Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представник позивача адвокат Авраменко Г.М. в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом до Чернігівського обласного центру зайнятості про визнання протиправним та скасування наказу Чернігівського обласного центру зайнятості від 21 січня 2025 року № 31-к про звільнення [PERSON] , поновлення її на посаді провідного інженера з комп`ютерних систем відділу інформаційних технологій Чернігівського обласного центру зайнятості та стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу до дня поновлення на роботі. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] не є державним службовцем і працює у Чернігівському обласному центрі зайнятості з 04 листопада 2003 року в підрозділі інформаційних технологій. Наказом Чернігівського обласного центру зайнятості від 21 січня 2025 року № 31-к позивачу звільнено із займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) та листом від 27 січня 2025 року № 09/267-25 повідомлено про повернення коштів у сумі 17 212 гривень 18 копійок за відпустку, надану згідно наказу Чернігівського обласного центру зайнятості від 02 грудня 2020 року № 206-в «Про відпустки». Вважає звільнення незаконним і таким, що порушує вимоги чинного законодавства України. Беручи до уваги загрозу, пов`язану з війною 09 листопада 2024 року позивачка разом з дітьми перетнула кордон і згідно з договором від 09 грудня 2024 року поселилася в Англії. 08 січня 2025 року позивачкою на ім`я директора Чернігівського обласного центру зайнятості направлена заява з проханням надати їй відпустку без збереження заробітної плати для забезпечення безпеки життя та здоров`я неповнолітніх дітей віком 7 та 4 роки. Наступного дня листом позивачці було повідомлено про відмову у наданні відпустки без збереження заробітної плати, у зв`язку із збільшенням навантаження, оскільки з 5 штатних одиниць відділу ІТ та електронних сервісів Центру зайнятості працює тільки три. У відповідь на відмову позивач повідомила, що готова приступити до виконання посадових обов`язків з 13 січня 2025 року дистанційно на підставі ст. 60-2 КЗпП України, враховуючи можливість виконання своїх основних функціональних обов`язків та попереднього досвіду застосування подібної практики у центрі зайнятості. На її звернення надана відповідь, що у Чернігівському обласному центрі зайнятості дистанційна форма була запроваджена з 25 лютого 2022 року по 09 травня 2022 року в межах вимушеного простою та зазначено про необхідність приступити до виконання посадових обов`язків з 13 січня 2025 року, оскільки виконання багатьох завдань, передбачених посадовою інструкцією, вимагає присутності на робочому місці і не дозволяє виконувати роботу дистанційно. У результаті відсутності можливості позивачки фізично бути присутньою на робочому місці її було звільнено. Представник позивача зазначає, що відсутність на роботі у зв`язку з виїздом за кордон, викликаним воєнною агресією РФ, з метою забезпечення життя та здоров`я позивачки та її дітей є поважною причиною неявки на роботу, за таких обставин звільнення за наявності поважних причин відсутності є недопустимим. Прийнятий Чернігівським обласним центром зайнятості наказ від 21 січня 2025 року № 31-к про звільнення позивачки з посади провідного інженера з комп`ютерних систем відділу інформаційних технологій Чернігівського обласного центру зайнятості є протиправним, не ґрунтується на вимогах законодавства, прийнятий без урахування усіх обставин, що мали значення для його прийняття, тому підлягає скасуванню, а позивачка має бути поновлена на посаді. 24 квітня 2024 року від директора Чернігівського обласного центру зайнятості надійшов відзив на позовну заяву з додатками до нього, відповідно до якого відповідач не погоджується з позовними вимогами, через їх необґрунтованість, просить відмовити у задоволенні позову (а.с. 39-44, 46-101). В обґрунтування заперечень зазначає, що наказом Чернігівського обласного центру зайнятості від 04 листопада 2003 року № 488ос [PERSON] призначено на посаду провідного спеціаліста відділу впровадження та супроводження інформаційно-аналітичної системи Чернігівського обласного центру зайнятості, з 18 жовтня 2004 року вона переведена на посаду головного спеціаліста вказаного відділу, з 12 грудня 2011 року переведена на посаду головного спеціаліста відділу інформаційних систем, з 02 березня 2015 року переведена на посаду провідного програміста відділу інформаційних систем, з 05 січня 2023 року переведена на посаду провідного інженера з комп`ютерних систем відділу інформаційних технологій Чернігівського обласного центру зайнятості. Наказом Чернігівського обласного центру зайнятості від 21 січня 2025 року № 31-к звільнено провідного інженера з комп`ютерних систем відділу інформаційних технологій Чернігівського обласного центру зайнятості [PERSON] за прогул без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України. [PERSON] з 15 січня 2021 року по 04 жовтня 2023 року було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, після закінчення якої 05 жовтня 2023 року остання приступила до роботи. У подальшому, за заявами позивачки, Чернігівським ОЦЗ надавались додаткові відпустки, пов`язанні з навчанням, як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, відпустки без збереження заробітної плати за сімейними обставинами та такій, що виїхала за кордон. За період з 05 жовтня 2023 року по 10 січня 2025 року позивач працювала лише 4 робочі дні. При цьому, роботодавцем надані всі відпустки, які він зобов`язаний надати відповідно до вимог законодавства. 08 січня 2025 року позивач подала чергову заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати у зв`язку з воєнним станом на підставі ч. 3 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Оскільки така відпустка без збереження зарплати надається за угодою між працівником і роботодавцем, роботодавець може відмовити працівнику у наданні такої відпустки і така відмова є законною. Таким чином, надання відпустки без збереження заробітної плати і без обмеження строку є правом, а не обов`язком роботодавця. Чернігівським ОЦЗ надана обґрунтована відповідь на заяву [PERSON] від 08 січня 2025 та повідомлено, що дана відпустка не погоджена у зв`язку із наявністю вакансій у відділі IT та електронних сервісів, в якому працює позивач, що збільшує навантаження на працівників і значно ускладнює забезпечення відповідної роботи зазначеним відділом та необхідність приступити до виконання своїх посадових обов`язків 13 січня 2025 року. Дистанційна робота виконується за погодженням між працівником і роботодавцем. Впроваджувати її в односторонньому порядку не можна. Чернігівський обласний центр зайнятості не розташований в зоні активних бойових дій, працює в штатному режимі, всі працівники виконують свої посадові обов`язки безпосередньо на робочих місцях, роботодавець вживає заходів щодо безпечних і належних умов праці. Виконання завдань та обов`язків, передбачених посадовою інструкцією провідного інженера з комп`ютерних систем відділу інформаційних технологій Чернігівського обласного центру [PERSON] , вимагає її присутності безпосередньо в приміщеннях Чернігівського обласного центру зайнятості та підпорядкованих підрозділах, місце знаходження яких за межами Чернігова на території Чернігівської області, і не дозволяє виконувати зазначену роботу дистанційно, про що 10 січня 2025 року позивачу була надана обґрунтована відповідь. Рішення прийняті Чернігівським ОЦЗ щодо ненадання відпустки без збереження заробітної плати та невпровадження дистанційної роботи прийняті в межах діючого законодавства, є законними та обґрунтованими, позивачем не оскаржені. Натомість, позивач не надала докази можливості виконання своєї основної роботи дистанційно. Висновки позивача щодо порушення її прав, передбачених законодавством про працю, є необґрунтованими, безпідставними та не містять будь-яких посилань на норми закону, які порушені Чернігівським ОЦЗ. Позивачка у зв`язку із загрозою, пов`язаною з війною, виїхала за кордон лише 09 листопада 2024 року (запровадження воєнного стану з 24 лютого 2022 року) і вважає свою відсутність на роботі поважною причиною. При цьому, відповідно до заяв про надання додаткових відпусток на навчання, позивач, як студентка заочної форми навчання 2 курсу магістратури філологічного факультету Національного університету «Чернігівський колегіум» ім. Т.Г.