Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

15.05.2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить постановити судове рішення, яким визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами за адресою: [ADDRESS] , як за членом колишнього колгоспного двору та на 1/2 частину як за спадкоємцем за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . При цьому позивач посилається на те, що вищезазначений будинок станом на 14.04.1991 року відносився до колгоспного двору до складу якого входили: [PERSON] та [PERSON] , тобто кожний з членів двору придбав право власності на 1/2 частину житлового будинку. Після смерті [PERSON] його частку в будинку успадкувала дружина [PERSON] , позивач по справі, спадщину вона прийняла шляхом проживання зі спадкодавцем на момент його смерті, але коли вона звернулася до нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав, їй постановою приватного нотаріуса було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на ім`я спадкодавця. Також через відсутність правовстановлюючого документу на будинок, позивач не може оформити належну їй, як члену колгоспного двору, частину будинку, тому змушена звернутися до суду з цім позовом. 20.03.2025 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про залучення його в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, так як він нібито має частку у спірному будинку як член колгоспного двору (а.с.75). Окрім цього [PERSON] надав відзив-пояснення, в якому пояснює, що станом на 14 квітня 1991 року вищевказаний житловий будинок відносився до колгоспного двору та в ньому були зареєстровані і проживали його батьки. Він також був зареєстрований за цією адресою, але фактично з осені 1989 року не проживав в цьому будинку, так як після завершення навчання в школі він виїхав з села в м.Одесу, де проживав до грудня 1990 року, після чого був призваний до військової служби. Він не претендує на частку у спірному будинку та повністю визнає вимоги заявлені позивачем (а.с.78). Ухвалою суду від 01.05.2025 року [PERSON] було залучено в якості третьої особи. Сторони та третя особа в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просить розглянути справу у її відсутності (а.с.2 на звороті). Відповідач в особі Городненського сільського голови Богоєва М., надав на електрону пошту суду 23.08.2024 року заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення (а.с.38). Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , у відзиві-поясненні просив розглянути справу без його участі (а.с.78 на звороті). Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Судом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належав до типу колгоспного двору та до його складу входили члени цього двору: [PERSON] , та позивач по справі - [PERSON] . На підставі ст. 123 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла станом на 14 квітня 1991 року, кожен член колгоспного двору придбав право власності на майно цього колгоспного двору в рівних частках, тобто по 1/2 частки будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами. Це підтверджується довідкою старости с.Нові Трояни Городненської сільської ради Болградського району Одеської області №179 від 05.04.2024 року (а.с.19). Відповідно до абз.2 п.6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, яка втратила чинність в 1996 році, не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. У сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних будинків) станом на 1991 рік здійснювалось шляхом внесення відповідного запису у погосподарській книзі сільської ради та відкриття особового рахунку на ім`я власника. Згідно з ч.1 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року зі змінами та доповненнями, державна реєстрація прав є обов`язковою. В ч.4 ст.3 цього ж Закону визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Згідно із абз. 3 частини 3 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав власності , з подальшою видачею свідоцтва про право власності на об`єкти ( індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них) , що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалась державна реєстрація прав власності для осіб, за якими закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради ( у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Нікіта І.В. № 72746577 від 23.04.2024 року позивачу відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на частку у вищевказаному житловому будинку через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок (а.с.22). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином суд вважає доведеними позовні вимоги, щодо визнання за позивачем права власності на 1/2 частку у житловому будинку, як за членом колгоспного двору. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 20 січня 2001 року Новотроянівською сільською радою Болградського району Одеської області на підставі актового запису про смерть №04 від 20.01.2001 року, [PERSON] , помер [INFO] (а.с.7). На момент його смерті діяв ЦК Української РСР 1963 року, тому суд посилається на діючі на той час законодавчі норми. Спадщину після його смерті прийняла: - дружина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , яке видане 20.10.1965 року Новотроянівською сільською радою на підставі актового запису №12 від 20.10.1965 року, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.8); тобто вона на підставі ст. 529 ЦК Української РСР є спадкоємцем за законом першої черги, та прийняла спадщину фактичним вступом в управління або володіння спадковим майном, відповідно до ст.549 ЦК Української РСР, що підтверджується довідкою старости с.Нові Трояни Городненської сільської ради Болградського району Ніколаєва І.П. №179 від 05.04.2024 року (а.с.19), відповідно до якої на день смерті [PERSON] з ним в одному будинку була зареєстрована та входила до складу його сім`ї дружина [PERSON] (а.с.19). Також після смерті [PERSON] державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори Станєвою В.Б. щодо майна померлого було заведено спадкову справу №735/04 (а.с.45-64), відповідно до якої [PERSON] - дружина, звернулася у вересні 2004 року з заявою, зареєстрованою за №735/04 (а.с.47), в якій просила видати на її ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом на частину житлового будинку, але матеріали справи містять тільки свідоцтво про право на спадщину за законом на сертифікат на право на земельну частку (пай) (а.с.60), свідоцтв про право на спадщину на частину житлового будинку суду надано не було. Інших спадкоємців судом не встановлено. В матеріалах спадкової справи №735/04, що заведена після смерті [PERSON] міститься довідка №174 від 17.02.2004 року (а.с.53), в якій зазначено, що станом на 14 квітня 1991 року у вищевказаному житловому будинку були прописані та проживали - [PERSON] , [PERSON] та їх син [PERSON] , що спростовується матеріалами справи, наданими позивачем та записом в погосподарській книзі за №333, тому суд сприймає цю довідку критично, та не приймає її до уваги. Позивач пояснює це тим, що дійсно син на той час мешкав в м.Одеса. Сам [PERSON] не заперечував проти заявлених вимог, тобто судом не порушено його право на частину у вище вказаному житловому будинку. Той факт, що дружина [PERSON] є єдиним спадкоємцем також підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке видане 30 вересня 2004 року на її ім`я за реєстровим номером 5363 (а.с.13). Постановою приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвої В.Б. №288/02-31 від 15.04.2024 року, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який підтверджував би належність житлового будинку спадкодавцю. Так, згідно зі ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини ч.1 ст. 549 ЦК УРСР. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач та третя особа [PERSON] визнали позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved