Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся до суду з указаним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 1991 від 19.12.2023 у розмірі 35126,25 грн; 2422,40 грн судового збору та 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Позов обґрунтовано тим, що 19.12.2023 між ТОВ "КЛТ КРЕДИТ" та [PERSON] вною було укладено кредитний договір № 1991 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, який визначений ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «КЛТ Кредит» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, надало позичальнику грошові кошти в розмірі 2550,00 грн шляхом перерахування на банківську картку відповідачки. Позивач посилається\~на те,\~що відповідачка, отримавши кредитні кошти, умови кредитного договору в повному обсязі не виконала, не сплатила нараховані відсотки відповідно до Графіку платежів, в зв`язку з чим виникла заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом. Станом на 03.02.2025 заборгованість за кредитним договором становить: 2550,00 грн заборгованість за кредитом; 32576,25 грн заборгованість за нарахованими процентами за період з 19.12.2023 по 18.12.2024, що нараховані відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом (1277,5 % річних) та графіку платежів. Указані обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 03.03.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 28.03.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позовні вимоги визнає частково в частині 2550,00 грн, що відповідає фактично отриманій сумі (тіло кредиту). Просить відмовити у задоволенні вимоги щодо стягнення 32576,25 грн процентів, як таких, що нараховані з порушенням законодавства та зменшити суму витрат на правничу допомогу до розумного рівня. В обґрунтування відзиву зазначає, що позивач стверджує, що строк кредитування складав 365 днів. Однак, під час подання заявки на отримання кредиту вона розраховувала на типовий короткостроковий кредит, характерний для макрофінансових організацій (до кількох тижнів). Жодної згоди на встановлення або продовження строку кредитування до 365 днів не надавала. Графік платежів не було надано позивачем окремо до укладення договору. Відсутній доказ того, що відповідачка ознайомилася з додатком № 1 або погодилася із ним; не було надано паспорт споживчого кредиту з чіткою інформацією про реальні зобов`язання. ТОВ "КЛТ КРЕДИТ" нарахувало проценти за ставкою 3,5 % на день (1277,5 % річних), хоча відповідно до п. 2 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України № 3498-ІХ, з 24.12.2023 такі ставки обмежуються: - до 2,5 % день до 22.04.2024; - до 1,5 % до 20.08.2024; - до 1 % з 21.08.2024. Кредитний договір укладено 19.12.2023. Позивач сам зазначає у позовній заяві строк дії договору до 18.12.2024, тобто фактично продовжив договір в односторонньому порядку на новий строк. Незважаючи на це, кредитор не привів умови договору у відповідність до вимог Закону № 3498-ІХ та продовжив нараховувати проценти за ставкою 3,5 % на день, яка вже є незаконною з моменту набрання чинності вказаного закону. Також зазначає, що позивачем завищено розмір витрати на правничу допомогу. 01.04.2025 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що відповідачка ознайомилася з усіма умовами кредитного договору, підписала його в електронній формі за допомогою електронного ідентифікатора. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ "КЛТ КРЕДИТ" перебувають в загальному доступі, опубліковані на сайті https://kltcredit.com.ua/. Зміни до кредитного договору товариством не вносилися. Строк кредитування та відсоткова ставка були погоджені сторонами при укладенні договору. Строк укладеного між сторонами кредитного договору не продовжувався, то відповідно законодавче обмеження по встановленню денної процентної ставки на даний кредитний договір не поширюється. Витрати на правничу допомогу вважає обґрунтованими, в матеріалах справи наявні всі необхідні документи, які підтверджують витрати позивача на правничу допомогу, зокрема щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, яка була сплачена позивачем. 02.04.2025 на адресу суду надійшли додаткові пояснення, у яких відповідач зазначила, що укладення договору шляхом застосування електронного підпису (натискання кнопки), не свідчить про повне погодження з умовами договору. Кредитор не довів, що відповідач отримала графік платежів до укладення договору. Кредитор повинен надати підтвердження належного інформування позичальника. Кредитор застосував ставку в розмірі 3,5 % на день, незважаючи на обмеження Законом України № 3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023. Договір діє до 18.12.2024, тому ставка повинна бути приведена у відповідність до вимог закону: не більше 2,5 % до 22.04.2024, 1,5 % до 20.08.2024 і 1% після. У жовтні 2024 відповідач намагалася врегулювати спір у позасудовому порядку, однак згодом позивач в односторонньому порядку змінив умови на більш жорсткі, що суперечить принципу добросовісності. Просить зменшити витрати на правничу допопомогу до 500,00 грн. Ухвалою суду від 09.04.2025 відкладено розгляд справи, за клопотання позивача витребувано докази. 28.04.2025 на адресу суду надійшли матеріали, які витребовувалися судом. 05.05.2025 на адресу суду надійшли додаткові пояснення від відповідача. Учасники провадження в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності на підставі наданих нею письмових пояснень та матеріалів справи. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. В частинах 1, 2 ст. 207 ЦК України\~визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст.\~626,\~628,\~629 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. У силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У ст. 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. У\~ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"\~визначено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею Положеннями ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~електронний документ - документ, інформація, в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно ч.\~ч.\~1,\~2\~ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію(оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду Судом встановлено,\~що 19.12.2023між ТОВ "КЛТ Кредит" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1991 шляхом обміну електронним повідомленням, який підписаний шляхом накладення електронного цифрового підпису в порядку, визначеному ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію". Відповідно до п. 1.1. договору кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 2500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені цим договором. Згідно з п.п. 1.2., 1.3. договору процентна ставка за користування кредитом становить 3,5% від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 1277.50%) користування кредитом. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою. Строк надання кредиту становить 365 днів, зі сплатою кредиту в кінці строку користування згідно Додатку №1 до цього договору. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів Пунктом 1.7. договору визначено, що Товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб [NUMBER] , що належить позичальникові. Переказ суми кредиту здійснюється товариством через платіжний сервіс Fondy або іншим способом. Згідно з п. 1.8. договору розмір та строки сплати позичальником платежів за цим договором погоджений сторонами в Додатку №1 до цього договору. Відповідно до п. 2.1.1. договору товариство має право вимагати від позичальника повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, встановлених договором. Пунктом 2.4.1 договору визначено, що позичальник зобов`язаний у встановлений договором строк сплачувати нараховані проценти за користування кредитом та повернути кредит. Договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором 080872. ТОВ "КЛТ Кредит" свої зобов`язання за договором кредиту виконало в повному обсязі та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 2500,00 грн, шляхом перерахування 19.12.2023 кредитних коштів за кредитним договором № 1991 на банківську картку позичальника № [NUMBER] , вказану нею при заповненні анкетних даних, що підтверджується квитанцією від 19.12.2023 № 707152976 платіжний сервіс Fondy та випискою АТ "ТАСКОМБАНК", сформованою 21.04.2025 за період з 19.12.2023 по 24.12.2023. У ст. ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. З матеріалів справи, досліджених судом, встановлено, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти в розмірі, який визначений кредитним договором № 1991 від 19.12.2023. Зі змісту розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що відповідачка свої зобов`язання щодо сплати процентів за користування кредитними коштами не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, що призвело до порушення майнових прав позивача. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість [PERSON] по нарахованими та несплаченими процентами станом на 03.02.2025 становить 35126,25 грн, який суд визнає правильним, таким, що відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору та вимогам чинного законодавства. Відсотки нараховані відповідачем в межах строку кредитування по 18.12.2024 відповідно до умов договору. Щодо тверджень відповідача про неправомірне нарахування відсотків, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до\~статті 21 Закону України «Про споживче кредитування»\~(у редакції чинній на момент укладення договору) визначено, що споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. У договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. За порушення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, процентна ставка за кредитом, порядок її обчислення, порядок сплати процентів не можуть бути змінені у бік погіршення для споживача. Отже, зміст зазначеної норми не врегульовує питання нарахованих процентів та містить вимоги щодо штрафних санкцій (пеня, штрафи), а тому дія\~ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування»\~не може застосовуватися до вказаних правових відносин, зокрема щодо нарахування відсотків. Не може бути застосовано до спірних правовідносин і п. 5 ч. 3\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», який зазначає, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, оскільки ч. 5\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачі»\~містить посилання на те, що положення договору, яке визнано несправедливим, включаючи ціну договору, може бути змінено або визнано недійсним. Отже, вказана норма законодавства передбачає наявність окремої вимоги споживача про визнання недійсною умови договору з підстав її несправедливості. Позичальником не пред`явлено вимоги про визнання умов договору недійсними, в т.ч. щодо установлення розміру процентної ставки. Також, суд вважає безпідставним покликання відповідача на те, що встановлена кредитним договором відсоткова ставка суперечить вимогам ч. 5\~ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», за якою максимальний розмір денної відсоткової ставки не може перевищувати 1%. Статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~доповнено частиною п`ятою\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності з 24.12.2023, тобто після укладення договору № 1991 від 19.12.2023. Крім цього, п. 17\~Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування»\~визначено, що положення ч. 5\~ст. 8 вказаного Закону\~щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки, вводиться в дію поетапно, а саме протягом 240 днів з дня набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Так протягом перших 120 днів установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5%, протягом наступних 120 днів - 1,5%. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5\~розділу І цього Закону\~поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Тобто, відповідно до положень частини сьомої\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~у редакції\~Закону № 3498-IX\~продовження строку користування кредитом може здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору. Отже, покликання відповідача на норми ч. 5\~ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», є безпідставним, оскільки самим\~Законом України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»\~передбачено те, що він набрав чинності 24.12.2023, а кредитний договір було укладено 19.12.2023, тобто до набрання чинності цим Законом, а також те, що строк дії цього договору сторонами не продовжувався після набрання чинності указаним Законом, тому процента ставка нараховувалась у відповідності до чинного законодавства, яке діяло до набрання чинності цим Законом і підстав нараховувати понижену проценту ставку не було. З урахуванням фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що кредитний договір № 1991 від 19.12.2023підписаний сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, що свідчить про досягнення згоди з усіх істотних умов договору. Умови договору викладено чітко та з повною інформацією стосовно умов кредитування, з якими відповідач погодилася, підписавши договір, і додаткових заперечень щодо цих умов вона не заявляла. На підставі викладеного вище, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за процентами є обґрунтованими, оскільки наявність такої суми заборгованості підтверджена належними доказами, а тому заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. V. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правничу допомогу. За правилами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 10000,00 грн підтверджено змістом договору № 16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16.09.2024, укладеного між ТОВ «КЛТ Кредит» та адвокатом Руденком К.В., актом приймання-передачі наданих послуг № 2 від 06.01.2025 до договору №16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16.09.2024, витягом з реєстру № 1 до цього ж акту, платіжною інструкцією № 8 від 07.01.2025 про оплату послуг адвоката. Обсяг виконаних адвокатом робіт підтверджується матеріалами справи. Частинами 4, 5 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. Принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved