Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

У березні 2025 року [PERSON] , в особі представника адвоката Плецької Ю.В., звернулась до суду з позовом до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] , в інтересах якої діє мати [PERSON] , в якій позивач просить зобов`язати Районну адміністрацію Запорізької міської ради по Вознесенівському району прийняти від позивача пакет документів та прийняти рішення щодо приватизації квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , за відсутності ордеру №1092 від 08.07.1996. В обґрунтування позову зазначено, що позивач у справі на підставі ордеру про вселення № 1092 від 08.07.1996 отримала у користування квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира відноситься до державного житлового фонду та знаходиться у віданні Запорізької міської ради. Позивач зареєстрована за вказаною вище адресою з 21.01.1997 по теперішній час, та є відповідальним квартиронаймачем, саме на неї оформлено особовий рахунок і вона сплачує комунальні послуги за користування квартирою, яка розташована за адресою [ADDRESS] . У зазначеній квартирі також зареєстрована онука позивача неповнолітня [PERSON] . Позивач тривалий час на законних підставах мешкає у квартирі, яка розташована за адресою [ADDRESS] . Рішення про мешкання позивача у цій квартирі на умовах найму приймалось органом місцевого самоврядування відповідно до вимог діючого на той час законодавства. Маючи на меті приватизувати дану квартиру, позивачем були підготовлені всі необхідні документи для її приватизації. Так, [PERSON] звернулась до відділу приватизації житла районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району із заявою про приватизацію зазначеної квартири. Однак, відповідачем заява у позивача не була прийнята через те, що до документів не було долучено копію ордеру про надання житлової площі, оригінал якого у позивача відсутній. З відповіді першого заступника директора Департаменту з управління житлово-комунальним господарством від 05.11.2024 № П-2135 вбачається, що в архівних матеріалах, які зберігаються в Департаменті з управління житлово-комунальним господарством ЗМР відсутній корінець державного ордеру № 1092 від 08.07.1996 на вселення у квартиру [ADDRESS] . Тому надати копію корінця державного ордеру № 1092 від 08.07.1996 на зазначену квартиру не виявляється за можливе. Відповідно до довідок заступника керуючого ТВБВ з роздрібного бізнесу ТВБВ №10007/0357 АТ «Ощадбанк» від 10.01.2025 №107.40/0357-05/13 та від 10.01.2025 № 107.40/0357-05, [PERSON] та [PERSON] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , не значаться в списках громадян, які мають право на приватизацію житла. Дані з використання житлового чека відсутні. Позивач зазначила, що вона тривалий час проживає у вказаній квартирі, була вселена у квартиру на законних підставах, а відтак має законне право на приватизацію квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2025 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 04.04.2025. Встановлено сторонам у справі строки для подання заяв по суті справи. 25.03.2025 на адресу суду надійшов відзив Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що відповідно до п.п. 17, 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих будинків у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396 (далі Положення № 396), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, та надає чітко визначений перелік документів, зокрема, копію ордеру про надання жилої площі. За результатами розгляду наданих позивачем [PERSON] відповідачеві документів на приватизацію житла за адресою: [ADDRESS] , було встановлено відсутність ордеру про надання вказаної житлової площі, у зв`язку із чим було відмовлено у приватизації цього житла через ненадання повного пакету документів. У відзиві представник відповідача просить прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства з врахуванням відзиву. Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. Ухвалою суду від 04.04.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 28.04.2025. 28.04.2025 представником позивача подано заяву про розгляд справи у її відсутність, та відсутність позивача, у якій вона на задоволенні позовних вимог наполягала. Представником відповідача [PERSON] 28.04.2025 також подано заяву, відповідно до якої вона просить провести судове засідання за відсутності представника районної адміністрації, відповідно до вимог чинного законодавства. У судове засідання сторони не з`явились. Враховуючи подані представником позивача та представником відповідача заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. У квартирі за адресою: [ADDRESS] , з 21.01.1997 зареєстрована позивач у справі [PERSON] , [INFO] , та з 07.05.2009 у вказаній квартирі зареєстрована онука позивача, неповнолітня [PERSON] , [INFO] , законного представника якої залучено до участі у справі в якості третьої особи. Позивач [PERSON] звернулась до районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району з питанням приватизації житла, а саме квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Між тим, відповідачем було встановлено, що позивач не надала копію ордеру на вселення до вказаної квартири, а відтак їй було відмовлено у приватизації квартири у зв`язку із ненаданням повного пакету документів. Вказані обставини представником відповідача підтверджені у відзиві на позовну заяву. Таким чином, у даній справі спір виник з приводу відмови Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як органу приватизації, у прийомі від позивача документів на приватизацію квартири без копії ордеру на вселення у житло, та відповідно, щодо відмови у приватизації спірної квартири. Згідно відповіді першого заступника директора Департаменту з управління житлово-комунальним господарством від 05.11.2024 № П-2135, в архівних матеріалах, які зберігаються в Департаменті з управління житлово-комунальним господарством ЗМР відсутній корінець державного ордеру № 1092 від 08.07.1996 на вселення у квартиру [ADDRESS] . Тому надати копію корінця державного ордеру № 1092 від 08.07.1996 на зазначену квартиру не виявляється за можливе. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. У ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. За правилами ст. 345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. У ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу Української РСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені законом «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ч. 4 ст. 5 зазначеного Закону право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (ч. 5 ст. 5 закону «Про приватизацію державного житлового фонду»). Згідно із ч. 11 ст. 8 закону «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. У ч. 10 ст. 8 закону «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (ч. 2 ст. 1 закону «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (ч. 4 ст. 1 закону «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ч. 2 ст. 2 закону «Про приватизацію державного житлового фонду»). Згідно з п. 17 Положення № 396 громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Пунктом 18 Положення № 396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У п. 36 рішення від 18.11.2004 у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом ст. 8 конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі §1 ст. 8 конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11.01.1995, п. 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст. 8 Конвенції. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 24.02.2019 у справі № 296/4642/19. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Житлового кодексу Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Тобто, за змістом вказаної норми закону, ордер є лише підставою для вселення у житло. Судом встановлено, що [PERSON] та її онука [PERSON] на законних підставах проживають та зареєстровані у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України на ім`я позивача, та витягом з реєстру територіальної громади щодо [PERSON] . Зазначені обставини відповідачем не оспорюються. Отже, враховуючи те, що позивач має намір використати своє право на приватизацію житла, але з об`єктивних причин не має ордеру про надання жилої площі, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача прийняти від позивача документи на приватизацію спірної квартири та прийняти рішення у відповідності до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», за відсутності ордеру про надання житлової площі. Питання розподілу судових витрат позивачем не заявлялось, а тому судом не вирішувалося.

Outcome: approved