткова угода №1 до договору про іпотечний кредит № HAH0GK0040300006 від 21.07.2017, згідно якої, в порядку ст. 631 ЦК України сторони дійшли згоди, що у період з 01.03.2020 по 31.07.2020 погашення кредиту, процентів та комісій не здійснюється. Ткож сторонами узгоджено, що строк кредиту збільшується на п`ять календарних місяців, а термін повернення кредиту становить 21.12.2027. Розмір щомісячних платежів, терміни та порядок їх сплати починаючи з 01.08.2020 визначено в графіку погашення кредиту у новій редакції. Всі інші умови кредиту залишаються без змін. Банк свої зобов`язання виконав повністю та надав [PERSON] обумовлену договором суму грошових коштів. Відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором про іпотечний кредит № HAH0GK0040300006 від 21.07.2017 становить в розмірі 460922,21 грн., станом на 02.10.2024, яка складається з: 438685,42 грн. заборгованості за кредитом (тілом кредиту) та 22236,79 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом. Вказана заборгованість підтверджується випискою по картковому рахунку, який не спростований відповідачкою. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу та інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. 21.06.2024 Банком на адресу відповідача [PERSON] було надіслано повідомлення-вимогу №30.1.0.0/2-70721НАМ4S053 від 14.06.2024 щодо необхідності сплати заборгованості. Проте, всупереч вимог статті 1050 ЦК України відповідач односторонньо порушила свої зобов`язання за кредитним договором, то, за цієї обставини, позивач вправі вимагати повернення кредитної заборгованості та здійснення належних виплат, передбачених кредитним договором. Верховний Суд у своїй постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 569/15311/21 (провадження № 61-11750св22) наголосив на тому, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). До подібних висновків дійшов Верховний Суду у постанові від 22 червня 2022 року у справі № 296/7213/15, провадження № 61-10125 св 21. З урахуванням наведеного, суд вважає, що в ході судового розгляду цієї справи знайшли своє підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які позивач посилалася в обґрунтування своєї позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом (тілом кредиту) за Договором про іпотечний кредит №HAH0GK0040300006 від 21.07.2017 в розмірі 438685,42 грн. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Умовами кредитного договору було передбачено відповідальність позичальника у виді сплати процентів як за правомірне користування кредитними коштами, так і за неправомірне користування цими коштами, так як ці проценти охоплюються диспозицією частини другої статті 625 ЦК України. Враховуючи обставини справи в сукупності і взаємозв`язку із нормами права, якими вони врегульовані, суд приходить до висновку про те, що вимоги Банку про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користуваням кредитом в розмірі 22236,79 грн. є обґрунтованими, доведеними та підлягають до задоволення в повному обсязі. За приписами ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, при зверненні до суду позивачем понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 5531,07 грн. Зважаючи на задоволення позовних вимог, витрати позивача з оплати судового збору підлягають відшкодуванню на його користь за рахунок відповідача у розмірі 5531,07 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved