Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: 15.04.2025\~року через канцелярію Турківського районного суду Львівської області від заявника надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, в якій заявник просить встановити факт належності [PERSON] , (РНОКПП [NUMBER] ), правовстановлюючого документу - наказу №\~129-к від 12.10.1994\~року про звільнення з роботи, виданому Акціонерним товариством «МОСГОБУД» Мостозагін. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2025\~року у провадження судді Турківського районного суду Львівської області Ференц\~Р.І. передана дана справа. Предметом заяви є встановлення факту встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Заінтересованими особами згідно поданої заяви є: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області. Відповідно до ч.\~2 ст.\~19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Відповідно до ч.\~1 ст.\~293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ст.\~23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції. Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності. Підсудність це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду. Територіальна підсудність це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа. Справа підсудна Турківському районному суду Львівської області, оскільки відповідно до ч.\~1 ст.\~316\~ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Критеріями даного виду підсудності зокрема виступає місце проживання заявника. Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020\~року №\~807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», яка набрала чинності 19.07.2020\~року, в Україні утворено 136 нових та ліквідовано 490 районів, в тому числі, ліквідовано Турківський район Львівської області та утворено Самбірський район (з адміністративним центром у місті Самбір) у складі територій Бісковицької сільської, Боринської селищної, Добромильської міської, Новокалинівської міської, Ралівської сільської, Рудківської міської, Самбірської міської, Старосамбірської міської, Стрілківської сільської, Турківської міської, Хирівської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3.1 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про судоустрій і статус суддів встановлено, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17 липня 2020\~року №\~807-IX, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022\~року №\~64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022\~року №\~2102-IX, який неодноразово продовжувався і діє на цей час. Згідно з п.\~5 ч.\~2 ст.\~293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Заява подана особою, яка згідно вимог ст.\~47 ЦПК України наділена цивільною процесуальною дієздатністю. Згідно п.\~6 ч.\~1 ст.\~315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У зв`язку з вище вказаним, справа підсудна Турківському районному суду Львівської області, оскільки ст.\~ст.\~23,27 ЦПК України передбачено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб. СТИСЛИЙ ВИКЛДАД ПОЗИЦІЇ СТОРІН ПО СПРАВІ: Позиція особи, яка подала заяву. Заявник у своїй заяві зазначає, що заявник, [PERSON] , [INFO] , по досягненні пенсійного віку звернувся із заявою до Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області про призначення пенсії. Рішенням від 03.04.2025\~року №\~134250012983 Головного управління пенсійного фонду України у Житомирській області мені відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного трудового стажу. В рішенні вказано, що до трудового стажу не зараховано періоди роботи відповідно дублікату трудової книжки [NUMBER] від 26.01.2021\~року, оскільки записи про роботу проведено до дати видачі трудової книжки та не підтверджено первинними документами. Витяг з наказу №\~129?к від 12.10.1994\~року про звільнення з роботи неможливо взяти до уваги, оскільки прізвище зазначено - « [PERSON] », що не відповідає паспортним даним на українській мові - « [PERSON] ». Дублікату трудової книжки [NUMBER] заявник отримав 26.01.2021 у зв`язку з втратою оригіналу. В дублікаті трудової книжки вказано прізвище заявника « [PERSON] », а в наказі про звільнення чомусь вказано « [PERSON] ». Зазначає, що заміна однієї букви в прізвищі могла статися по тій причині, що раніше проводились записи в наказах на російській мові, з проголошенням незалежності України, почали писати українською мовою. Заявник отримав копії наказів про прийняття на роботу, про навчання та підвищення кваліфікації, про звільнення з роботи у відділі кадрів Мостобудівельного загону №\~60, куди особисто їздив за цими документами. На даний час Мостобудівельний загін №\~60 Публічного акціонерного товариства "МОСТОБУД" (05384525) не працює, згідно даних ЄДРПОУ - порушено справу про банкрутство. Внаслідок такої помилки в наказі про звільнення з роботи заявника, де вказано прізвище « [PERSON] », на даний час виникла невідповідність між документом, що посвідчує його особу, паспортом, дублікатом трудової книжки [NUMBER] та наказом №\~129-к від 22.10.1994\~року про звільнення з роботи. У зв`язку із чим виникла необхідність встановити факт належності заявнику правовстановлюючого документу, а саме наказу №\~129-к від 12.10.1994\~року про звільнення з роботи. Внести виправлення в наказ №\~129-к від 12.10.1994\~року про звільнення з роботи на даний час в поза судовий спосіб є неможливим. В судове засідання заявник не прибув, подав клопотання, в якому просив розглянути справу без його участі, заяву підтримує, просить задовольнити. Позиція заінтересованої особи. Заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в судове засідання не прибула, у порядку самопредставництва через уповноважену особу Вечір\~В.Р. подала клопотання про розгляд справи без участі представника заінтересованої особи, проти задоволення заяви не заперечують за умови доведеності її належними документами. Заяви (клопотання) учасників справи. 15.04.2025\~року через канцелярію Турківського районного суду Львівської області від заявника надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. 01.05.2025\~року від засобами підсистеми «Електронний суд» від заінтересованої особи надійшла заява про розгляд справи без участі представника заінтересованої особи. 14.04.2025\~року через канцелярію Турківського районного суду Львівської області від заявника надійшла заява про розгляд справи без участі заявника. Інших клопотань і заяв на адресу суду не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від\~15.04.2025\~року прийнято до розгляду заяву та відкрито провадження у цивільній справі, призначено у справі судові засідання. Судові засідання про справі призначалися 30.04.2025\~року, 14.05.2024\~року. В судове засідання сторони не прибули, про час, дату і місце розгляду справи повідомлені належним чином судовими повістками, надісланими в Електронний кабінет Електронного суду позивача та за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Частиною 1 ст.\~223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до вимог ч.\~2 ст.\~247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи, відповідні до них правовідносини та зміст спірних правовідносин. Заявник [PERSON] , [INFO] , по досягненні пенсійного віку звернувся із заявою до Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області про призначення пенсії. Рішенням від 03.04.2025\~року №\~134250012983 Головного управління пенсійного фонду України у Житомирській області мені відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного трудового стажу (а.с.\~11). В рішенні вказано, що до трудового стажу не зараховано періоди роботи відповідно дублікату трудової книжки [NUMBER] від 26.01.2021\~року, оскільки записи про роботу проведено до дати видачі трудової книжки та не підтверджено первинними документами. Витяг з наказу №\~129?к від 12.10.1994\~року про звільнення з роботи неможливо взяти до уваги, оскільки прізвище зазначено - « [PERSON] », що не відповідає паспортним даним на українській мові - « [PERSON] » (а.с.\~11 зворот). Дублікату трудової книжки [NUMBER] заявник отримав 26.01.2021 у зв`язку з втратою оригіналу (а.с.\~6). В дублікаті трудової книжки вказано прізвище заявника « [PERSON] » (а.с.\~6), а в наказі про звільнення вказано « [PERSON] » (а.с.\~10). Заявник отримав копії наказів про прийняття на роботу(а.с.\~7), про навчання та підвищення кваліфікації (а.с.\~9), про звільнення з роботи у відділі кадрів Мостобудівельного загону №\~60 (а.с.\~11), куди особисто їздив за цими документами. На даний час Мостобудівельний загін №\~60 Публічного акціонерного товариства "МОСТОБУД" (05384525) не працює, згідно даних ЄДРПОУ - порушено справу про банкрутство. Внаслідок такої помилки в наказі про звільнення з роботи заявника, де вказано прізвище « [PERSON] », на даний час виникла невідповідність між документом, що посвідчує його особу, паспортом, дублікатом трудової книжки [NUMBER] та наказом №\~129-к від 22.10.1994\~року про звільнення з роботи. У зв`язку із чим виникла необхідність встановити факт належності заявнику правовстановлюючого документу, а саме наказу №\~129-к від 12.10.1994\~року про звільнення з роботи. Внести виправлення в наказ №\~129-к від 12.10.1994\~року про звільнення з роботи на даний час в поза судовий спосіб є неможливим. Через неможливість реалізувати своє право, заявник звернувся в суд про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Встановивши дійсні обставини справи, дослідивши докази заявника на обґрунтування заявлених вимог, суд, виходить з наступних мотивів та норм права. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Заява подана у відповідності до вимог ст.\~4 ЦПК України, оскільки кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів і відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Така заява подана у відповідності до вимог ст.\~.19 ЦПК України\~оскільки суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин і цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку окремого провадження. Згідно вимог ч.\~7 ст.\~19 ЦПК України\~окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ст.\~293 ЦПК України\~окреме провадження як вид непозовного цивільного судочинства, де розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п.\~5 ч.\~2 ст.\~293 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч.\~2 ст.\~315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно вимог ст.\~316 ЦПК України\~заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до п.\~2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №\~5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» певні юридичні факти можуть підтверджуватися рішенням суду. Відповідно до роз`яснення п.\~12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995\~року №\~5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Також, відповідно до ч.\~2 ст.\~315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст.\~62 Закону України «Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.\~1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993\~року за №\~637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Відповідно до частини 2 статті 26 Закону у разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною 1 цієї статті, право на призначення пенсії за віком така особа набуде після досягнення 63 років за наявності страхового стажу від 24\~року. У разі відсутності страхового стажу право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 65 років за наявності страхового стажу від 15 років. Згідно статті 24 Закону, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону, за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом. Згідно статті 24 Закону, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється- територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону, за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Закону. Згідно п.\~З Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993року №\~637 (далі-Порядок №\~637) за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно- комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до 01.01.2004, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, на підставі документів, визначених Порядком №\~637, зокрема, трудової кпкжки. Відповідно до п.\~26 Порядку №\~637 у разі виявлення розбіжностей в написанні прізвища, імені та по батькові в наданих заявником документах, належність цих документів заявникові встановлюється в судовому порядку. Суд вважає, що відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав заявник у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу заявника, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення кадрових документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення заявника його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018\~року у справі №\~687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Досліджені судом письмові докази не дають підстав для розумного сумніву у належності заявнику спірного наказу, а також з огляду на наведене, судом може бути встановлено факт перебування у трудових відносинах, що підтверджує трудовий стаж та дає право на призначення пенсії. Зібрані у справі докази, письмові документи та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: факту належності наказу №\~129-к від 12.10.1994\~року про звільнення з роботи, виданого Акціонерним товариством «МОСГОБУД» Мостозагін, оскільки встановлення цього факту необхідне заявнику для оформлення і призначення пенсії та останній позбавлений можливості підтвердити вказане в інший спосіб. Встановлення цього факту не пов`язане з вирішенням спору про право, породжує для заявнику юридичні наслідки, вказані ним обставини знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи судом, а тому, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Водночас, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04), що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.\~1 ст.\~6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994\~року, серія A, №\~303-A, п.\~29). Також згідно з п.\~41 висновку №\~11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Розподіл судових витрат між сторонами. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного. Судові витрати в цій справі складаються з судового збору. Згідно з ч.\~1 ст.\~141 ЦПК України в редакції Закону України №\~2147-VІІІ від 03.10.2017\~року «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів» судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У рішенні Конституційного суду України №\~12-рп/2013 зазначено, що звернення до суду пов`язане з необхідністю сплати судового збору, що впливає на можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого ст.\~55 Конституції України. Зазначене відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981\~року №\~R\~(81)\~7, якою визначено: «у тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (пп.\~12 п.\~D). Питання повернення судового збору регламентовано ст.\~7 Законом України «Про судовий збір», де передбачено п`ять підстав для повернення сплаченого судового збору: 1)\~зменшення розміру позовних вимог або внесення суми судового збору у більшому розмірі, ніж було потрібно; 2)\~повернення заяви або скарги стороні за заявою (клопотанням) заявника; 3)\~відмова суду у відкритті провадження у справі; 4)\~залишення заяви або скарги без розгляду; 5)\~закриття (припинення) провадження у справі в усіх інстанціях. Відповідно до процесуального кодексу, при винесенні рішення суддя повинен в обов`язковому порядку розподілити судові витрати між сторонами процесу. До судових витрат входить і судовий збір. Згідно ч.\~2 ст.\~133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Згідно долученої до заяви квитанції №\~21 від 12.04.2025\~року вбачається, що позивачем у ТВБВ\~№\~10013/21 філії - Львівського обласного управління АТ\~«Ощадбанк» було оплачено судовий збір у сумі\~605,60\~грн за подання до суду заяви у справах окремого провадження, яка подана фізичною особою, що становить 0,2\~розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, сформованою автоматизованою системою документообігу суду. В поданій заяві заявник не просить стягнути судові витрати. Вимогами п.\~7 ст.\~294 ЦПК України\~передбачено, що при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. За таких обставин, зважаючи на вимоги процесуального закону, суд вирішив не відшкодовувати заявнику судові витрати.

Outcome: approved