Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги. В обґрунтування якого зазначив, що відповідач зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] , та є споживачем житлово-комунальних послуг АТ «Українська залізниця», які надавались філією «Панютинський вагоноремонтний завод» АТ «Українська залізниця», а саме послуги з централізованого опалення житлових приміщень та централізованого водовідведення. За період з 01.12.2021 року по 01.12.2024 року відповідачу було надано послуги на суму 34368,30 грн., яка складається з: централізованого опалення житлових приміщень на суму 32395,54 грн., централізованого водовідведення на суму 1972,76 грн. Відповідачем було частково сплачено заборгованість у розмірі 15018,30 грн. Станом на 01.12.2024 року залишок боргу становить 149350,00 грн. На підставі викладеного просить стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» вище вказану заборгованість, а також судовий збір у сумі 3028,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. У разі неявки відповідача у судове засідання не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила, з заявою до суду про неможливість розгляду справи у її відсутність не зверталася, відзив на позов не подала. Згідно до положення ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надав, також не подав відзив на позовну заяву тому у відповідності з вимогами ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності було встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно особового рахунку № [NUMBER] , [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Акціонерне товариство «Українська залізниця в особі філії «Панютинський вагоноремонтний завод» акціонерного товариства «Українська залізниця» надавало [PERSON] послуги з централізованого опалення житлових приміщень та централізованого водовідведення Згідно довідки філії «Панютинський вагоноремонтний завод» акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25.12.2024 року №133, [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , має заборгованість по комунальним послугам за період з 01.12.21 по 01.12.2024 в сумі 19350,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2009 року №5\~передбачено, що власники, наймачі та орендарі жилих приміщень зобов`язані своєчасно оплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.\~9\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.19 Закону України Про житлово-комунальні послуги відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно\~ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, газ, електрична, теплова енергія і інші послуги) підлягають оплаті, крім квартплати за затвердженнями у встановленому порядку тарифами. Відповідно до ч. 1 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Відповідно до ч. 1\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина перша ст. 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем утворились договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав, разом з тим, відповідач плату за надані послуги у встановленому порядку вносив не в повному обсязі. Доказів та будь-яких претензій щодо неналежної якості наданих житлово-комунальних послуг відповідачем не надано. Таким чином, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань, які полягали у несплаті заборгованості за комунальні послуги, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved