Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

виклад позиції позивача: 24 квітня 2025 року позивач [PERSON] звернулася до Зборівського районного суду Тернопільської області з позовом про стягнення з [PERSON] додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини. Позивач у позовній заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 11 вересня 2023 року розірвано. Від даного шлюбу народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідно до рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 10 лютого 2016 року було присуджено до стягнення з [PERSON] аліменти на утримання його неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] по 600 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 02.02.2016р. до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 15 вересня 2023року змінено розмір аліментів, визначених рішенням Зборівського районного № 599/100/16-ц суду від 10 лютого 2016 року. Стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 гривень на кожну дитину, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. В листопаді 2023 року у неповнолітнього сина [PERSON] діагностовано епіфізіоз проксимального метаепізу лівої стегнової кістки, вальгусна деформація колінних суглобів, що потребувало оперативного лікування та значних коштів. Позивач витратила за проведення операції дитині та на лікування сина 55000 грн. Просить стягнути додаткові витрати на лікування неповнолітнього сина [PERSON] одноразову суму в розмірі 41000 грн. Вважає, що такі витрати є додатковими витратами та підлягають стягненню з відповідача в порядку ст. 185 СК України на її користь, у зв`язку з чим і звернулась до суду з даним позовом. Процесуальні дії у справі. 14 квітня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено, що справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, та призначено судовий розгляд о 09.15 год 13 травня 2025 року. Позивач подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити, при неявці відповідача не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Суд, в силу п.3 ст.211 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності позивача. Представник відповідача в суді позовні вимоги не визнала, вважає їх безпідставними та просила у їх задоволенні відмовити. Суду пояснила, що позивачка не працює і повністю витрати на утримання неповнолітніх дітей взяв на себе відповідач. Він своєчасно сплачує стягнуті кошти на утримання неповнолітніх дітей за рішенням суду, про що подала довідку № 22635 від 09 травня 2025 року, видану начальником Бережанського відділу державної виконавчої служби Тернопільського району Тернопільської області, згідно якої заборгованість по сплаті аліментів станом на 09 травня 2025 року у відповідача відсутня. Відповідач [PERSON] забезпечує всі необхідні витрати на дітей, кошти дає готівкою і перекидає на карткові рахунки. В тому числі відповідач оплатив операцію сину: дав готівкою дитині 20000 грн та перерахував позивачці на картковий рахунок [NUMBER] грн, про що подала квитанцію від 21 жовтня 2023 року. Встановлені судом обставини та відповідні їм правовідносини. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступних висновків. Згідно зі ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процессу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1 статті 1 СК України - Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому народилися неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою. Шлюб між сторонами розірвано, відповідно до рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 11 вересня 2023 року (а.с.11). Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 10 лютого 2016 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] по 600 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 02 лютого 2016 року до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 15 вересня 2023 року змінено розмір аліментів, визначених рішенням Зборівського районного № 599/100/16-ц суду від 10 лютого 2016 року та стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 гривень на кожну дитину, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, до досягнення ними повноліття (а.с. 10). Відповідач є батьком неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , згідно даних свідоцтв про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] (а.с. 7,8,9). Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом. Висновки суду. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитинивід 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, визначено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) абоінші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.10 ст.7 СК України кожену часник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбіміж собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Так, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий із батьків зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Частина 2 статті 185 СК України передбачає, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожені з батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися післяїх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат. Вищезазначені висновки узгоджуються й з положеннями п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У пункті 18 вищезазначеної постанови зазначено, що передбачені ст.185 СК України додаткові витрати на утримання дитини, викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо) можуть стягуватись лише з батьків і у разі фактичних витрат, їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Чинним законодавством України не передбачений вичерпний перелік таких додаткових витрат на утримання дитини. Підставою призначення додаткових витрат є особливі обставини, які можуть бути зумовлені, як негативними і так і позитивними фактами. Верховний Суд у справі № 520/12681/17 зазначив, що розмір додаткових витрат на дитину має бути обґрунтованим відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 та постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 520/12681/17. Так, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на оплачену нею операцію, медичні обстеження та лікування їх спільного з відповідачем сина у лікаря ортопеда, чим обґрунтовує свої позовні вимоги, як вбачається з наданих позивачкою підтверджень додаткових витрат. Отже розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, обстеження, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). На підтвердження здійснених відповідачем платежів представником відповідача [PERSON] надано платіжну інструкцію № Р24А1851728158D8647 від 21 жовтня 2023 року про оплату аліментів у сумі 40050.00 грн, які як вона зазначає було оплачено операцію неповнолітньому [PERSON] . За вказаних обставин, вимоги позивача і в цій частині позову задоволенню не підлягають. Належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених вимог, позивачка не надала. З урахуванням викладеного, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог, оскільки вважає їх необґрунтованими. З урахуванням викладеного вище, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, як необґрунтованого.

Outcome: dismissed