Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

Представник позивача звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з вказаним вище позовом, який мотивований тим, зокрема, що позивач є власником земельної ділянки (паю) за номером [NUMBER] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0522685700:01:000:0978 загальною площею 1,3261 га, яка розташована в с.Серебрія Могилів-Подільського району Вінницької області. Вказана земельна ділянка передана в оренду ПП «Серебрійське». Умовами договору оренди передбачено, що орендар зобов`язаний сплатити орендну плату до 01 січня поточного року. Орендна плата вноситься орендарем у розмірі 7% вартості земельної ділянки, що складає 3983,42 грн. Разом з тим за 2022 рік позивач отримала плату лише 25.07.2023, при цьому у меншому розмірі ніж передбачено договором. Також за 2024 рік орендну плату станом на день подання позову до суду не виплачено. Крім того, відповідач неодноразово всупереч умов договору передав земельні ділянки у суборенду без письмової згоди власника. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом. Враховуючи викладене, позивач просить суд розірвати договір оренди належної їй земельної ділянки, кадастровий номер 0522685700:01:000:0978, загальною площею 1,3261 га, яка розташована в с.Серебрія Могилів-Подільського району Вінницької області Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 27.02.2025 залишено без руху позовну заяву та надано позивачу строк 10 днів для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12.03.2025 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 27.03.2025 залишено без задоволення заяву відповідача із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. 02.04.2025 до суду надійшов відзив на позов, який мотивований тим, зокрема, що до 2023 року відповідач свої зобов`язання по договору оренди виконував сумлінно. Разом з тим, з початком повномасштабного вторгнення рф в Україну підприємством почало нести збитки, оскільки зросли ціни на енергоносії, підвищення цін на добрива, що призвело до збільшення витрат на виробництво. Крім того, протягом 2022-2024 років були несприятливі умови для врожаю зернових культур. Зважаючи на викладені обставини, зобов`язання зі сплати оренди виконувалось із затримкою. Першочергова увагу приділялась оплаті праці працівникам підприємства. Щодо зазначення призначення платежу при виплаті орендної плати, то таке зазначено помилково, тоді як сам факт отримання коштів позивачем не заперечується. Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 07.04.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та про виклик свідків. 14.04.2025 до суду надійшла заява позивача в якій вона зазначила, що з ухвали суду від 07.04.2025 їй стало відомо про наявність в матеріалах справи відзиву на позов, однак вона його не отримала, а тому просить суд не враховувати його при розгляді даної справи. Разом з тим, до свого відзиву на позов відповідач долучив квитанцію про направлення копії відзиву позивачу, тобто вимоги ст.178 ЦПК України ним було виконано, тоді як позивач знаючи про наявність відзиву не виявила бажання ознайомитись з матеріалами справи для того, щоб скористатись своїм правом на подання відповіді на відзив. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Позивач, належним чином повідомлена про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подавала. Відповідач 18.03.2025 отримав ухвалу суду про відкриття провадження в порядку спрощеного позовного провадження разом з позовом та доданими до нього документами. Вказаною ухвалою суду відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов. 02.04.2025 до суду надійшов відзив на позов, і згідно відмітки на поштовому конверті відзив було надіслано 01.04.2025, тобто у строк встановлений ухвалою суду від 12.03.2025. Як вже зазначалось вище, клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження було залишено без задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, зокрема, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до такого висновку. \~ \~ \~ \~Встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.05.2018 належить частини земельної ділянки з кадастровим номером 0522685700:01:000:0082, розташованої на території Серебрійської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, загальною площею 2,6522 га (а.с.10). Також дана обставина підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №131698810 від 23.07.2018, з якого, крім іншого, слідує, що площа частки земельної ділянки становить 1,3261 га (а.с.10-зворотній бік). 24.07.2018 між [PERSON] та ПП «Серебрійське», в особі директора підприємства [PERSON] , було укладеного договір оренди землі. Відповідно до умов договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку (пай), №343 сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Серебрійської сільської ради (тепер Могилів-Подільської міської територіальної громади). В оренду передається земельна ділянка загальною площею 1,3261 га, кадастровий номер 0522685700:01:000:0082. Договір укладено на 10 (десять) років, до 24.07.2028. Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 7% вартості земельної ділянки, що складає у грошовій формі 3983,42 грн. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюються з урахуванням індексів інфляції. Орендна плата вносить у строки один раз на рік не пізніше «01» січня наступного року. \~ \~ \~ \~Крім того, пунктом 12 вказаного вище договору передбачено, що у разі не внесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня 0,01% несплаченої суми за кожен день прострочення. Пунктом 29 договору передбачено обов`язок орендаря своєчасно виплачувати оренду плату. \~ \~ \~ \~Також, пунктами 40-41 договору передбачено, що сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини. Сторони звільняються від відповідальності за часткове, або повне невикористання зобов`язань по даному договору, якщо таке, невиконання стало наслідком пожеж, повеней, інших стихійних явищ природи. \~ \~ \~ \~Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №143960012 від 05.11.2018 право оренди земельної ділянки було зареєстровано 31.10.2018, номер запису 28740529 (а.с.30). \~ \~ \~ \~Згідно акту прийому-передачі земельної ділянки в оренду від 02.11.2018 [PERSON] передала ПП «Серебрійське» земельну ділянку площею 1,3261 га на умовах договору оренди (а.с.31). \~ \~ \~ \~Як стверджує позивач, за період з 2022 року по 2024 рік, відповідачем орендна плата сплачувалась не в повному обсязі та із значним простроченням строку встановленого договором, а за 2024 рік взагалі орендна плата виплачене не була, що є підставою для розірвання договору оренди землі. \~ \~ \~ \~На підтвердження вказаної вище обставини, позивач надала суду відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з січня 2022 року по грудень 2024 року, станом на 04.03.2025, з якої слідує, що у грудні 2022 року ПП Серебрійське було нараховано 6828,72 грн. орендної плати (код доходу 106- оренда плата) позивачу, однак фактично виплачено 5497,12 грн. (за мінусом податку у розмірі 1229,17 грн. та військового збору у розмірі 102,43 грн.) у липні 2023 року, у грудні 2023 року ПП Серебрійське була нарахована та виплачена орендної плати у розмірі 5497,12 грн. (за мінусом податку у розмірі 1229,17 грн. та військового збору у розмірі 102,43 грн., загальний розмірі нарахування становить 6828,72 грн.), у грудні 2024 року ПП Серебрійське нараховано позивачу орендну плату у розмірі 7176,98 грн., однак відомості про виплату в даному документі відсутні, станом на 04.03.2025 (а.с.27). Разом з тим, відповідачем надано до суду відомість №2502195570 від 19.02.2025 про перерахування позивачу коштів у розмірі 5526,28 грн. (орендна плата за земельну ділянку) на картковий рахунок. \~ \~ \~ \~Таким чином, відповідач оренду плату за 2022 рік сплатив у липні 2023 року у повному обсязі, за 2023 рік оренда плата сплачена у строк встановлений договором оренди та у повному обсязі, за 2024 рік оренда плата нарахована, однак до 01.01.2025 дійсно виплачена не була, однак таке зобов`язання відповідачем також було виконано в повному обсязі, але з прострочкою строку погодженого в договорі. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини першої\~статті 9 ЦК України\~правила цього\~Кодексу\~застосовуються, зокрема й до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Одним із видів використання природних ресурсів є використання земель, зокрема й на підставі права оренди землі. Отже, за правилами частини першої\~статті 9 ЦК України\~правила цього\~Кодексу\~застосовуються до регулювання земельних відносин лише у випадках, коли такі відносини не врегульовані «іншими актами законодавства», до яких відносяться\~ЗК України,\~Закон України «Про оренду землі»\~та інші законодавчі акти з питань регулювання земельних відносин. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (частина друга\~статті 792 ЦК України). Правилами частини першої\~статті 2 Закону України «Про оренду землі»\~визначено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються\~ЗК України,\~ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. \~ \~ \~ \~ \~За загальним правилом частини першої\~статті 651 ЦК України, яке застосовується до будь-яких цивільних (приватноправових) правовідносин з приводу зміни або розірвання цивільних (приватноправових) договорів, така\~зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Винятком з цього правила (про те, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін) є приписи частини другої\~статті 651 ЦК України, що надають суду повноваження зі зміни або розірвання договору (без наявності згоди сторін), проте у випадках, визначених законом. Тож загальне правило про розірвання та зміну договору без згоди сторін на підставі рішення суду передбачене у частині другій\~статті 651 ЦК України, що визначає універсальні засади, застосовні до усіх видів приватноправових договорів. З огляду на наведені правила абзацу першого частини другої\~статті 651 ЦК України\~як цивільне законодавство, так і земельне передбачає окремі приклади його застосування, що мають характер загальних для усіх цивільних відносин (у разі істотного порушення цивільного договору іншою стороною), а також характер спеціалізованих - для інших приватноправових договорів та для інших окремо застережених у законі видів порушень цивільних договорів. Спеціальними у врегулюванні розірвання договору оренди землі є приписи\~статті 32 Закону України «Про оренду землі», а також\~статті 141 ЗК України, пункт «д» частини першої якої передбачає, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. \~ \~ \~ \~Договір оренди землі -це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»). Згідно з частиною першою\~статті 15 Закону України «Про оренду землі»\~істотними умовами договору оренди, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, а приписи статей\~24,\~25\~цього\~Закону\~визначають права та обов`язки орендодавця та орендаря, зокрема право орендодавця вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди і своєчасного внесення орендної плати, а також право орендаря самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі. Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, а в разі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом\~- також орендної плати за водний об`єкт (абзац п`ятий частини першої\~статті 24 Закону України «Про оренду землі»). Орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом\~- також і орендну плату за водний об`єкт (частина друга\~статті 25 Закону України «Про оренду землі»). Підстави припинення договору оренди землі - це законодавчо закріплені обставини, які передбачають припинення договірних відносин. Відповідно до спеціальної норми частини першої\~статті 32 Закону України «Про оренду землі»\~на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями\~24\~і\~25\~цього\~Закону\~та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених\~ЗК України\~та іншими законами України. Згідно з пунктом «д» частини першої\~статті 141 ЗК України\~підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Отже, для того щоб констатувати наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою згідно з пунктом «д» частини першої\~статті 141 ЗК України, суд має встановити такі обставини, як «систематичність» та «несплату», зокрема, орендної плати. Під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати\~орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Судова практика у розумінні поняття «систематичність» у подібних правовідносинах є усталеною (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 277/1186/18-ц, від 29 липня 2020 року у справі № 277/526/18, від 20 серпня 2020 року у справі № 616/292/17, від 08 травня2024 року у справі № 629/2698/23; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 922/367/21, від 04 липня 2023 року у справі № 906/649/22, від 20 лютого 2024 року у справі № 917/586/23, від 02 квітня 2024 року у справі № 922/1165/23 та інші). Щодо поняття «несплата», вжите у пункті «д» частини першої\~статті 141 ЗК України, то його потрібно розуміти саме як повну несплату орендної плати. Такий висновок є логічним та виправданим, оскільки поняття «несплата» та «недоплата» не є тотожними. Оскільки в конструкції згаданої правової норми не наведено жодного означення до слова «несплата», можна виснувати, що законодавець у згаданій правовій нормі не передбачив жодної альтернативи повної несплати, тобто не визначив, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є не лише систематична несплата, а й систематична недоплата орендної плати. Протилежне розуміння, а саме якщо вважати підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої\~статті 141 ЗК України, зокрема й сплату орендної плати не в повному обсязі (часткове виконання зобов`язання), навряд чи буде справедливим та розумним, оскільки під дію цієї спеціальної норми права підпадатимуть і незначні (неістотні) порушення, наприклад систематична недоплата 1,00 грн зі 10 000,00 грн орендної плати. За таких обставин суди буде змушений на підставі пункту «д» частини першої\~статті 141 ЗК України\~розривати договори оренди землі всупереч принципу збереження договору. Цей підхід надасть можливість орендодавцю вимагати розірвання договору оренди землі в тому разі, коли несплата орендної плати є частковою та зумовлена, зокрема, виникненням спору між сторонами з приводу порядку нарахування та розміру орендних платежів. Таке тлумачення норм права порушуватиме баланс інтересів сторін у договірних відносинах, надавши власнику землі більше переваг у порівнянні з її орендарем. Потрібно враховувати, що правова природа відносин оренди землі, яка зазвичай передбачає тривале використання такого об`єкта цивільних прав і сталість таких відносин, відповідає інтересам цивільного обігу загалом. Ба більше, використання земельної ділянки завжди пов`язане з неодмінними витратами орендаря на її утримання відповідно до цільового призначення цієї ділянки. Якщо дотримуватися згаданого протилежного підходу, то договір буде під постійною загрозою його розірвання, що порушить принцип сталості відносин з використання землі, що своєю чергою стимулюватиме орендаря ставитися до орендованої земельної ділянки у споживацький спосіб, не дбати про неї, не вкладати кошти у покращення чи належне утримання такого особливого виду майна, тобто призведе до того, що орендар не буде обирати таку поведінку, яка більшою мірою відповідала б ознакам доброго господаря стосовно орендованої ним землі. Тож підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої\~статті 141 ЗК України\~є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадків), повна несплата орендної плати. Ця спеціальна правова норма у такому випадку є самостійною та достатньою, і звертатися до більш загальної норми частини другої\~статті 651 ЦК України\~немає потреби, оскільки вона передбачає саме додаткову (до основної) підставу для розірвання договору оренди землі. \~ \~ \~ \~Розірвання договору як санкція має бути максимально збалансованим\~і відповідати тяжкості допущеного порушення. Вирішальне значення для застосування зазначеного припису закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.\~У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 199/3846/19). \~ \~ \~ \~Отже, законодавство в питанні розірвання договору дбає не лише про інтереси управненої сторони, а й про інтереси зобов`язаної сторони, оскільки розірвання договору може завдати значних збитків стороні, яка допустила незначне порушення, тобто законодавець прагне досягти справедливого балансу між інтересами сторін договору. Також потрібно враховувати, що у відносинах оренди землі основним їх регулятором, крім спеціального законодавства, є договір оренди землі. Враховуючи, що договір є регулятором відносин з використання земельної ділянки, на ці відносини поширюються правила\~статті 3 ЦК України, яка визначає, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.\~Тож і приписи чинного законодавства, і умови договору потрібно застосовувати крізь призму загальних засад\~статті 3 ЦК України. Відповідно істотність за абзацом другим частини другої\~статті 651 ЦК України\~має оцінюватися так само з точки зору справедливості, добросовісності та розумності, які сукупно утворюють цільний засадничий принцип регулювання приватноправових відносин. У разі якщо має місце сплата орендної плати у меншому розмірі, аніж визначеного умовами договору оренди землі, тобто орендар допустив часткову несплату (недоплату) орендної плати, застосуванню підлягає не спеціальна норма пункту «д» частини першої\~статті 141 ЗК України, а загальне правило частини другої\~статті 651 ЦК України\~у разі істотності порушення договору іншою стороною. \~ \~ \~ \~Натомість у разі неістотної часткової несплати орендної плати, а так само у разі виникнення спору щодо її розміру, порядку здійснення платежів, прострочення виконання зобов`язання тощо, у власника завжди є право на звернення до суду з позовом про стягнення таких орендних платежів, 3 % річних, інфляційних втрат, неустойки тощо. Такий спосіб захисту буде ефективним та пропорційним, відновлюватиме порушене право орендодавця та зберігатиме договір оренди землі враховуючи з балансу інтересів обох сторін. \~ \~ \~ \~До вказаних вище висновків дійшла Велика Плата Верховного Суду у своїй постанові від 20.11.2024 у справі №918/391/23 (провадження №12-19гс24). \~ \~ \~ \~Вказаною постановою ВП ВС оспорювані договори оренди землі було розірвано, однак обставини даного спору є іншими ніж у справі яку переглядав ВС, оскільки у ній мало місце не сплата орендної плати понад 3 роки у повному обсязі та лише після звернення до суду відповідач сплатив оренду плату. Разом з тим, у даній цивільній справі, таких умов немає, оскільки орендна плата позивачу сплачувалась у повному обсязі, однак лише за 2022 рік та за 2024 рік з простроченням встановлених договором строків і до відкриття провадження у даній справі. \~ \~ \~ \~Як вже зазначалось вище, у даній цивільній справі судом встановлено, що оренда плата за 2022 рік сплачена у повному обсязі, однак з простроченням строку, за 2023 рік вчасно та у повному обсязі. За 2024 рік орендна плата нарахована, однак виплачена з невеликою прострочкою, але до відкриття провадження у даній справі і доказів того, що відповідач знав про те, що позивач звернулась до суду з даним позовом до сплати орендної плати за 2024 рік суду надано не було. \~ \~ \~ \~Такий висновок суду ґрунтується на тому, що відповідачем надано до суду відомість про перерахування коштів №2502195570 від 19.02.2025 у розмірі 5526,28 грн. (орендна плата за земельну ділянку) на картковий рахунок. Тобто, відповідачем здійснено перерахування коштів оренди за 2024 рік. При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що у відповідача в оренді перебуває також будь-яка інша земельна ділянка, що належить позивачу. Також вказана оплата здійснена ще до відкриття провадження у справі, тобто до того моменту, як відповідачу стало відомо про наявність даного цивільного позову. Позивач в свою чергу не заперечувала ту обставину, що це саме оплата за оренду її земельної ділянки за 2024 рік. \~ \~ \~ \~Таким чином, суд не може вважати, що відповідач систематично (два та більше рази) не сплатив орендну плату позивачу у повному обсязі. При цьому, умовами договору передбачено відповідальність орендаря за несвоєчасну сплату у виді пені у розмірі 0,01% несплаченої суми за кожен день прострочення, так само позивач не позбавлена можливості звернення до суду з позовом на підставі ст.625 ЦК України про стягнення 3 % річних, інфляційних втрат. Крім того, позивач стверджуючи ту обставину, що відповідачем без її письмової згоди неодноразово земельна ділянка передавалась у суборенду не надала суду жодного доказу, а тому суд вважає не доведеною дану обставину. \~ \~ \~ \~Щодо доводів сторони відповідача про те, що внаслідок воєнного стану настали форс-мажорні обставини, то суд не може вважати їх доведеними, зважаючи на те, що доказів того, що товариству було завдано будь-яку шкоду суду не надано. Товариство не знаходиться в зоні бойових дій чи в прифронтовій області. Збільшення розміру витрат на утримання земельної ділянки та її обробіток не може бути підставою для неналежного виконання зобов`язань по договору оренди землі. \~ \~ \~ \~Твердження сторони позивача про те, що у зв`язку з тим, що при виплаті орендної плати відповідачем у призначенні платежу було зазначено про оплату праці працівникам підприємства, то такі на думку суду не є визначальними у даному спорі, оскільки сама ж позивача зазначає, що у трудових відносинах вона з відповідачем не перебуває та не перебувала, а її доводи зводяться лише фактично до неналежного оформлення самого платежу. В той же час у наданій до суду позивачем відомості з ДПС України код платежу зазначено як орендна плата та і сама позивач не заперечує факту отримання таких коштів від відповідача. Доказів того, що ці кошти виплачено з іншим цільовим призначенням ніж плата за оренду земельної ділянки суду надано не було і про це не зазначено. \~ \~ \~ \~Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що відповідач дійсно у 2022 році та 2024 році здійснив прострочення виконання зобов`язання з оплати оренди, однак в подальшому здійснив повну її оплату, а тому суд не вбачає ознак саме систематичності, тобто два або більше рази, повного невиконання умов договору, які б свідчили про можливість розірвання оспроюваного договору, а відтак підстав для задоволення позовних вимог немає. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. З огляду на наведене суд надав правову оцінку визначальним доводам сторін.\~ Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, то судові витрати у виді судового збору слід зашити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed