Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

12.03.2025 адвокат Стратілатов К.Г., діючи в інтересах [PERSON] , звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10.03.2025 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування частки житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщуком С.О. за № 938. На підставі вказаного договору [PERSON] подарувала (передала), а позивач прийняв у дар (у власність) 2/5 частки у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд за адресою: [ADDRESS] . Власником іншої частки (3/5) домоволодіння є [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 30.06.2023 приватним нотаріусом Левицькою Е.А. На момент укладання договору дарування у будинку був зареєстрований (але не проживав) чоловік продавця - [PERSON] . Оскільки право власності [PERSON] на домоволодіння припинилося, то припинилося також право користування цим домоволодінням у членів її сім`ї, в тому числі у її чоловіка [PERSON] . Крім цього, відповідач 17.09.2023 виїхав до Німеччини і з того часу на територію України не повертався та у вказаному вище будинку не проживав. Таким чином, оскільки відповідач фактично не проживає у домоволодінні більше 1 року, не є членом сім`ї власників домоволодіння, позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.03.2025 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, від його представника адвоката Стратілатова К.Г. надійшла заява, в якій останній підтримав позовні вимоги та просив проводити розгляд справи без участі позивача та його представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, проте поштові відправлення були повернуті на адресу суду без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, клопотань про відкладення або про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки не повідомила. З урахуванням положень частини 8 статті 178, частини 4 статті 223 та частини 1 статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов до наступного висновку. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, [PERSON] на підставі договору дарування частки житлового будинку від 10.03.2025, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщуком С.О. та зареєстрованим в реєстрі за № 938, є власником 2/5 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] . Власником інших 3/5 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 30.06.2023, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А. та зареєстрованим в реєстрі 5857, є [PERSON] . У вказаному житловому будинку зареєстрований [PERSON] , який є чоловіком попереднього власника домоволодіння [PERSON] . Даний факт підтверджується копією паспорта громадянина України виданого на ім`я [PERSON] та копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18.03.2015. [PERSON] за місцем реєстрації не проживає, так як 17.03.2023 виїхав до Німеччини та на даний час проживає за кордом, що підтверджується копією заяви [PERSON] , посвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщуком С.О. та зареєстрованої в реєстрі за № 940, а також копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон виданого на ім`я [PERSON] . Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Положеннями статті 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з частиною 1 статті 383ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. З огляду на викладене, підставою для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставини, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування ним своєю власністю. Якщо квартира набута на законних підставах, покупець має право виселити усіх зареєстрованих у ній осіб, в тому числі і членів сім`ї продавця, без надання іншого житлового приміщення. Такий висновок зробив Верховний Суд у своїй постанові від 25.07.2018 по справі № 638/13030/13-ц. Окрім того, Верховний суд, вказав, що в даному випадку і право на проживання членів сім`ї колишнього власника у квартирі припиняється з моменту її продажу. Верховний Суд пояснив, що відповідно до статті 391 ЦК України новий власник квартири через суд має право усувати усі перешкоди у користуванні своїм майном, зокрема висиляти з квартири повнолітніх осіб без надання іншого житлового приміщення. У постанові Верховного Суду України від 05.11.2014 у справі № 6-158цс14 зроблено висновок, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок у особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 15.08.2018 у справі № 595/1271/16-ц (провадження № 61-18966св18). Враховуючи наведені положення закону та встановлені судом обставини справи, зважаючи на\~те,\~щопозивач є співвласником житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] , відповідач зареєстрований у вказаному житловому будинку та є членом сім`ї попереднього співвласника, реєстрація відповідача у вищезазначеному житловому будинку створює для позивача перешкоди у вільному володінні та розпорядженні своїм майном, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved