Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду зі згаданим позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 6327091 в сумі 20 114 грн 50 коп., за договором позики № 4328279 в сумі 15 286 грн, за договором позики № 6553804 в сумі 2 800 грн 80 коп., а всього стягнути заборгованості за договорами в сумі 38 201 грн 30 коп. та понесені судові витрати. Заявлені вимоги мотивовані тим, що 02 грудня 2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 6327091. Кредитний договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно з Законом України «Про електронну комерцію». Між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 27 лютого 2024 року укладено договір факторингу №27022024, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників від 27.02.2024 до договору факторингу №27022024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20 114 грн 50 коп., з яких: 7 000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 13 114 грн 50 коп. сума заборгованості за відсотками. Також між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] 14.11.2023 було укладено Договір Позики № 4328279. Договір позики укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно з Законом України «Про електронну комерцію». Між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 14 червня 2021 року укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників №23 від 11.04.2024 року до договору факторингу №14/06/21, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 15 286 грн, з яких: 4 000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 11 286 грн сума заборгованості за відсотками. Крім того, між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] 01 грудня 2023 року було укладено Договір Позики № 6553804. Договір позики укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно з Законом України «Про електронну комерцію». Між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 11 січня 2024 року укладено договір факторингу № 11-01/2024, відповідно до умов якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МАНІФОЮ» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників №4 від 15.05.2024 до договору факторингу № 11-01/2024 від 11.01.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 2 800 грн 80 коп., з яких: 900 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 1 900 грн 80 коп. сума заборгованості за відсотками. Свої зобов`язання за договорами відповідач не виконав. Тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 6327091 від 02.12.2023 в розмірі 20 114 грн 50 коп., за договором позики № 4328279 від 14.11.2023 в розмірі 15 286 грн та договором позики № 6553804 від 01.12.2023 в розмірі 2 800 грн 80 коп., а всього 38 201 грн 30 коп. та судовий збір по справі у розмірі 3028 грн. Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 12.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, проте у судове засідання не з`явились. Представник позивача звернувся до суду з клопотанням, в якому просить розгляд справи провести у його відсутність, а також просить позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим у встановленому законом порядку, до суду не з`явився, заявив клопотання про зупинення провадження у справі. Ухвалою суду від 14.04.2025 у задоволенні клопотання відповідачу відмовлено. Також відповідачем 22.04.2025 надано письмові пояснення, в яких він заперечує проти задоволення позову в повному обсязі, повідомляє, що з лютого 2023 року мобілізований та по теперішній час проходить військову службу, кредитні договори укладені у листопаді- грудні 2023 року. Просить відмовити в задоволенні позову. У зв`язку з ненаданням відзиву відповідачем, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає положенню ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі письмових доказів, дійшов наступних висновків. Так, 02 грудня 2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 6327091 (а.с.9-14). Кредитний договір укладено в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, відповідно до п. 6 Кредитного договору, Порядок (технологія) укладення договору та спосіб ідентифікації, верифікації Позичальника. Сума (загальний розмір) кредиту становить 7 000 грн (п. 1.2 Договору). Кредит надається загальним строком на 105 днів з 02.12.2023 (дата надання кредиту) і складається із пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 03.10.2023 (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 16.03.2024 (дата остаточного погашення заборгованості). Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 17.12.2023 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 16.03.2024 (останнього дня строку кредитування) (пункти 1.2.-1.4. Договору). Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору, Кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки 414949*25. На підтвердження перерахування коштів відповідачу первісним кредитором позивач не надав доказів. Між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" 27.02.2024 укладено Договір факторингу № 27022024, у відповідності до умов якого "Мілоан" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "Мілоан" Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с.20-21). Згідно п. 1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п. 1.2 Договору факторингу, Сторони Погодили, що Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Зазначений реєстр боржників є частиною договору. Проте на підтвердження переходу права вимоги до боржника [PERSON] позивачем надано витяг з реєстру боржників, виготовлений в односторонньому порядку та не підписаний учасниками правочину (а.с.23). Також, 14 листопада 2023 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики №4328279. За умовами даного Договору [PERSON] отримав від ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» грошові кошти в сумі 4 000 грн строком на 27 днів з датою повернення кредиту 11 грудня 2023 року, із відсотковою ставкою 3,50% за один день користування кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка 285,79%, орієнтовна загальна вартість позики 4486 грн. Проте позивачем не надано доказу на підтвердження перерахування коштів відповідачу. (а.с.31-33) У позовній заяві зазначено, що кредитний договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором та був надісланий на номер телефона відповідача згідно п.2.1 кредитного договору. Підписанням цього договору [PERSON] підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил надання грошових коштів, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», котрі є невід`ємною частиною договору. Згідно наданої суду копії договору неможливо встановити, чи сторони дійно підписали зазначений договір, оскільки він не містить електронних підписів сторін. Крім того, не надано доказів виконання кредитором обов`язку з надання грошових коштів відповідачу згідно з умовами договору. Тому суд не бере зазначений доказ до уваги та вважає, що позивачем не доведено факт укладення між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] зазначеного вище договору. Далі, виходячи з доданих документів, 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах боржників. Зазначений реєстр боржників є частиною договору. Проте на підтвердження переходу права вимоги до боржника [PERSON] позивачем надано витяг з реєстру боржників, виготовлений в односторонньому порядку та не підписаний учасниками правочину (а.с.39). Таким чином за зазначеним договором позики позивачем не доведено наявність заборгованості та права вимоги до відповідача. Також між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] 01.12.2023 укладено договір позики №6553804 у сумі 900 грн на строк до 19.02.2024 (80 днів). Кредитний договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно п.9 договору позики. Підписанням цього договору [PERSON] підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил надання грошових коштів, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАНІФОЮ», котрі є невід`ємною частиною договору. Сума надання кредиту: 900 грн, строк дії кредиту становить 80 днів, основна процентна ставка становить 3,00000 % в день (а.с.46-50). Відповідно до п. 2.5. Кредитного договору, Кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки [NUMBER] . Проте позивачем не надано доказу на підтвердження перерахування коштів на зазначений рахунок. Далі, 11.01.2024 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №11-01/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «МАНІФОЮ» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах боржників, який суду надано не було. Зазначений реєстр боржників є частиною договору. Проте на підтвердження переходу права вимоги до боржника [PERSON] позивачем надано витяг з реєстру боржників, виготовлений в односторонньому порядку та не підписаний учасниками правочину (а.с.61). З матеріалів справи вбачається, що кредитні договори укладені в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З урахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Суд звертає увагу, що позивачем на підтвердження укладення договору про споживчий кредит № 6327091 від 02.12.2023 додано копію цього договору, яка не містить ні електронних підписів сторін, ні власноручних. Крім того, розрахунками заборгованості відповідно до кредитних договорів №6327091 від 02.12.2023, №4328279 від 14.11.2023, № 6553804 від 01.12.2023 не підтверджується, що відповідачу були перераховані грошові кошти на його банківський рахунок або первісними кредиторами виконано обов`язок з надання кредиту в інший спосіб. На підтвердження суми заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором №6327091 від 02.12.2023 позивачем надано розрахунок заборгованості за період з 27.02.2024 по 31.07.2024 (а.с.24), з якого вбачається, що станом на 31.07.2024 заборгованість відповідача становить 20 114 грн, з яких: 7 000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 13 114 грн 50 коп. сума заборгованості за відсотками. За кредитним договором № 4328279 від 14.11.2023 позивачем надано розрахунок заборгованості за період з 11.04.2024 по 31.07.2024 (а.с.40), з якого вбачається, що заборгованість відповідача становить 15 286 грн, з яких: 4 000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 11 286 грн заборгованості за процентами за користування позикою. За кредитним договором №6553804 від 01.12.2023 позивачем надано розрахунок заборгованості за період з 15.05.2024 по 31.07.2024 (а.с.62), з якого вбачається, що станом на 31.07.2024 заборгованість відповідача становить 2 800 грн, з яких: 900 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 1 900 грн 80 коп. сума заборгованості за відсотками. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Суд звертає увагу, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони. Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів фінансової установи відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р.№ 6-16цс15. Пункт 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року встановлює, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписки по рахункам або касовий документ, заява про видачу готівки можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, в разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів. Позивачем не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів того, що відповідачу після укладення кредитних договорів №6327091 від 02.12.2023, №4328279 від 14.11.2023, № 6553804 від 01.12.2023 було видано кредит, позику саме в сумах, заявлених у позові. Визначення даних сум в кредитних договорах не свідчить про отримання саме в цьому розмірі кредиту відповідачем і виконання кредитодавцями своїх зобов`язань по договору. Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Отже наявність роздрукованих розрахунків заборгованості за договорами №6327091 від 02.12.2023, №4328279 від 14.11.2023, № 6553804 від 01.12.2023 не є достатнім для задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти відповідачу, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем, а також, за відсутності належних та допустимих доказів, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідного кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови спірних договорів порушені відповідачем. Як зазначалось вище та на чому суд хоче акцентувати особливу увагу, це те, що на підтвердження переходу права грошової вимоги до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» позивач надав акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 27022024 від 27.02.2024, який належним чином підтверджений сторонами договору 27.02.2024 та ТОВ «МІЛОАН». Натомість суду наданий лише витяг з реєстру боржників до договору факторингу №127022024 від 27.02.2024, який не містить підпису посадової особи і відтиску печатки ТОВ "МІЛОАН", що суперечить умовам договору факторингу та є недопустимим доказом, оскільки його зміст може бути змінено в односторонньому порядку та викладено в зручній для позивача формі, що не відповідає оригіналу. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами в цьому випадку перехід права вимоги. На підтвердження переходу права грошової вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надало акт прийому-передачі реєстру боржників №23 за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021. Суду наданий витяг з реєстру боржників до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021. Суд звертає увагу, що реєстром у 2024 передано право вимоги до [PERSON] . Поряд із цим договір позики з відповідачем укладено у 2023 році. Згідно договору п. 1.1 договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові Права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб-Боржників. Крім того, позивачем надано лише перші три та останню сторінку зазначеного договору, тому суд не може достовірно встановити, чи дійсно зазначений договір було підписано сторонами. Інші договори факторингу також надані частково, а витяги з реєстру боржників, передані, за твердженням позивача, на виконання цих договорів, виготовлені в односторонньому порядку. У зв`язку з чим суд не може брати зазначені докази до уваги. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Вимогами цивільного процесуального законодавства передбачено, що суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. У свою чергу учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має це усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків. За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами позовних вимог, а надані ним докази є недостатніми, та не дають підстави дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмету доказування, тому позов є необґрунтованим, отже суд відмовляє в його задоволенні повністю. Судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України покладається на позивача.

Outcome: dismissed