Шевченка: з 28 жовтня по 09 листопада 2024 року - здійснювала підготовку до захисту дипломної роботи; з 11 по 30 листопада 2024 року - складала сесію; з 02 по 11 грудня 2024 року - здійснювала підготовку та захист дипломного проекту; з 12 по 31 грудня 2024 року - складала державні іспити. Зазначають, що сама по собі війна та факт введення воєнного стану не є поважними причинами і працівник не може посилатися лише на війну та на воєнний стан, як на причину неявки на роботу. Відсутність позивача на робочому місці протягом робочого дня з 13 по 20 січня 2025 року підтверджується відповідними актами. Натомість, [PERSON] не надано до суду належних доказів на підтвердження поважності причин відсутності на робочому у вказані дати, крім посилання на воєнний стан. Також, не надано жодних доказів та не зазначено жодних обставин, що 13 січня 2025 року вона не змогла з`явитись з поважних причин. Фактичні обставини справи №751/7213/23, на позицію суду першої інстанції в якій посилається позивач, є відмінними від обставин у даній справі. Висновки Верховного Суду у зазначеній справі з порушених питань не викладалися. Зазначає, що позивачка звернулася за захистом свого права з порушенням строку. Твердження позивача, що про існування оскаржуваного наказу їй стало відомо після отримання його копії 10 березня 2025 року представником позивача, є недостовірним, оскільки вказана копія була направлена позивачу 21 січня 2025 року рекомендованим листом на адресу її проживання [ADDRESS] , а також на електронну пошту, яка визначена [PERSON] як доступний спосіб електронної комунікації та на її телефон у месенджерах «Telegram» та «Viber». Позивач комунікувала з Чернігівським ОЦЗ засобами електронної пошти, направляючи документи (заяви, запити тощо). Обізнаність позивача про дату її звільнення і отримання копії оскаржуваного наказу підтверджує заява [PERSON] від 18 лютого 2025 року, направлена разом з оригіналом трудової книжки на адресу Чернігівського ОЦЗ, з вимогою щодо внесення запису про її звільнення з роботи. Позивач взагалі не порушує питання щодо поновлення пропущеного строку і не надає жодних доказів на підтвердження обставин, які заважали їй звернутися до суду у встановлений строк, а саме до 21 лютого 2025 року. Чернігівський ОЦЗ позбавлений можливості надати заперечення щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, оскільки останнім не наданий орієнтовний розрахунок витрат у сумі 27 000 гривень та не зазначено з чого вони складаються. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 09 квітня 2025 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представники відповідача позовні вимоги не визнали, посилаючись на обставини викладені у відзиві, додатково зазначили, що надання відпустки за заявою позивачки від 08 січня 2025 можливе лише за згодою роботодавця, оскільки відділ інформаційних технологій є недоукомплектованим у наданні чергової додаткової відпустки було відмовлено. Крім того, посада, яку обіймала позивач не дозволяє виконувати обов`язки відповідно до посадової інструкції провідного інженера з комп`ютерних систем дистанційно. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що відповідно до наказу Чернігівського обласного центру зайнятості від 05 січня 2023 року № 02-к призначено за переведенням 05 січня 2023 року [PERSON] на посаду провідного інженера з комп`ютерних систем відділу інформаційних технологій Чернігівського обласного центру зайнятості. Відповідно до наказу Чернігівського обласного центру зайнятості від 15 січня 2021 року № 13-к «Про надання відпустки [PERSON] » [PERSON] перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 15 січня 2021 року по [INFO] (а.с. 46). Відповідно до наказу Чернігівського обласного центру зайнятості від 05 жовтня 2023 року № 138-в, [PERSON] надано з 09 по 18 жовтня 2023 року додаткову відпустку на період настановних занять як студентці 1 курсу Національного університету «Чернігівський колегіум» ім. Т.Г. Шевченка тривалістю 10 календарних днів (а.с. 47). Згідно з наказом Чернігівського обласного центру зайнятості від 12 жовтня 2023 року № 141-в [PERSON] на підставі заяви, надано додаткову оплачувану відпустку як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, за 2021 рік тривалістю 10 календарних днів з 19 по 28 жовтня 2023 року (а.с. 48). Наказом Чернігівського обласного центру зайнятості від 23 жовтня 2023 року № 147-в [PERSON] на підставі заяви надано додаткову оплачувану відпустку як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, за 2023 рік тривалістю 10 календарних днів з 30 жовтня по 08 листопада 2023 року (а.с. 49). Відповідно до наказу Чернігівського обласного центру зайнятості від 10 листопада 2023 року № 156-в [PERSON] надано додаткову відпустку на період складання сесії як студентці заочної форми навчання 1 курсу магістратури філологічного факультету Національного університету «Чернігівський колегіум» ім. Т.Г. Шевченка тривалістю 20 календарних днів з 13 листопада по 02 грудня 2023 року (а.с. 50). З 04 грудня по 18 грудня 2023 року [PERSON] перебувала у відпустці без збереження заробітної плати за сімейними обставинами за 2023 рік тривалістю 15 календарних днів на підставі наказу № 165-в Чернігівського обласного центру зайнятості від 01 грудня 2023 року (а.с. 51). З 11 січня по 20 січня 2024 року [PERSON] перебувала у додатковій відпустці як однин з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, за 2024 рік тривалістю 10 календарних днів, відповідно до наказу № 5-в Чернігівського обласного центру зайнятості від 10 січня 2024 року (а.с. 52). Наказом Чернігівського обласного центру зайнятості від 22 січня 2024 року № 23-к [PERSON] надана відпустка без збереження заробітної плати як матері дитини, яка потребує домашнього догляду до досягнення дитиною шестирічного віку, тривалістю 178 календарних днів з 22 січня по 17 липня 2024 року (а.с. 53). Наказом Чернігівського обласного центру зайнятості від 16 липня 2024 року № 194-к [PERSON] надано відпустку без збереження заробітної плати як такій, яка виїхала за межі території України, тривалістю 25 календарних днів з 18 липня по 11 серпня 2024 року (а.с. 54). Відповідно до наказу Чернігівського обласного центру зайнятості від 08 серпня 2024 року № 222-к [PERSON] надана відпустка без збереження заробітної плати, як такій, яка виїхала за межі України, тривалістю 65 календарних днів з 12 серпня по 15 жовтня 2024 року (а.с. 55). Згідно з наказом Чернігівського обласного центру зайнятості від 28 жовтня 2024 року № 147-в [PERSON] надана додаткова оплачувана відпустка на період підготовки до захисту дипломної роботи як студентці заочної форми навчання 2 курсу магістратури філологічного факультету Національного університету «Чернігівський колегіум» ім. Т.Г. Шевченка тривалістю 13 календарних днів з 28 жовтня по 09 листопада 2024 року (а.с. 56). З 11 листопада по 30 листопада 2024 року [PERSON] надана додаткова відпустка на період складання сесії як студентці заочної форми навчання 2 курсу магістратури філологічного факультету Національного університету «Чернігівський колегіум» ім. Т. Г. Шевченка тривалістю 20 календарних днів, згідно наказу № 152-в Чернігівського обласного центру зайнятості від 11 листопада 2024 року (а.с. 57). З 02 грудня по 11 грудня 2024 року [PERSON] перебувала у додатковій оплачуваній відпустці для підготовки та захисту дипломного проекту (підготовка та проведення експериментального навчання з метою апробації розробленої методики) як студентці заочної форми навчання 2 курсу магістратури філологічного факультету Національного університету «Чернігівський колегіум» ім. Т.Г. Шевченка тривалістю 10 календарних днів, згідно наказу № 161-в Чернігівського обласного центру зайнятості від 02 грудня 2024 року (а.с. 58). Відповідно до наказу Чернігівського обласного центру зайнятості від 12 грудня 2024 року № 164-в [PERSON] надана додаткова відпустка для складання державних іспитів (складання кваліфікаційних іспитів (атестації) як студентці заочної форми навчання 2 курсу магістратури філологічного факультету Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка тривалістю 20 календарних з 12 грудня по 31 грудня 2024 року (а.с. 59). Згідно з наказом від 01 січня 2025 року № 1-в [PERSON] надана додаткова оплачувана відпустка як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, за 2025 рік тривалістю 10 календарних днів з 01 по 10 січня 2025 року (а.с. 60). Відповідно до договору забезпеченої короткострокової оренди від 09 грудня 2024 року [PERSON] є орендарем нерухомості: Ормонд Роунд 4 Гайт СТ21 60N, термін оренди 12 місяців починаючи з 15 грудня 2024 року, орендодавець Беверлі Темпест 2 Сент Хільдас Роуд Гайт, СТ21 6HF, Англія, Уельс (а.с. 5-10). 08 січня 2025 року [PERSON] звернулася із заявою до директора Чернігівського обласного центру зайнятості про надання відпустки без збереження заробітної плати, у зв`язку з воєнним станом тривалістю 26 календарних днів з 13 січня 2025 року (а.с. 61). Листом від 09 січня 2025 року № 10/107-25 відправленим на електронну адресу [INFO] , [PERSON] на її заяву від 08 січня 2025 року надана відповідь, про те, що вона фактично відсутня на роботі з 09 жовтня 2023 року. Відпустки, передбачені законодавством і які повинні надаватися в обов`язковому порядку, надані. Повідомлено, що їй не погоджено надання відпустки без збереження заробітної плати, у зв`язку з воєнним станом з 13 січня 2025 року, тому після закінчення додаткової відпустки як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, просять приступити до виконання обов`язків з 13 січня 2025 року (а.с. 62). 10 січня 2025 року [PERSON] звернулася із заявою, у якій просить у відповідності до ст. 60-2 КЗпП України перевести її на дистанційну форму роботи, за якої вона буде мати змогу виконувати роботу у будь-якому місці з використанням інформаційно-комунікаційних технологій, із забезпеченням надання детального звіту щодо виконання поставлених задач і функціональних обов`язків (а.с. 63). Листом від 10 січня 2025 року № 10/138-25, направленим на електронну адресу позивача [PERSON] , Чернігівський обласний центр зайнятості повідомив, що в Чернігівському обласному центрі зайнятості дистанційна робота була запроваджена з 25 лютого 2022 року по 09 травня 2022 року в межах вимушеного простою. На сьогодні Чернігівський обласний центр зайнятості працює у звичайному режимі. Звертають увагу, що виконання багатьох завдань та обов`язків, передбачених посадовою інструкцією, вимагає присутності безпосередньо в приміщеннях обласного центу зайнятості та підпорядкованих підрозділів і не дозволяє виконувати роботу дистанційно, тому необхідно приступити до виконання посадових обов`язків з 13 січня 2025 року (а.с. 64). 13 січня 2025 року працівниками Чернігівського обласного центру зайнятості був складений акт про те, що 13 січня 2025 року станом на 08 годину 10 хвилин провідний інженер з комп`ютерних систем відділу інформаційних технологій Чернігівського обласного центру зайнятості [PERSON] не приступила до роботи після закінчення додаткової відпустки (а.с. 65). Відповідно до актів від 13 січня 2025 року, 14 січня 2025 року, 15 січня 2025 року, 16 січня 2025 року, 17 січня 2025 року та 20 січня 2025 року, складених працівниками обласного центру зайнятості, у зазначені дати, провідний інженер з комп`ютерних систем відділу інформаційних технологій Чернігівського обласного центру зайнятості [PERSON] була відсутня на робочому місці з 08 години 00 хвилин до 17 години 00 хвилин без поважних причин (а.с. 66-72). 13 січня 2025 року, 15 січня 2025 року, 20 січня 2025 року на електронну адресу позивача [INFO] Чернігівським обласним центром зайнятості направлені листи з проханням надати письмові пояснення з приводу її відсутності на роботі 13 січня 2025 року, 14 січня та 15 січня 2025 року, 16 січня, 17 січня та 20 січня 2025 року (а.с. 73, 74, 75). 13 січня 2025 року [PERSON] надала письмові пояснення про те, що, беручи до уваги загрозу, пов`язану з війною, тривожний емоційний стан та нестабільний психологічний стан дітей, задля забезпечення безпеки життя та здоров`я неповнолітніх дітей віком 7 та 4 років, вона вимушена була перебувати за межами Чернігівської області під час відпустки, у зв`язку з навчанням. Повідомляє, що листом від 12 січня 2025 року для захисту своїх прав, інтересів та розгляду спірного питання звернулася до Державного центру зайнятості (а.с. 76, 78, 79). Листом від 14 січня 2025 року № 10/164-25 Чернігівський обласний центр зайнятості повідомив [PERSON] про те, що оскільки вона з 13 січня 2025 року відсутня на робочому місці без поважних причин, що є підставою для звільнення за прогул без поважних причин, відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України. У зв`язку з тим, що у 2020 році після відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, їй було нараховано щорічну відпустку повної тривалості 24 календарні дні за невідпрацьований робочий рік, тобто наперед, тому сума, що підлягає поверненню за 12 календарних днів щорічної основної відпустки за період роботи з 14 листопада 2020 року по 03 листопада 2021 року, становить 23 363 гривні 40 копійок (а.с. 80-81). Наказом директора Чернігівського обласного центру зайнятості від 20 січня 2025 року № 29-к, дні відсутності [PERSON] на роботі 13 січня 2025 року, 14 січня 2025 року, 15 січня 2025 року, 16 січня 2025 року, 17 січня 2025 року та 20 січня 2025 року визнано прогулами без поважних причин та застосовано до [PERSON] за грубе порушення трудової дисципліни дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення (а.с. 82). Відповідно до наказу директора Чернігівського обласного центру зайнятості від 21 січня 2025 року № 31-к, [PERSON] провідного інженера з комп`ютерних систем відділу інформаційних технологій Чернігівського обласного центру зайнятості 21 січня 2025 року звільнено за прогул без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 12,85). Із супровідного листа від 21 січня 2025 року № 10/219-25 вбачається, що на електронну адресу [PERSON] надсилалась копія наказу Чернігівського обласного центру зайнятості від 21 січня 2025 року № 31-к «Про звільнення [PERSON] », розрахунковий лист, повідомлено, що записи до трудової книжки будуть внесені за вимогою (а.с. 87). Відповідно до акту від 21 січня 2025 року, складеного та засвідченого працівниками Чернігівського обласного центру зайнятості, копія наказу про звільнення та розрахунковий лист направлялись [PERSON] різними засобами: на електронну пошту, рекомендованим листом на її адресу, шляхом надсилання фотокопій у мобільні месенджери «Viber» та «Telegram» (а.с. 87, 88, 89). 18 лютого 2025 року [PERSON] зверталась до Чернігівського обласного центру зайнятості із заявою щодо внесення запису до трудової книжки про її звільнення (а.с. 97). Листом від 27 лютого 2025 року № В-3/13-15 Чернігівський обласний центр зайнятості, направленого на електронну адресу позивача, повідомлено, що запис до трудової книжки внесено на підставі наказу від 21 січня 2025 року № 31-к «Про звільнення [PERSON] » (а.с. 97 на звороті, 99, 100). Згідно довідки Чернігівського обласного центру зайнятості від 14 квітня 2025 року № 08.1/989-25 розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] становить 8 000 гривень (а.с. 38). Посадовою інструкцією провідного інженера з комп`ютерних систем відділу інформаційних технологій Чернігівського обласного центру зайнятості від 05 жовтня 2023 року виконання більшості завдань та обов`язків вимагає присутності безпосередньо на робочих місцях спеціалістів та не дозволяє виконувати роботу дистанційно (а.с. 93-95). ІV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Частиною першою ст. 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст. 235 КЗпП України працівник, звільнений без законної підстави, повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідно до ч. 6 ст. 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/22 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» він визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом. Даний Закон України не скасовує і не змінює норми КЗпП України щодо підстав звільнення з ініціативи роботодавця. Пунктом 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Прогулом без поважних причин вважається полишення роботи без відповідного попередження роботодавця в установленому порядку про розірвання трудового договору або залишення роботи до закінчення строку попередження без згоди на це роботодавця, якщо такий договір укладено на невизначений строк; залишення без поважних причин особою, з якою укладено строковий трудовий договір, роботи до закінчення строку трудового договору; самовільне залишення молодим спеціалістом (молодим робітником) роботи, на яку його направили після закінчення відповідного навчального закладу, до закінчення строку обов`язкового відпрацювання; самовільне використання без погодження з роботодавцем днів відгулів, чергової відпустки тощо. Не може вважатися прогулом відсутність працівника на робочому місці за умови, що він присутній на підприємстві. Якщо працівник не залишив місця розташування підприємства, його не можна звільнити за прогул. До такого працівника можуть застосовуватися інші види дисциплінарного або громадського стягнення чи впливу. Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Згідно з положеннями ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до вимог статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір. Статтею 76 КЗпП України визначено, що черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються роботодавцем за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і роботодавцем, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Право на відпустки забезпечується, зокрема, гарантованим наданням працівнику відпустки визначеної тривалості зі збереженням на її період місця роботи (посади) та заробітної плати, якщо таке передбачене законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2136-IX при його прийнятті було вказано, що у період дії воєнного стану щорічна основна оплачувана відпустка надається працівникам тривалістю 24 календарні дні. Після внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-IX (набрав чинності 19 липня 2022 року) ч. 1 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» встановлено, що у період дії воєнного стану надання працівнику щорічної основної відпустки за рішенням роботодавця може бути обмежено тривалістю 24 календарні дні за поточний робочий рік. Якщо тривалість щорічної основної відпустки працівника становить більше 24 календарних днів, надання невикористаних у період дії воєнного стану днів такої відпустки переноситься на період після припинення або скасування воєнного стану. Відповідно до ч. 3 ст. 12 зазначеного Закону протягом періоду дії воєнного стану роботодавець на прохання працівника може надавати йому відпустку без збереження заробітної плати без обмеження строку, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про відпустки», без зарахування часу перебування у такій відпустці до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 9 Закону України «Про відпустки». При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника. Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі (постанови Верховного Суду від 08 травня 2019 року в справі № 489/1609/17, від 11 квітня 2024 року в справі № 127/29246/22). Відповідно до частин 1-6 ст. 60-2 КЗпП України дистанційна робота - це форма організації праці, за якої робота виконується працівником поза робочими приміщеннями чи територією роботодавця, в будь-якому місці за вибором працівника та з використанням інформаційно-комунікаційних технологій. У разі запровадження дистанційної роботи, працівник самостійно визначає робоче місце та несе відповідальність за забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці на ньому. При дистанційній роботі працівник розподіляє робочий час на власний розсуд, на нього не поширюються правила внутрішнього трудового розпорядку, якщо інше не визначено трудовим договором. При цьому загальна тривалість робочого часу не може перевищувати норм, передбачених статтями 50 і 51 цього Кодексу. За погодженням між працівником і роботодавцем виконання дистанційної роботи може поєднуватися з виконанням працівником роботи на робочому місці у приміщенні чи на території роботодавця. Особливості поєднання дистанційної роботи з роботою на робочому місці у приміщенні чи на території роботодавця встановлюються трудовим договором про дистанційну роботу. Частиною 11 ст. 60-2 КЗпП України передбачено, що на час загрози поширення епідемії, пандемії, необхідності самоізоляції працівника у випадках, встановлених законодавством, та/або у разі виникнення загрози збройної агресії, надзвичайної ситуації техногенного, природного чи іншого характеру дистанційна робота може запроваджуватися наказом (розпорядженням) роботодавця без обов`язкового укладення трудового договору про дистанційну роботу в письмовій формі. З таким наказом (розпорядженням) працівник ознайомлюється протягом двох днів з дня його прийняття, але до запровадження дистанційної роботи. У такому разі норми частини третьої статті 32 цього Кодексу не застосовуються. Із наведених положень законодавства вбачається, що дистанційна робота стосується правовідносин між роботодавцем та працівником і запроваджується договором про дистанційну роботу, а за певних обставин може запроваджуватися відповідним наказом роботодавця без укладання такого договору. Позивач не заперечує проти того, що була відсутня на роботі 13 січня 2025 року, 14 січня 2025 року, 15 січня 2025 року, 16 січня 2025 року, 17 січня 2025 року та 20 січня 2025 року, проте наполягає на поважності причин своєї відсутності на роботі, посилаючись на те, що 08 січня 2025 року вона звернулася із заявою про продовження терміну дії відпустки без збереження заробітної плати на підставі ч. 3 ст. 12 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», а також 13 січня 2025 року вона направила на офіційну пошту відповідача пояснювальну записку. Проте директором Чернігівського обласного центру зайнятості не було погоджено надання позивачу відпустки без збереження заробітної плати у зв`язку з воєнним станом з 13 січня 2025 року. Позивач не могла не розуміти, що її відсутність на робочому місці не може не потягнути несприятливі для неї наслідки. Внаслідок того, що позивач понад систематично не з`являлась на робочому місці, дні її відсутності визнані роботодавцем прогулами та правомірно відреагував на її відсутність шляхом видання наказу про звільнення через відсутність працівника на роботі. З огляду на закінчення відпустки та тієї обставини, що [PERSON] було повідомлено про необхідність приступити до роботи, у неї виник обов`язок приступити до роботи 13 січня 2025 року. З урахуванням вказаних обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed