Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

31.03.2025 представник Львівської міської ради звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Львівської міської ради суму безпідставно збережених коштів у зв`язку з користуванням земельною ділянкою комунальної власності за кадастровим номером 4610136600:03:004:0018 без правовстановлюючих документів у розмірі 96031 грн 46 коп. та на користь Департаменту природних ресурсів та будівництва Львівської міської ради суму сплаченого судового збору в розмірі 3028 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1319 га, кадастровий номер 4610136600:03:004:0018, належить територіальній громаді м. Львова, є комунальною власністю та не є об`єктом договору про передачу її у власність або надання у користування (оренду) фізичним чи юридичним особам. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.01.2025 №НВ-9911019142025, дата державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером 4610136600:03:004:0018 - 09.12.2004. Відтак, слід вважати земельну ділянку сформованою з 09.12.2004. Відповідно до інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.01.2025 №409884032 за адресою: [ADDRESS] , знаходиться приміщення магазину загальною площею 2134,7 кв.м, що належить [PERSON] на праві приватної власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2228914246101, дата державної реєстрації: 19.11.2020 на підставі договору купівлі-продажу №2997 від 15.08.2006. На виконання наказу управління державного контролю за використанням та охороною земель Львівської міської ради від 23.10.2024 №127 спеціалістами управління державного контролю за використанням та охороною земель Львівської міської ради, спеціалістами відділу соціально-економічного розвитку Галицької районної адміністрації 07.11.2024 було проведено обстеження земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], та встановлено, що [PERSON] фактично використовує земельну ділянку комунальної власності площею 0,1319 га за кадастровим номером 4610136600:03:004:0018, для обслуговування приміщення магазину загальною площею 2134,7 кв.м, за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування про надання її в користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки. Тобто, договір оренди землі з Львівською міською радою не укладався, документи, що посвідчують право користування земельною ділянкою відсутні. За результатами зазначеного обстеження складено акт обстеження земельної ділянки від 07.11.2024 №283, який був скерований [PERSON] листом від 10.12.2024 за №2412-вих-176830. Відтак, відповідач є фактичним користувачем земельної ділянки комунальної власності за адресою: [ADDRESS], площею 0,1319 га, кадастровий номер 4610136600:03:004:0018. Відповідач не є ані власником, ані постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата. З огляду на викладене, вважає, що відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберігає у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України. Ухвалою судді від 03.04.2025 прийнято до розгляду даний позов та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін, призначено судове засідання. Ухвалою суду від 06.05.2025 у задоволенні заяви представника позивача Львівської міської ради Петрівської М.М. про закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України відмовлено. У зазначений відповідачу строк в ухвалі від 03.04.2025 про відкриття провадження у справі, остання не надала суду відзив на позовну заяву, у судове засідання не з`явилася повторно. Враховуючи неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд згідно вимог ст.280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, земельна ділянка, площею 0,1319 га, кадастровий номер 4610136600:03:004:0018, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить територіальній громаді м. Львова, є комунальною власністю Львівської міської ради. Так, згідно із витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.01.2025 №НВ-9911019142025, земельна ділянка за кадастровим номером 4610136600:03:004:0018 за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована 09.12.2004; площа земельної ділянки, гектарів: 0,1319; категорія земель: землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення; вид цільового призначення земельної ділянки: 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком. Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.01.2025 №409884032, приміщення магазину /літ.Н-2/ загальною площею 2134,7 кв.м, за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 2228914246101) із 19.11.2020 належать на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу приміщення магазину, серія та номер: 2997, виданого 15.08.2006. На виконання наказу Управління державного контролю за використанням та охороною земель Львівської міської ради від 23.10.2024 №127, листа Управління земельних ресурсів Департаменту природних ресурсів, будівництва та розвитку громад Львівської міської ради від 16.10.2024 №4-2403-13398, спеціалістами Управління державного контролю за використанням та охороною земель Львівської міської ради та Відділу соціально-економічного розвитку Галицької районної адміністрації Львівської міської ради 07.11.2024 було проведено обстеження земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], та встановлено, що [PERSON] фактично використовує земельну ділянку комунальної власності площею 0,1319 га за кадастровим номером 4610136600:03:004:0018, для обслуговування дитячого розважального центру за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування про надання її в користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, що підтверджується актом обстеження земельної ділянки №283 від 07.11.2024. Відповідно до відповіді Головного управління ДПС у Львівській області №1638/5/13-01-24-11 від 07.02.2025 інформація про володіння, користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 4610136600:03:004:0018) та про сплату плати за землю [PERSON] за період з 02.02.2022 по 01.02.2025 відсутня. На адресу відповідача Управлінням державного контролю за використанням та охороною земель Львівської міської ради скеровано лист №2412-вих-176830 від 10.12.2024, з копією акту обстеження земельної ділянки №283 від 07.11.2024, в якому запропоновано вжити заходів щодо оформлення права користування (оренди) земельної ділянки площею 0,1319 га за кадастровим номером 4610136600:03:004:0018 на [ADDRESS] відповідно до виду фактичної діяльності, провести оплату всіх належних власнику земельної ділянки безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою. Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України). Так, положеннями ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Статтею ст.13 Конституції України передбачено, що земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Згідно зі ст.80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Відповідно до ст.ст.122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Згідно із ст.206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Частиною 1 статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату. У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням ч.1 ст.21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Згідно із ч.2 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків. Кваліфікація спірних правовідносин, як зобов`язань у зв`язку із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, означає необхідність застосування норм, передбачених статтями 1212-1214 Цивільного кодексу України, та правових наслідків дій/бездіяльності відповідача у вигляді збереження (заощадження) у себе відповідних сум орендної плати. Такі висновки суду відповідають висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/1739/17, від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, у постановах Верховного Суду від 12.04.2019 у справі №922/981/18, від 05.08.2022 у справі №922/2060/20. Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 ЦК України. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] фактично використовує земельну ділянку комунальної власності площею 0,1319 га за кадастровим номером 4610136600:03:004:0018, для обслуговування приміщення магазину загальною площею 2134,7 кв.м, за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування про надання її в користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки. Щодо розміру безпідставно збережених коштів за період з 01.01.2024 до 31.01.2025, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 289.1 статті 289 Податкового Кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок на 1 січня поточного року, за певною формулою (пункт 289.2 статті 289 Податкового Кодексу України). Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено приписами підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового Кодексу України. Згідно з ст.13 Закону України «Про оцінку земель» для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково. Нормативно-грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж на 5-7 років (стаття 18 цього Закону). Відповідно до статті 20 Закону України «Про оцінку земель» за результатами нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються, як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Згідно з ч.3 ст.23 цього Закону витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру. Суд враховує, що при стягненні безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, нарахування мають здійснюватися позивачем виключно на підставі витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. При цьому, чинне законодавство не містить обґрунтування обов`язковості надання витягу з технічної документації за кожен календарний рік упродовж спірного періоду, формування такого здійснюється автоматично в режимі реального часу, тобто на час звернення заявника, у зв`язку з чим програмним забезпеченням і чинним законодавством не передбачено формування вказаних витягів на певну дату, яка вже минула (вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29.05.2020 у справі №922/2843/19). Згідно з витягом із технічної документації із нормативної грошової оцінки земельних ділянок №НВ-9950948902025 від 06.03.2025, нормативна грошова оцінка земельної ділянки (кадастровий номер 4610136600:03:004:0018) становить 3279015,3 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку, сума недоотриманих коштів міським бюджетом з плати за землю внаслідок використання відповідачем земельної ділянки за період з 01.01.2024 по 31.01.2025 без документів, які підтверджують право користування, становить 96031,46 грн. Разом з тим, відповідно до квитанції платіжної інструкції №UAUAua6363 від 02.05.2025, долученої позивачем до матеріалів справи, встановлено, що 02.05.2025 відповідачем [PERSON] сплачено 96031,46 грн грн заборгованості за користування за земельною ділянкою в розмірі 96031,46 грн у справі №461/2494/25. Таким чином, враховуючи, що станом на дату винесення рішення у справі заборгованість відповідача [PERSON] за безпідставно збереженими коштами у зв`язку з користуванням земельною ділянкою комунальної власності за кадастровим номером 4610136600:03:004:0018 без правовстановлюючих документів відсутня суд вважає, що позов Львівської міської ради є безпідставним, відтак, у задоволенні такого слід відмовити. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову необхідно залишити за позивачем.

Outcome: dismissed