Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

КП «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради звернулось до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, де просять стягнути із [PERSON] заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01 січня 2017 року по 01 грудня 2024 року у сумі 72966,07 гривень та судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що квартира [ADDRESS] є приватною власністю відповідачки на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14 серпня 2015 року. Згідно з рішенням Жовтоводського міськвиконкому №410/1 від 29.11.2000 року функції по збору платежів від населення за послуги гарячого водопостачання та опалення перейшли від ВЖРЕО м. Жовті Води до КП «Жовтоводськтепломережа». Комунальним підприємством «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради на відповідача був відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . 01 листопада 2021 року між позивачем та [PERSON] укладено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічний договір приєднання , укладений сторонами з урахуванням ст. ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України з метою надання послуг з постачання теплової енергії споживачу. Таким чином, між сторонами на підставі публічного договору склалися фактичні договірні відносини щодо послуг. 24 вересня між КП «Жовтоводськтепломережа» ЖМР та [PERSON] було укладено договір реструктуризації № 753912, згідно з умовами якого, споживач зобов`язується забезпечити своєчасно погашення боргу за послуги з централізованого опалення. Однак, умови вказаного договору відповідачкою не виконано. Відповідно до додаткової угоди від 24 січня 2025 року зазначений договір реструктуризації розірвано. При цьому позивач зазначає, що оскільки відповідачка не здійснювала оплату послуг з постачання теплової енергії, у неї виникла заборгованість, яка за період з 01.01.2017 по 01.12.2024 року складає 72966,07 грн., з який: основний борг 61211,08 грн., інфляційні нарахування 8325,43 грн., три відсотки річних 2729,64 грн., та пеня 699,92 грн., яку позивач просить стягнути із відповідачки на свою користь. Ухвалою Жовтоводського\~міського суду\~Дніпропетровської області\~від 07\~лютого 2025\~року по\~справі відкрито\~провадження та\~визначено проводити\~судовий розгляд\~у порядку\~спрощеного позовного\~провадження без повідомлення сторін. Позивач про\~розгляд справи\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження без\~повідомлення сторін\~повідомлений належним\~чином,\~заперечень щодо\~розгляду справи\~без повідомлення\~сторін не\~подав. В свою чергу від [PERSON] на адресу суду надійшов відзиви на позовну заяву в якому відповідачка просили застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позовних вимог, щодо стягнення основного боргу саме у розмірі 61211,08 грн., пені, 3% річних та інфляційних втрат. Зазначає, що 24.01.2025 року між нею та позивачем укладена додаткова угода про про дострокове розірвання договору реструктуризації. [PERSON] вказує, що 27.01.2025 року, згідно договору реструктуризації нею сплачено 13000,00 грн. 28 лютого 2025 року представник відповідачки [PERSON] адвокат Левченко І.А. надала до суду заяву, де просила застосувати до правовідносин строк позовної давності з 01.12.2016 року по 01.12.2024 року стосовно основного боргу у розмірі 61211,08 грн. Зазначила, що з метою запобігання поширенню гострої респіратурної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 року на всій території України встановлено карантин, який відмінено 30.06.2023 року, та в зв`язку з введенням з 24.02.2022 року на території України воєнного стану, який діє на теперішній час, підлягає застосуванню позовна давність щодо стягнення заборгованості за період з грудня 2016 року ао 11 березня 2020 року. Таким чином, просила відмовити у стягненні заборгованості за період з 01.12.2016 року до березня 2020 року у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Окрім того, вважає, що в період з 24.02.2022 року до 29.12.2023 року позивачем незаконно нараховано 3% річних та інфляційних втрат. 04 березня 2025 року представник позивача Марченко Р.М. подала відповідь на відзив, де зазначила, що 24 вересня року між КП «Жовтоводськтепломережа» ЖМР та [PERSON] укладено Договір № 753912 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01.01.2017 року по 01.09.2021 року, що свідчить про визнання відповідачкою свого боргу. А тому вважає, що строк позовної давності перервався. Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Так, відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 14 серпня 2015 року державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори за реєстровим № 1634, відповідачці на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Комунальним підприємством «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради, яке надає послуги з постачання теплової енергії, на відповідачку відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Згідно рішення №410/1 від 29.11.2000 року функції по збору платежів за послуги гарячого водопостачання та опалення від Жовтоводського виробничого житлово-експлуатаційного об`єднання та виробничого об`єднання житлово-комунального господарства перейшли безпосередньо виробнику цих послуг - КП "Жовтоводськтепломережа". Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно із\~ \~ст. 68 Житлового кодексу України\~ наймач зобов`язаний своєчасно, щомісячно, в строки встановлені Кабінетом Міністрів України вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.\~ \~ Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати сплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. В статті 24 Закону України «Про теплопостачання» прямо зазначено, що одним з обов`язків саме споживача (а не постачальника) є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Відповідно до п.п. 5 п. 45 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ від 21.08.2019 року №830, споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором. Частиною 4 ст. 319 ЦК України передбачено: власність зобов`язує. Тобто, власник не тільки володіє, користується та розпоряджається належним йому на праві приватної власності майном, але також несе витрати по його утриманню. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами закону, а одностороння відмова від їх виконання не допускається. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг (постачання теплової енергії), якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, за законом відповідач повинен своєчасно та у повному обсязі здійснювати оплату за фактично надані позивачем послуги з централізованого опалення за встановленими тарифами. Суд вважає, що доводи відповідача про те, що до спірних правовідносин необхідно застосувати наслідки спливу строку позовної давності є безпідставними, з огляду на наступне. За статтею 256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частиною 4 статті 267\~ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частинами 1, 5 статті 261\~ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність, відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Як вбачається з матеріалів справи між КП «Жовтоводськтепломережа» ЖМР та [PERSON] було укладено договір реструктуризації № 753912, згідно з умовами якого, споживач зобов`язується забезпечити своєчасно погашення боргу за послуги з централізованого опалення. Позивачка надала суду чек від 27 січня 2025 року про часткову сплату заборгованості за постачання теплової енергії на суму 13000,00 грн. Однак, суд не бере до уваги, вказані обставини, оскільки, у зв`язку з невиконанням [PERSON] визначених договором умов погашення реструктуризованої заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, вказаний договор розірвано 24 січня 2025 року, що підтверджується додатковою угодою про дострокове розірвання договору реструктуризації. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2016 року у справі №3-269гс16. Відповідно до\~ч. 1 ст. 264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а в силу\~ч. 3 цієї статті\~після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин\~справи належати,\~зокрема,\~часткова сплата\~боржником або\~з його\~згоди іншою\~особою основного\~боргу (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 березня 2017 р. у справі N 6-43цс17). З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що строк позовної давності переривався вчиненням відповідачкою дій по оплаті послуг з централізованого опалення. Останній платіж здійснено 27 січня 2025 року, у зв`язку з чим строк позовної давності станом на момент подання позову до суду 31.01.2025 року позивачем не пропущено. Згідно частини першої статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальніпослуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня,наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги. Пеня не нараховується за умови наявності заборгованості держави за надані населенню пільги та житлові субсидії та/або наявності у споживача заборгованості з оплати праці, підтвердженої належним чином. Загальновідомим є той факт, що встановлений на території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), діяв з 12.03.2020 до 30.06.2023, на період дії якого\~Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~(530-ІХ від 17.03.2020), згідно якого, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни\~забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів,\~пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Крім того,\~постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», яка набрала чинності з 24.02.2022, визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні\~забороняється\~нарахування та стягнення неустойки (штрафів,\~пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. Кабінет Міністрів України постановою № 1405 від 29 грудня 2023 р., яка набрала чинності 30.12.2023, вніс\~зміни\~в пункту 1\~постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 р. № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», виклавши його в новій редакції та таким чином скасувавши\~(здати набраннячинності постановою№ 1405)\~заборону\~(а не саму постанову № 206) у тому числі на нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням. Такий мораторій зберігається лише на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій. Таким чином постанова № 206 від 05.03.2022 є чинною, але в редакції з урахуванням змін, внесених в тому числі постановою № 1405 від 29.12.2023, які набрали чинності 30.12.2023 року. Тому підлягає стягненню з відповідача пеня за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги за період з 30.12.2023 року по 01.12.2024 року. Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2\~ст. 625 ЦК України). За змістом частини першої статті\~901, частини першої статті\~903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Правовідносини, які склалися між сторонами щодо надання та отримання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1\~ст. 509 ЦК), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Беручи до уваги зазначене, правовідносини і зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини другої\~статті 625 ЦК\~як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанови Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11, від 20 червня 2012 р. у справі № 6-68цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13; постанова Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі № 369/88/17, провадження № 61-4924св18). Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини другої\~статті 625 ЦК України\~та погоджується з наданим позивачем уточненим розрахунком інфляційних втрат і 3% річних за період з 01.01.2017 по 24.02.2022 та з 30.12.2023 по 01.12.2024 з урахуванням положень\~постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», яка набрала чинності з 24.02.2022 та\~постанови Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 р., яка набрала чинності 30.12.2023. Контррозрахунок відповідачем до суду не подано. Таким чином, суд знаходить доведеною вимогу позивача про стягнення заборгованості та вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в сумі 48211,08 грн. (з урахуванням часткового погашення заборгованості в сумі 13000,00 грн.) за період з 01.01.2017 року по 01.12.2024 року, а також: 6196,49 грн інфляційні нарахування, 2173,54 грн 3% річних та пеня 184,42 грн. В силу статті 141 ЦПК України,\~\~із відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судові витрати,\~що складаються\~із сплаченого\~судового збору,\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог,\~в сумі 2101,12 гривень (50631,01 грн. х 3028,00 грн. / 72966,07 грн.). Решту судового\~збору,\~в частині\~позовних вимог\~яких відмовлено,\~у розмірі\~926,88грн. слід покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial