Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

Позивач Керівник Подільської окружної прокуратури в інтересах держави, в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області Стадник С. 15 серпня 2023 року звернувся з позовом до [PERSON] , СФГ «Золота Нива» та просить: припинити право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку із кадастровим номером 5122982500:01:001:0370 площею 5,1776 га, розташовану на території Качурівської сільської ради Подільського району Одеської області шляхом конфіскації земельної ділянки у власність держави; припинити договір оренди земельної ділянки із кадастровим номером 5122982500:01:001:0370 площею 5,1776 га укладений 14 лютого 2022 року між [PERSON] та СФГ «Золота Нива»; припинити право СФГ «Золота Нива» на користування земельною ділянкою із кадастровим номером 5122982500:01:001:0370 площею 5,1776 га, розташовану на території Качурівської сільської ради Подільського району Одеської області шляхом скасування державної реєстрації права оренди; та стягнути з відповідачів сплачений позивачем судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є громадянкою російської федерації, володіє на праві приватної власності земельною ділянкою сільськогосподарського призначення із кадастровим номером 5122982500:01:001:0370 площею 5,1776 га, яка розташована на території Качурівської сільської ради Подільського району Одеської області. Підставою для реєстрації за [PERSON] права приватної власності на вказану земельну ділянку стало успадкування останньою земельної ділянки від [PERSON] . Крім того, 14.02.2022 [PERSON] уклала договір оренди спірної земельної ділянки з кадастровим номером 5122982500:01:001:0370 площею 5,1776 га із СФГ «Золота Нива», за яким передала останню строком на 15 років (до 14.02.2037 року) у користування товариству та отримує прибуток за використання земельної ділянки на території України. Речове право оренди СФГ «Золота Нива» зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: (номер запису про інше речове право 46767846 від 15.02.2022). Таким чином, враховуючи, що [PERSON] є громадянкою російської федерації, та упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 07.02.2018 по даний час) не відчужила її, є підстави для припинення права власності вказаної особи на земельну ділянку шляхом конфіскації вказаної землі (із кадастровим номером 5122982500:01:001:0370 площею 5,1776 га) на користь держави, припинити договір оренди вказаної земельної ділянки та припинити право СФГ «Золота Нива» на користування земельною ділянкою. Представники позивачів Подільської окружної прокуратури в інтересах держави Шевченко А.І. та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області Рябий В.О. у судовому засіданні на позовних вимогах наполягали з підстав наведених у позовній заяві, та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про судове засідання була повідомлена належним чином про що свідчить підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи у її відсутність не надавала. Інші судові виклики на судові засідання повернулись із зазначенням «Адресат відсутній за вказаною адресою». Іншими належними даними про місце перебування чи роботи відповідача суд не володіє. Згідно ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, виклик відповідача було здійснено на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» на веб-сайті Котовського міськрайонного суду Одеської області, що є належним повідомленням про дату, час та місце проведення судового засідання. Представник відповідача СФГ «Золота Нива» Чорний В.В. у судовому засіданні проти позовних вимог не заперечував. Врахувавши пояснення представників позивачів та представника відповідача під час розгляду справи, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , яка являється іноземцем, громадянкою російської федерації, [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , національний паспорт іноземця серії та номер [NUMBER] виданий 05.10.2010 Відділом управління федеральної міграційної служби Росії по Ханти-Мансійському автономному окру.-югре в місті Сургут, на праві власності належить земельна ділянка із кадастровим номером 5122982500:01:001:0370 площею 5,1776 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1479263551229), яка розташована на території Качурівської сільської ради Подільського району Одеської області, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 16.03.2023 за № 325962124. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.02.2018 серія та номер ННА 104104, зареєстрованому у спадковому реєстрі за №5-73, [PERSON] отримала земельну ділянку із кадастровим номером 5122982500:01:001:0370 у спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Шостої Одеської державної нотаріальної контори Одеського міської нотаріальної контори Дацкової Ф.А. 07.02.2018 прийнято рішення за №39551346 про державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на вищезазначену земельну ділянку (номер відомостей про речове право 24714650 від 07.02.2018). Відповідно до договору оренди землі від 14.02.2022, [PERSON] уклала договір оренди земельної ділянки із кадастровим номером 5122982500:01:001:0370 із СФГ «Золота Нива», (номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 46767846 від 15.02.2022, рішення державного реєстратора Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області Мартинюк О.І. від 17.02.2022 за № 63529912). Положення статей 13, 14\~Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Частиною 5 ст.\~41\~Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Згідно вимогами ст. 319, 321 Цивільного кодексу України\~(далі-\~ЦК України), кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі ст.\~80\~Земельного Кодексу\~України (далі\~ЗК України) визначено громадян України та юридичних осіб. З урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм ЗК України, суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч. 2ст.\~81\~ЗК України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Частиною 3 ст.\~81\~ЗК України передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно до ст. 125 ЗК України,право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України,Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~38\~Закону України\~«Про міжнародне\~приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про міжнародне приватне право», виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Відповідно до ч. 5 ст. 22 ЗК України, набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог ст. 130 цього Кодексу, а саме: Іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення (ч. 1 ст. 130 ЗК України). Згідно ч. 3 ст. 130 ЗК України, порушення вимог частин першої і другої цієї статті є підставою для визнання правочину, за яким набувається право власності на земельну ділянку, недійсним, а також для конфіскації земельної ділянки. Частиною 4 ст.\~81\~ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Згідно вимог пункту «е» ч. 1 ст. ст.\~140\~ЗК України однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. У разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку, і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду (ч. 2 ст. 145 ЗК України). Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику (ч. 4 ст. 145 ЗК України). Оскільки встановлено, що відповідач, будучи іноземним громадянином (російської федерації), протягом року після набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення не відчужила їх, наявні підстави для їх конфіскації у власність держави. Обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які відповідач незаконно використовує, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно використовуються іноземними громадянами. Згідно положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»), Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Відповідно до ст. 348 ЦК України, якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. З огляду на характер спірних правовідносин суд не вбачає невідповідності заходу втручання держави у право власності [PERSON] критеріям правомірного втручання у право особи на мирне володіння майном та порушення принципу пропорційності, які сформовані у сталій практиці ЄСПЛ. Отже, за відсутності добровільного відчуження іноземним громадянином протягом року після набуття права власності та по теперішній час земельної ділянки сільськогосподарського призначення, право власності на неї підлягає припиненню шляхом її конфіскації за рішенням суду на користь держави, а сама земельна ділянка продажу на земельних торгах, відповідатиме нормам чинного законодавства. Згідно договору оренди землі від 14.02.2022, [PERSON] уклала договір оренди щодо спірної земельної ділянки із СФГ «Золота Нива» строком на 15 років та отримує прибуток за використання земельної ділянки на території України. Окрім того, ст.\~31\~Закону України\~«Про оренду\~землі» передбачено, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено, викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом, поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря, смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки, ліквідації юридичної особи-орендаря. Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Пунктом 7 частиною 2 статті 16\~ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення правовідношення. Частиною 2 ст.\~412\~ЦК України визначено, що право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може бути припинене за рішенням суду в інших випадках, встановлених законом. Приписами абз. Б ч. 1 ст.\~141\~ЗК України передбачено, що підставами для припинення права користування земельною ділянкою є вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених законом. Абзацом в ч. 1 ст.\~143\~ЗК України передбачено, що примусове припинення правна земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 145 ЗК України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може належати їй на праві власності,ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Окрім того, відповідно до ч. 1 ст.\~148-1\~ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Враховуючи заявлену представником позивача позовну вимогу про конфіскацію земельної ділянки, що належить на праві приватної власності громадянину російської федерації, та права попереднього власника та обов`язки третіх осіб на цю землю, а саме право оренди СФГ «Золота Нива» не можуть перейти до нового власника земельної ділянки, а тому підлягають припиненню за рішенням суду. Враховуючи, що право приватної власності [PERSON] на спірну земельну ділянку має бути припинено у примусовому порядку та перейти до земель державної власності, то будь-які правовідносини щодо вказаної ділянки, які виникли між відповідачем та іншими особами, у тому числі і правовідносини, що склалися між [PERSON] та СФГ «Золота Нива», на підставі договору оренди землі мають бути припинені, шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та, як наслідок, припинення права СФГ «Золота Нива» на користування вказаною земельною ділянкою. Задоволення такого позову призведе до відновлення порушених прав та законних інтересів держави, виходячи з того, що стан збереження земель сільськогосподарського призначення має загальнонаціональне значення. За встановлених обставин, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги представника Подільської окружної прокуратури в інтересах держави, в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, із відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати з оплати судового збору в розмірі 9 424, 48 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. 22, 81, 125, 130, 140, 145 ЗК України, ст. 319, 321, 348 ЦК України, ст. 38, 39 Закону України «Про міжнародне приватне право»,

Outcome: approved