Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

У вересні 2024 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] , в уточненій редакції якої позивач просив суд: -визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] , від 24.03.1998 на ім`я [PERSON] , видане Виконкомом міської Ради народних депутатів згідно розпорядження (наказу) від 24.03.1998 №2/44-98; -скасувати рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 40390001 від 29.03.2018 17:35:44, приватний нотаріус Виноградова Владислава Юріївна, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська область, номер відомостей про речове право 25497703 та скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ; -скасувати рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер рішення: 40264421 від 22.03.2018 17:56:36, Денисенко Артур Сергійович, Дніпропетровська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Дніпропетровська область, номер відомостей про речове право 25379593 та скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилався на те, що під час підготовки документів необхідних для приватизації квартири [ADDRESS] , ним було з`ясовано, що право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28.03.2018 укладеного з [PERSON] , за яким в свою чергу, право власності було зареєстровано на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.03.1998. З огляду на те, що вказане свідоцтво про право власності на житло від 24.03.1998 не видавалося, а єдиною особою, яка має законне право на отримання у власність квартири [ADDRESS] є позивач, останній вважав за необхідне звернутися до суду з даним позовом. Відповідачами відзиву не надано. Третіми особами письмових пояснень не надано. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 06.09.2024 позовну заяву [PERSON] залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю приписам ЦПК України. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30.09.2024 у зв`язку з усуненням недоліків зазначених в ухвалі від 06.09.2024, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16.01.2025, залучено до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дніпровську міську раду та Виконавчий комітет Дніпровської міської ради. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26.03.2025, закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті у судовому засіданні. У судовому засіданні представник позивача надав пояснення аналогічні викладеним у позові. У судове засідання, відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час та місце його проведення, не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. У судове засідання представники третіх осіб не з`явилися, про причину неявки суд не повідомили. У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів, не здійснювалося. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, судом встановлено, що відповідно до копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 28.03.2018 приватним нотаріусом ДМНО Виноградовою В.Ю. зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 40390001 від 29.03.2018. Документи, подані для державної реєстрації: договір купівлі-продажу від 28.03.2018. Також, згідно вказаної довідки, попереднім власником квартири був [PERSON] , підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер рішення: 40264421 від 22.03.2018 17:56:36, Денисенко Артур Сергійович, Дніпропетровська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Дніпропетровська область; номер відомостей про речове право: 25379593, документи, подані для державної реєстрації: свідоцтво про право власності, сері та номер: б/н, виданий 24.03.1998, видавник: Виконком міської ради народних депутатів. Згідно листа директора департаменту житлового господарства ДМР Файфер С. від 30.01.2025 за №3/12-567, за архівними даними приватизаційних справ департаменту, відсутня інформація щодо передачі у власність громадянам, шляхом приватизації, квартири [ADDRESS] . Відповідно до копії листа державного реєстратора КП «ДМБТІ» ДОР Усманова С.В. від 19.03.2018 за №3562, станом на 31.12.2012 в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] , відсутні відомості щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] . Згідно копії ордера на житлове приміщення №908 серія 1 від 02.08.1985, [PERSON] надано право на заняття житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS] . Склад сім`ї: [PERSON] основний квартиронаймач; [PERSON] чоловік; [PERSON] син. Відповідно до копії листа директора департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР Пономарьова А. від 13.08.2024 за №5/5-243, за адресою: [ADDRESS] в період з 1985 року були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] . Також матеріали справи містять копію свідоцтва про право власності на житло від 24.05.1998 видане на ім`я [PERSON] в якому зазначено, що квартира [ADDRESS] , приватизована згідно із Законом України «про приватизацію державного житлового фонду». За змістом норм ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Статтею 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ч.1 ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Згідно ст.2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», у редакції чинній станом на 1998 рік, до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ст.8 ЗУ «Про Приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Приписами ЗУ «Про Приватизацію державного житлового фонду» визначено, що за результатом приватизації\~громадянин отримує свідоцтво про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку. Згідно ст.12 ЗУ «Про Приватизацію державного житлового фонду» власник приватизованого житла має право розпорядитися квартирою (будинком), кімнатою (кімнатами) у гуртожитку на свій розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, обміняти, закласти, укладати інші угоди, не заборонені законом. Порядок здійснення цих прав власником житла регулюється цивільним законодавством України. Аналіз положень зазначених норм законодавства свідчить про те, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права. Вимога про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно є дієвим способом захисту прав щодо такого майна (постанова ВС/КЦС від 20.05.2021 прийнята за результатами розгляду справи №361/953/16-ц). Оскільки матеріалами справи підтверджується, що позивач, з огляду на ордер №908 серія 1, на сьогодні, є єдиною особою, яка на законних підставах користується квартирою [ADDRESS] і у розумінні приписів матеріального права, які регулюють порядок набуття у власність такого майна, має право на його приватизацію, а також виходячи з того, що матеріалами справи підтверджується відсутність факту видачі органом приватизації свідоцтва про право власності на ім`я [PERSON] й ухвалення відповідного рішення, заявлені вимоги про визнання недійсним такого свідоцтва підлягають задоволенню. Також, ухвалюючи дане рішення судом враховано обставини, які були передумовою реєстрації права власності на вказану квартиру за [PERSON] , що встановлені вироком Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11.05.2023 (справа №932/1182/21). Так, вироком Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11.05.2023 у справі №932/1182/21 встановлено, що [PERSON] переслідуючи єдиний злочинний умисел з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, усвідомлюючи, що свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , серія та номер: б/н, виданого 24.03.1998 виконкомом міської ради є підробленим, перебуваючи у кабінеті державного реєстратора Денисенко А.С. за адресою: [ADDRESS] , надав вище вказане підроблене свідоцтво про право власності, з метою реєстрації права власності, таким чином використав завідомо підроблений документ. Статтею 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» термін «державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначається як офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частинами другою та третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до частини п`ятої статті 12 та статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, що містяться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі, зокрема, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. У практиці Великої Палати Верховного Суду закріпився принцип реєстраційного підтвердження речових прав на нерухоме майно. Відомості Державного реєстру прав на нерухоме майно презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18) та інші). З огляду на те, що свідоцтво про право власності, яке видано на ім`я [PERSON] визнано недійсним, підлягає скасуванню рішення державного реєстратора №40264421 та припинення відповідного права останнього, оскільки його наявність є значною перешкодою для реалізації позивачем прав та законного інтересу відносно квартири [ADDRESS] . Також, виходячи з того, що [PERSON] не мав права на відчуження вказаної квартирі, підлягає скасуванню рішення державного реєстратора на підставі якого право власності було зареєстровано за [PERSON] . Виходячи з приписів\~ст.141 ЦПК України, на користь позивача з кожного з відповідачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3\~028,00 грн.

Outcome: approved