Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

І. Описова частина 1. Стислий зміст позовної заяви 08 січня 2025 року [PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання у твердій грошовій сумі 3 000 гривень щомісячно, починаючи з 08 січня 2025 року і довічно (а.с. 1, 2). В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що 21 січня 1999 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] . У вказаному шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ). Діти проживають разом із ним за адресою: [ADDRESS] , яка належить позивачу на праві власності. Окрім дітей, в квартирі проживає також дружина - [PERSON] . Позивач вказує на те, що періодично сплачує рахунки за комунальні послуги, купує необхідні ліки та продукти харчування. Так, влітку оплата за комунальні послуги становить близько 2 500 гривень, а в зимовий період понад 3 000 гривень. Крім того, позивач є особою з інвалідністю 2 групи, пенсіонером, з доходу отримує лише пенсію в розмірі 4 405,33 гривень, інших джерел доходу немає. [PERSON] зазначає, що упродовж тривалого часу хворіє, зокрема, в період з 17 листопада 2023 року по 27 листопада 2023 року перебував на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні Тернопільської комунальної міської лікарні № 2, з діагнозом: ІХС; дифузний кардіосклероз з порушенням ритму по типу постійної форми фібриляції передсердь; дилятація всіх камер серця; фіброкальциноз аортального кільця; відносна мітральна та трикуспідальна недостатність; гіпертонічна хвороба ІІ ст., ступінь АГ1.КВР-високий; гіпертрофія ЛШ.СН ІІБ стадії з зниженою ФВ ЛШ (ФВ 38-36%); хронічний бронхіт, фаза нестійкої ремісії; хвороба Паркінсона, тремтлива форма; аліментарно-конституційне ожиріння ІІ ст. ДГПЗ І ст; остеохондроз поперекового відділу хребта, ПФХ І ст. Остеоартроз І ст. лівого гомілково-ступневого суглобу. Крім того, згідно витягу із медичної картки стаціонарного хворого № 14326, виданої КНП «ТКМЛ» № 2, [PERSON] встановлено діагноз: метаболічна кардіопатія з порушенням ритму по типу форми фібриляції передсердь з тахісистемою шлуночків; дилятація обох передсердь; гіпертонічна хвороба ІІ стадії, ступінь АГ1, дуже високий рівень серцево-судинних ускладнень; СН С стадія зі збереженою фракцією викиду лівого шлуночка (ФВ 50%); ХСН ІІ аст. незначна легенева гіпертензія; помірний перикардит; ХОЗЛ, ступінь за GOLD 3, група В, фаза нестійкої ремісії; ЛН І-ІІ ст. аліментарно-конституційне ожиріння ІІ ступеня. Перебував на стаціонарному лікуванні в період з 25 листопада 2024 року по 04 грудня 2024 року. Позивач посилається на те, що періодичне стаціонарне лікування потребує додаткових витрат на медикаменти та належне харчування, також звертає увагу суду, що відповідач є його сином, який працює в моторвагонному ДЕПО Тернопіль, отримує заробітну плату, а тому може надавати йому допомогу, проте ухиляється від свого обов`язку, визначеного статтею 202 СК України. 2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив Відповідач [PERSON] своїм правом на відзив, що передбачене статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), не скористався. 3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 січня 2025 року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 17, 18). Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, з підстав наведених у позовній заяві, щодо ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення № 0610226184972, № 0610231828632, № 0610239913272, № 0610248027838, де вказано «адресат відсутній за вказаною адресою», а також оголошеннями про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме (а.с. 21, 24, 26, 29, 30, 34). Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні. Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до статті 128 ЦПК України: суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою (частина перша); судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частина п`ята); у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (пункт 2 частини сьомої); днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункти 1 - 4 частини восьмої). Верховний Суд, аналізуючи приписи пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, зазначив, що відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі, отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження (постанова від 30 листопада 2022 року, справа № 760/25978/13-ц). Згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Як було заначено, представник позивача скористався вимогами зазначеної норми. Тож суд вважає за можливе проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такий висновок суду кореспондує з висновком Верховного Суду, який полягає у тому, що у випадку якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (постанова від 01 жовтня 2020 року, справа № 361/8331/18). Відтак, суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, позивач заявила клопотання про розгляд справи без її участі, а тому, відповідно до статті 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи. ІІ. Мотивувальна частина 1. Фактичні обставини встановлені судом. 21 січня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, серія [NUMBER] , актовий запис за № 07, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської ради (а.с. 7). У цьому шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , відповідний актовий запис № 1450, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільській області Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 8). [PERSON] отримує пенсію по інвалідності 2 група, загальне захворювання, термін дії довічно; Пенсійне посвідчення № [NUMBER] , серія [NUMBER] (а.с. 6). Розмір пенсії позивача становить 4 405,33 гривень, що підтверджується довідкою про доходи № 4797 0971 4776 2742 від 18 листопада 2024 року (а.с. 11). Як вказано у свідоцтві на право власності № 3563 , виданої виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів м. Тернопіль, [PERSON] належить на праві особистої власності квартира [ADDRESS] , та реєстровому написі на документі про право особистої власності зазначено, що вказана квартира зареєстрована в Тернопільському бюро технічної інвентаризації за номером 22072 (а.с. 10). Згідно довідки ДП «Люкс-2» № 786 від 09 грудня 2024 року, виданої [PERSON] , склад сім`ї прийнятої на квартирний облік: [PERSON] - заявник, [PERSON] - дружина, [PERSON] - донька, та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 12200, виданої терапевтичним відділенням № 1 Тернопільської комунальної міської лікарні №2, [PERSON] у період з 17 листопада 2023 року по 27 листопада 2023 року перебував на стаціонарному лікуванні та встановлено наступний діагноз: ІХС, дифузний кардіосклероз з порушенням ритму по типу постійної форми фібриляції передсердь; дилятація всіх камер серця; фіброкальциноз аортального кільця; відносна мітральна та трикуспідальна недостатність; гіпертонічна хвороба ІІ ст., ступінь АГ1.КВР-високий; гіпертрофія ЛШ.СН ІІБ стадії з зниженою ФВ ЛШ (ФВ 38-36%); хронічний бронхіт, фаза нестійкої ремісії; хвороба Паркінсона, тремтлива форма; аліментарно-конституційне ожиріння ІІ ст. ДГПЗ І ст; остеохондроз поперекового відділу хребта, ПФХ І ст; остеоартроз І ст. лівого гомілково-ступневого суглобу (а.с. 12). Згідно витягу із медичної карти стаціонарного хворого № 14326, виданої КНП «ТКМЛ» № 2, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в період з 25 листопада 2024 року по 04 грудня 2024 року та встановлено діагноз: метаболічна кардіопатія з порушенням ритму по типу форми фібриляції передсердь з тахісистемою шлуночків; дилятація обох передсердь; гіпертонічна хвороба ІІ стадії, ступінь АГ1, дуже високий рівень серцево-судинних ускладнень; СН С стадія зі збереженою фракцією викиду лівого шлуночка (ФВ 50%); ХСН ІІ а ст.; незначна легенева гіпертензія; помірний перикардит, ХОЗЛ, ступінь за GOLD 3, група В, фаза нестійкої ремісії. ЛН І-ІІ ст.; аліментарно-конституційне ожиріння ІІ ступеня; хвороба Паркінсона; доброякісна гіперплазія передміхурової залози (а.с. 13). У відповіді № 1370410 від 13 травня 2025 року з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , вказано, що сума доходу [PERSON] з 1 кварталу 2024 року по 4 квартал 2024 року становить 19 135 гривень. Крім того, у відповіді № 1370270 від 13 травня 2025 року з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , вказано, що сума доходу [PERSON] з 1 кварталу 2024 року по 4 квартал 2024 року становить 240 856,80 гривень. 2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша та друга статті 8 Конституції України). Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп). Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із статтями 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частини першої статті 202 Сімейного кодексу України (далі - СК України) повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Як роз`яснено у пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них. Верховний Суд у постанові від 05 вересня 2019 року (справа № 212/1055/18-ц) дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Отже, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Позивач є інвалідом другої групи довічно, отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується копією Пенсійного посвідчення № [NUMBER] , серія [NUMBER] , виданим 18 травня 2022 року Пенсійним Фондом України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. При розв`язанні питання щодо стягнення аліментів на утримання батьків варто враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує відповідний обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. Так, Верховний Суд сформулював правову позицію, за якою суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги (постанова від 10 жовтня 2018 року № 301/160/17). Як вбачається з матеріалів справи, позивач, крім пенсії, не отримує державних пільг, субсидій. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Згідно з частиною першою статті 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Відповідно до частини другої статті 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. З матеріалів справи не вбачається підстав передбачених статтею 204 СК України для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання позивача. Проте суд звертає увагу, що дітьми позивача є не лише відповідач, а у [PERSON] є донька [PERSON] , яка може надавати позивачу матеріальну допомогу, а тому суд доходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, щодо стягнення аліментів на утримання батька у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 гривень на місяць, починаючи стягнення з 08 січня 2025 року та довічно. Стягнення аліментів в такому розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гідного проживання батька відповідача. Крім того, цей розмір аліментів, на думку суду, не спричинить скрутне матеріальне становище платника аліментів і відповідатиме таким засадам як: справедливість, розумність, моральність. Відповідно до частини першої статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно з вимогами пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви Зважаючи на норми чинного законодавства, дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд доходить висновку, що [PERSON] з огляду його стан здоров`я та матеріальне становище, непрацездатність та наявність інвалідності, суд вважає, що позовні вимоги, заявлені у позовній заяві є підставовими. Утім, суд бере до уваги, що крім відповідача [PERSON] у позивача є ще донька [PERSON] , тобто, інша рідна працездатна особа, яка може надавати позивачу матеріальну допомогу, а тому доходить остаточного висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, щодо стягнення аліментів на утримання батька у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 гривень щомісяця, починаючи стягнення з 08 січня 2025 року та довічно. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи той факт, що позов про стягнення аліментів на утримання батька в твердій грошовій сумі задоволено, а позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі пунктів 3 та 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» з [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 1 211 (одної тисячі двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Outcome: partial