Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з даним позовом, в якому, після зміни позовних вимог, просив визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Вимоги мотивував тим, що позивач є сином [PERSON] , який помер [INFO] , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно. Зазначив, що позивач має право успадкувати вказаний житловий будинок, однак через відмову нотаріуса та відсутність правовстановлюючих документів позбавлений можливості здійснити це в позасудовому порядку. Позивач та його представник подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданим 13 лютого 2012 року, після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Належність цього майна померлому підтверджується даними будинкової книги, з якої вбачається, що [PERSON] був головою господарства згаданого будинку з 1973 року, в якому з 30 листопада 1955 року зареєстрований та постійно проживав до дня смерті. Першою головою господарства вказаного будинку з 1929 по 1973 рік була [PERSON] , 1888 року народження. Як вбачається із довідки Петрівської сільської ради №31/105 від 11 березня 2025 року, відповідно до погосподарських книг за періоди з 1964-1966 рік (книга №?5), 1974-1976 рік (книга №07), 1977-1979 рік (книга №?8), 1981-1982 рік (книга №?8),1983-1985 рік (книга №69), 1996-2000 роки (книга №?9), 2001-2005 рік (книга №8), 2006-2010 роки (книга №?9) 2011-2015 рік (книга №?9) головою домогосподарства по [ADDRESS] був [PERSON] . Із інвентаризаційної справи №263 на буд. [ADDRESS] та технічного паспорту на вказаний будинок від 10 березня 2025 року вбачається, що будинок збудовано в 1928 році, самочинні добудови відсуні. Відповідно до довідки Комунального підприємства «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» №956 від 30 вересня 2024 року та витягу з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №398383129 від 08 жовтня 2024 року, право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано. Згідно довідки Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №03-11/3526 від 16 грудня 2024 року, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , згідно будинкової книги зареєстрований по [ADDRESS] з 30 листопада 1955 року. Відповідно до реєстру територіальної громади та будинкової книги разом з померлим [PERSON] на день його смерті у будинку за вказаною адресою постійно проживали та зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Заповіт від імені [PERSON] Старопетрівською сільською радою Вишгородського району Київської області не посвідчувався. [PERSON] є батьком [PERSON] (позивача), що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11 липня 1958 року. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28 листопада 2017 року. Як вбачається із витягу з реєстру Петрівської територіальної громади №2024/011360072 від 19 вересня 2024 року, місце проживання [PERSON] з 06 квітня 1977 року по даний час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 06 січня 2025 року на підставі заяви [PERSON] державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області до майна померлого [INFO] [PERSON] заведено спадкову справу №6/2025. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] по справі не має, що підтверджується матеріалами вказаної спадкової справи . 06 січня 2025 року постановою державного нотаріуса Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлого [INFO] [PERSON] , оскільки документи на право власності на вказаний вище житловий будинок відсутні. Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. На час побудови у 1929 році житлового будинку у сільській місцевості облік фактичних господарств у селі, сімейний стан громадян, поголів`я тварин та інше реєструвався в погосподарських книгах. На кожне господарство відкривався окремий особовий рахунок, в якому відображалися, крім інших відомостей, також відомості про жилий будинок, що має поштовий номер, рік його побудування. Зазначені погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року, а тому записи у цих книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Лише з 1985 року, відповідно до Постанови РМ УРСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок державного обліку житлового фонду», почалася робота по проведенню обов`язкової реєстрації й технічної інвентаризації житлового фонду в сільських населених пунктах після прийняття будинків в експлуатацію державною приймальною комісією. Як вбачається з даних будинкової книги та технічного паспорту успадкований позивачам будинок збудовано в 1929 році. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Зважаючи на наведене, будинок [PERSON] , який перейшов у спадщину позивачу, належав йому на праві власності і подальша зміна законодавства не позбавила його права власності на це майно. Встановлено, що [PERSON] на момент смерті батька проживав разом з ним, а відтак прийняв у встановлений законом строк спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Отже, [PERSON] , як єдиний спадкоємець, має право на визнання за ним права власності саме на будинок, як об`єкт спадкування після [PERSON] . Вирішуючи цю справу, суд виходить з того, що первинна реєстрація права власності на успадкований позивачем житловий будинок не провадилася, належні правовстановлюючі документи на нього відсутні, а тому це перешкоджає видачі свідоцтва про право власності на спадщину, із яким закон пов`язує здійснення права спадкування на нерухоме майно. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Невчасне оформлення майнових прав за особою й неможливість їх успадкування внаслідок цього має розцінюватися як невиправдане втручання в приватну сферу особи, є порушенням її прав, які потребують захисту в судовому порядку, а тому за наявності правовстановлюючого документу на земельну ділянку спадкодавця, ефективним способом захисту, який є адекватним змісту порушеного права і не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України), є саме визнання права власності на спірну земельну ділянку за позивачем в порядку спадкування за законом. Отже, заявлене позивачем право підлягає визнанню, а пред`явлений позов задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved