Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

01.07.2024 року позивач [PERSON] звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] третя особа Служба у справах дітей Черкаської міської ради, про визначення місця проживання дітей разом з батьком, припинення стягнення аліментів та про стягнення аліментів. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 16.10.2008 року. Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.06.2017 року шлюб з відповідачем розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають двох синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 вересня 2017 мене з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів мого заробітку, починаючи з травня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [PERSON] зазначає, що неповнолітні діти проживають разом з ним та перебувають на його утриманні з 19.02.2024 р, мати жодної участі в житті синів не бере. [PERSON] вказує, що він разом із синами зареєстровані та фактично проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом відвідування служби у справах дітей, актом опитування свідків. Сини навчаються в Черкаській спеціалізованій школі І-ІІ ступенів № 3, що підтверджується відповідними довідками та характеристиками. [PERSON] з позивачем та дітьми не проживає, жодної участі в утриманні та вихованні синів не бере, однак з [PERSON] і далі стягуються аліменти на утримання дітей. Крім того, з початком війни з Росією [PERSON] з дітьми виїхала до Польщі, де перебувала з квітня по травень 2022 року. В червні 2022 року [PERSON] з дітьми переїхала до Литви, де перебували до травня 2023 року. В червні 2023 року відповідач з дітьми повернулася до України. Діти проживали з [PERSON] , без матері в кв. [ADDRESS] до серпня 2023 року. В кінці червня 2023 року [PERSON] з дітьми знову переїхала до Литви. [PERSON] зазначає, що зі слів дітей відомо, що відповідач [PERSON] залишила дітей напризволяще в Литві, а сама зі співмешканцем на два з лишком місяці виїхала до Польщі, незважаючи на те, що діти на той період були малолітніми. В лютому 2024 року [PERSON] приїхала з дітьми в Черкаси, а з 19.02.2024 року діти постійно проживають разом з [PERSON] та знаходяться на його утриманні. Всі витрати, пов`язані з утриманням та вихованням малолітнього на неповнолітнього синів покладено на батька [PERSON] . До вказаних витрат відносяться кошти витрачені на нормальне харчування, навчання, відвідування спортивних секцій, лікування дітей, незважаючи на похилий вік та пенсію [PERSON] в розмірі 3748,00 грн. Фактичне місце перебування відповідача [PERSON] невідомо. Жодних зав`язків з нею не підтримує. [PERSON] фактично самоусунулася від виховання та утримання дітей, не підтримує спілкування навіть в телефонному режимі. Крім того, [PERSON] наголошує, що жодних перешкод у спілкуванні синів з матір`ю не чинив. Саме тому визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом з батьком відповідатиме інтересам дітей. Відповідно до акту обстеження умов проживання дітей № 167 від 01.04.2024 р, акту відвідування №167 від 01.04.2024 р. складених спеціалістами служби у справах дітей Черкаської міської ради умови проживання моїх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] задовільні, маються всі необхідні речі для нормального виховання та гармонійного розвитку дітей. Визначення місця проживання малолітніх дітей разом з [PERSON] необхідно для того, щоб мати можливість одноосібно звертатись до державних та освітніх закладів від імені та в інтересах дітей, мати право на одержання державної допомоги, для здійснення заходів щодо лікування, оздоровлення, безперешкодного переміщення з дітьми по країні, можливу зміну місця реєстрації тощо. [PERSON] вказує, що він пенсіонер, має дохід у вигляді пенсії та постійне місце проживання та спиртними напоями не зловживає. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. З огляду на викладені обставини [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом та просить визначити місце проживання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , народження разом з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , за місцем його фактичного проживання; припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, присуджених рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 вересня 2017 року та стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , народження в розмірі 1/3 частини всіх видів її заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення ними повноліття. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 02.07.2024 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали, для подання відзиву на позовну заяву. 22.10.2024 року від представника відповідачки у справі [PERSON] , адвоката Могилей С.В. надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] . Згідно якого, [PERSON] не визнає та повністю заперечує заявлені до неї позовні вимоги, відхиляє наведені [PERSON] обставини справи, оскільки останні не відповідають дійсності, не обгрунтовані та не підкріплені належними, достатніми і допустимими доказами. Крім того, [PERSON] зазначає, що з урахуванням предмета даного спору, тимчасове проживання дітей разом з позивачем [PERSON] не є визначальною обставиною для звільнення його від покладеного на нього рішенням суду обов`язку утримувати дітей. [PERSON] виконує даний обов`язок добросовісно навіть тимчасово перебуваючи на роботі за кордоном. Крім того, тимчасове проживання дітей з [PERSON] не є безумовною підставою для стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей за наявності судового рішення про стягнення аліментів, оскільки наразі є невирішений спір між сторонам щодо визначення місця проживання дітей. З огляду на викладені обставини, [PERSON] просила у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю. 22.10.2024 року від представника відповідачки у справі [PERSON] , адвоката Могилей був поданий зустрічний позов до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення місця проживання дітей з матір`ю та стягнення пені (неустойки) за несплату аліментів. Зустрічний позов огрунтовано тим, що [PERSON] вважає первісний позов [PERSON] спробою ухилитися від обов`язку утримувати дітей та сплачувати на їх утримання аліменти, які присуджені до стягнення з нього рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 21.09.2017 року у справі №712/6556/17, а також намаганням уникнути стягнення з нього існуючої з травня 2021 року заборгованості по сплаті аліментів у виконавчому провадженні [NUMBER], розмір якої станом на 10.10.2024 року становить 119062,00 грн. А тому просить суд прийняти зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення місця проживання дітей з матір`ю та стягнення пені (неустойки) за несплату аліментів, об`єднати їх в одне провадження з первісним позовом у цивільній справі №707/1824/24; первісний позов [PERSON] залишити без задоволення; зустрічний позов [PERSON] задовольнити; визначити місцен проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з матір`ю; стягнути з [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на користь [PERSON] у розмірі 110145,16 грн. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 23.10.2024 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення місця проживання дітей з матір`ю та стягнення пені (нестойки) за несплату аліментів - прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. 10.12.2024 року від позивача за первісним позовом [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] . Згідно якого, [PERSON] зазначає, що всі витрати покладені на нього: харчування, навчання, відвідування спортивних секцій та лікування дітей. [PERSON] добросовісно з 2017 року сплачує аліменти на утримання своїх синів. [PERSON] 4 рази пред`явила виконавчий лист до органів державної виконавчої служби щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх синів. [PERSON] тричі відзивала виконавчий лист з виконання в Першому відділі державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), оскільки [PERSON] аліменти сплачувались в повному обсязі, заборгованість була відсутня і зникла необхідність в примусовому виконанні рішення суду. Крім того, первісний позивач [PERSON] звертає увагу на те, що [PERSON] надає суду неправдиву інформацію стосовно факту, що [PERSON] не сплачує взагалі аліменти на утримання дітей і той факт, що заборгованість станом на 10.10.2024 року становить 119062,00 грн. [PERSON] належно сплачував аліменти на картковий рахунок [PERSON] , що підтверджується довідками про рух коштів по його картці. Крім того, [PERSON] перераховував кошти на рахунки особисто дітям, як додаткове утримання дітей. [PERSON] звернувся до Першого відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) з метою здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відповідно до виконавчого провадження [NUMBER] борг становить - 65990,06 грн., тобто вдвічі менше. Отже, [PERSON] намагається ввести в оману суд, відносно того, що [PERSON] жодної допомоги дітям не надавав, участі в їх вихованні та утрианні не приймав та не приймає. Станом на сьогодні лише [PERSON] приймає участь в житті дітей, матеріально забезпечує дітей всим необхідним, піклується про дітей, любить їх та є прикладом та зразком. Підсумовуючи, [PERSON] просив повністю відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] . Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 05.03.2025 року було відмовлено у задоволенні заяви представника позивача адвоката Гайдай Тетяни Олександрівни про забезпечення позову у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Черкаської міської ради, про визначення місця проживання дітей разом з батьком, припинення стягнення аліментів та про стягнення аліментів. У судовому засіданні первісний позивач [PERSON] та його представник, адвокат Гайдай Т.О. просили суд задовольнити вимоги за первісним позовом повністю, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити повністю на підставі наданих доказів та пояснень у судовому засіданні. [PERSON] та її представник, адвокат Могилей С.В. просили суд задовольнити вимоги зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення місця проживання дітей з матір`ю та стягнення пені (нестойки) за несплату аліментів в повному обсязі, та відмовити у задоволенні первісного позову [PERSON] на підставі наданих доказів та пояснень у судовому засіданні. Представник служби у справах дітей Черкаської міської ради Ситнік Л.І. при вирішенні справи покладається на розсуд суду, з урахуванням найкращих інтересів дітей, просила врахувати висновки служби у справах дітей, що наявні у матеріалах справи. Крім того, в попередніх судових засіданнях були допитані як свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] , який є неповнолітнім сином (14 повних років) [PERSON] та [PERSON] , зазначив, що він з 19.02.2024 року і по даний час проживає разом з батьком [PERSON] у квартирі батька в [ADDRESS] . Раніше тимчасово проживав зі своєю матір`ю [PERSON] в Литві з 2022 року. Крім того, [PERSON] хотіла їх з братом кинути, вона випивала, влаштовувала скандали. З матір`ю були погані відносини та постійні конфлікти. [PERSON] зазначає, що він навчається в Черкасах в школі №3, [PERSON] відвідує школу, ходить на батьківські збори, а [PERSON] ні. Зараз [PERSON] не спілкується з [PERSON] та не знає де вона. Він хоче проживати з батьком [PERSON] оскільки він про них піклується, а [PERSON] нічого не робить та має на думці лише фінансове благополуччя. Також вказав, що навчання за кордоном йому не сподобалося. Свідок [PERSON] , який є неповнолітнім сином (16 повних років) [PERSON] та [PERSON] , зазначив, що він зараз проживає разом з батьком [PERSON] десь рік у квартирі батька в [ADDRESS] . Раніше, як розпочалась війна у 2022 році, він з братом проживали з матір`ю [PERSON] в Литві. До виїзду за кордон проживали то з [PERSON] , то з [PERSON] . [PERSON] хотів з братом повернутися в Україну, оскільки там були постійні скандали. Зазначає, що мати [PERSON] неналежно піклувалася про них, влаштовувала сварки та скандали. Крім того, коли вони були у Литві, то [PERSON] отримав травму і [PERSON] не хотіла займатися лікуванням. [PERSON] відвідує школу, ходить на батьківські збори, а [PERSON] ні. Зараз [PERSON] не спілкується з [PERSON] . Він хоче проживати з батьком [PERSON] . Свідок [PERSON] , який є сусідом [PERSON] зазначав, що він знає первісного позивача [PERSON] 40 років, живуть в одному під`їзді. [PERSON] разом проживає разом з дітьми останні приблизно 5 років, за цей час не бачив матір дітей [PERSON] . Зазначає, що [PERSON] приділяє достатньо дітям уваги та піклування, відносини між ним та дітьми добродушні. Свідок [PERSON] , який є сусідом по під`їзду [PERSON] зазначав, що знає [PERSON] давно. Останній рік [PERSON] проживає разом з дітьми, постійно заклопотаний, носить продукти. Діти ввічливі. Зазначає, що з [PERSON] не знайомі, бачив її дуже давно. Атмосфера (ззовні) в сім`ї нормальна, відносини з [PERSON] нормальні сусідські. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника служби у справах дітей, свідків, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.10.2008 року. Згідно заочного рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.06.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народився [PERSON] . Батьками якого зазначено: [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народився [PERSON] . Батьками якого зазначено: [PERSON] та [PERSON] . Згідно витягу з реєстру Черкаської територіальної громади від 31.05.2023 року, [PERSON] , [INFO] зареєстрований з 23.11.2016 року за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу з реєстру Черкаської територіальної громади від 31.05.2023 року, [PERSON] , [INFO] зареєстрований з 21.06.2019 року за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки №14 від 14.03.2024 року виданої Черкаською спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів №3 Черкаської міської ради Черкаської області про те, що [PERSON] дійсно навчається у 9Б класі. Згідно довідки №15 від 14.03.2024 року виданої Черкаською спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів №3 Черкаської міської ради Черкаської області про те, що [PERSON] дійсно навчається у 7Б класі. Відповідно до акту обстеження умов проживання дітей № 167 від 01.04.2024 р, акту відвідування №167 від 01.04.2024 р. складених спеціалістами служби у справах дітей Черкаської міської ради умови проживання моїх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] задовільні, маються всі необхідні речі для нормального виховання та гармонійного розвитку дітей. Згідно висновків органу опіки та піклування м.Черкаси про визначення місця проживання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] від 08.10.2024 року №14587-01-21 та від 25.11.2024 року №17660-01-21, вважають за недоцільне визначати місце проживання неповнолітніх [PERSON] , який народився [INFO] , та [PERSON] , який народився [INFO] , у зв`язку з тим, що неповнолітні досягли того віку, коли можуть самостійно визначати з ким із батьків їм проживати. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово, Згідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України та ч. 1 ст. 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Згідно з ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Ч.4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Ст. 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Ст. 180 СК України регламентовано, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Суд враховує, що обоє дітей сторін досягли 14-річного віку і відповідно до положень ч.3 ст.160 Сімейного Кодексу України діти самі мають право визначити з ким із батьків їм проживати, про що зазначає у своїх висновках служба у справах дітей Черкаської міської ради. Однак, враховуючи ту обставину, що по справі існує спір між сторонами з приводу визначення місця проживання їх дітей, заявлено первісний і зустрічний позови з даного питання, тому суд вважає за необхідне і доцільне вирішити даний спір у судовому порядку та визначити місце проживання дітей з урахуванням всіх обставин справи в сукупності. На думку суду, визначальною позицією при вирішенні спору з приводу визначення місця проживання дітей, у даному випадку є думка та інтереси самих дітей: [PERSON] і [PERSON] , які допитані судом у судовому засіданні та які ствердно висловили бажання проживати разом із батьком, зазначивши, що з 19.02.2024 року і по даний час вони проживають разом з батьком [PERSON] у квартирі батька в [ADDRESS] . Вирішення судом питання про місце проживання дітей впливає також на вирішення іншої позовної вимоги про стягнення аліментів. Судом встановлено, що батько належним чином піклується про синів, утримує, забезпечує їх розвиток, діти мають постійне місце проживання, та виявили ствердне бажання у подальшому проживати разом зі своїм батьком, а тому суд вважає за можливе та необхідне визначити місце проживання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] разом з батьком, що буде відповідати інтересам дітей. Щодо припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів з відповідача за первісним позовом [PERSON] , суд зазначає наступне. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розмір аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, та його анулювання. З урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дітей), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживатимуть діти на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04.09. 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Судом встановлено, що діти [PERSON] та [PERSON] не проживають з матір`ю [PERSON] на користь якої були стягнуті аліменти з позивача - батька дитини [PERSON] , а з 19.02.2024 року і по даний час вони проживають зі своїм батьком [PERSON] . Встановлено, що неповнолітні діти повністю знаходяться на утриманні батька, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги первісного позивача [PERSON] щодо визначення місця проживання дітей, припинення стягнення аліментів з [PERSON] , є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Згідно п. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2ст.182 Сімейного кодексу України Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, враховуючи надані докази, а також те, що судом визначено місце проживання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] разом з батьком [PERSON] , суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів з [PERSON] на його користь на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів її доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 липня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття, також підлягають задоволенню. Отже, враховуючи встановлені судом обставини справи, вищевикладені норми матеріального та процесуального права, вислухавши доводи та пояснення сторін та свідків, їх представників, заслухавши відповіді на питання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні зустрічного позову [PERSON] необхідно відмовити повністю у зв`язку з недоведеністю та безпідставністю позовних вимог. За таких обставин, підстав для стягнення пені за просточення сплати аліментів суд не вбачає у зв`язку з необгрунтованістю і недоведеністю такої вимоги. Також, суд вважає, що аліменти та пеня за несплату аліментів мають стягуватись насамперед в інтересах дітей, а в даному випадку, на думку суду та з урахуванням обставин справи, місця проживання дітей з 19.02.2024 року разом з батьком та їх утримання [PERSON] , позовна вимога за зустрічним позовом про стягнення пені заявлена не в інтересах дітей. Відповідно до підп. 3 п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення первісним позивачем судових витрат за позовну вимогу про визначення місця проживання дітей разом з батьком та припинення стягнення аліментів підтверджується квитанцією від 31.05.2024 про сплату судового збору у сумі 2422 грн. 40 коп. А тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений ним судовий збір. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, у зв`язку з відмовою у задоволенні зустрічного позову, судові витрати у справі суд залишає за зустрічним позивачем. У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved