Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

До суду надійшла вищезазначена позовна заява. В позові зазначено, що в 22.10.2024 року позивач помітив, що його банківська картка заблокована і що з неї були списані кошти в рамках виконавчого провадження № 64661323. Того ж дня, позивач звернувся до адвоката Тивоненка Д.Р. за правовою консультацією. У рамках правової консультації адвокат здійснив перевірку веб-сайту «Автоматизована система виконавчого провадження» та перевірив Єдиний реєстр боржників). Після перевірки адвокатом вказаного веб сайту та єдиного реєстру боржників, стало відомо про існування ВП № 64661323.З того моменту, коли позивач дізнався про існування вказаного виконавчого провадження, він через мобільний телефон і додаток «Дія» знайшов у вказаному додатку ідентифікатор доступу до виконавчого провадження, а також, забезпечив адвокату повний доступ до матеріалів вказаного виконавчого провадження з метою ознайомлення з матеріалами цього ВП. Посилаючись на ЗУ «Про Нотаріат», позивач вважає, що виконавчий напис № 17593 від 01.02.2021 року вчинений приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з [PERSON] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» грошових коштів у розмірі 37 344,61 грн., таким що не підлягає виконанню. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2024 задоволена заява про забезпечення позову. Від сторони відповідача у письмовому вигляді надійшли: заява про визнання позовних вимог; клопотання про врегулювання спору за участі судді. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання про врегулювання спору за участі судді. Треті особи , будь-яких заяв чи клопотань не надали. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так,\~судом встановлено,\~що \~01.02.2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., був вчинений виконавчий напис № 17593 про стягнення з [PERSON] , заборгованості за кредитним Договором № 032-07656-150513 від 15.05.2013 року укладеним з ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким перейшло на підставі Договору № 2250/К про відступлення права вимоги за кредитними договорами від 21.05.2020 року до ТОВ «Росвен Інвест Україна». Загальна сума до стягнення становить 37\~344,61 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського О.В. відкрито виконавче провадження ВП № 64661323 від 01.03.2021 року з примусового виконання виконавчого напису № 17593. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського О.В. звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 22.03.2021 року № 64661323. 10.05.2023 приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мельник Р.І. прийняв до виконання вказане виконавче провадження. Відповідно до\~рішення від\~25.03.2024\~відповідач змінив\~своє найменування\~на Товариство з\~обмеженою відповідальністю "СВЕА ФІНАНС". Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України (далі\~ЦК України) нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Отже, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10.12.2014 року, втратила чинність (у частині) 22.02.2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Відтак, вчиняючи оспорюваний виконавчий напис нотаріус неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час вже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 №23. Аналогічний правовий висновок наведено в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27.03.2017, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису № 17593 від 01.02.2021 року таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Такий висновок суду повністю узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року )». Оскільки суд дійшов висновку про невідповідність оскаржуваного виконавчого напису вимогам закону з підстав недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, що відповідає правовому висновку Верховного Суду, тому судом не надавалась оцінка іншим аргументам позовної заяви (п. 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України). Судом враховується позиція відповідача, щодо визнання позовних вимог, адже таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд дійшов висновку про задоволення позову Відповідно до пункту 6 частини першої\~статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що передбачено частиною першою\~статті 142 ЦПК України З огляду на вищевказане, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 50 відсотків сплаченої суми судового збору за подання позову 484, 48 гривень, а також судовий збір за подання заяви про забезпечення позову збору в сумі 242,24 гривень, а разом 726,72 гривень. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат, суд доходить таких висновків. Як передбачено у\~статті 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України) та становлять одну із складових судових витрат (частина перша статті 133 ЦПК України). Відповідно до частини п`ятої\~статті 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті\~139 та частини третьої статті\~141\~цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування. За змістом\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Приписами частини першої\~статті 26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~(далі - Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно зі\~статтею 30 Закону № 5076-VІ\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Судом встановлено, що 22.10.2024 року між позивачем та адвокатом Тивоненко Олексієм Миколайовичем укладений Договір 22/10 про надання професійної правничої допомоги. Відповідно до акту № 1 про надання послуг до договору № 22/10 від 22.10.2024 року, загальна вартість наданих послуг становить 13\~000 грн. Оскільки наданими доказами підтверджується понесення позивачем витрат на правничу допомогу у таком розмірі, то витрати у сумі 13 000 підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved