Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

Позивач - ТОВ «Коллект Центр» звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Позов обґрунтовано тим, що 14.09.2021 року між ТОВ "Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №4117037 в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчинений одноразовим ідентифікатором згідно положень ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до умов договору ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати відповідачу грошові кошти (фінансовий кредит) в сумі 20 000 грн., строком на 30 днів, тобто по 14.10.2021 року, зі сплатою процентів за користування кредитом 7500,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, комісія за надання кредиту 2000,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00% від суми кредиту одноразово. 28.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ "'Вердикт Капітал" укладено договір №28-12/2021-72, відповідно до якого ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" права вимоги до за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і за договором №4117037. 10.01.2023 між ТОВ ''Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект Центр" укладено договір відступлення права вимоги №10-01/2023, згідно з яким ТОВ ''Вердикт Капітал" передали ТОВ "Коллект Центр" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4117037. Через неналежне виконання зобов`язань відповідача за кредитним договором №4117037 від 14.09.2021 року, заборгованість становить 147500,00 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 20000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 127500,00 грн. Проте враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 120856,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 20000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 100856,00 грн.. У зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 120856 грн. 00 коп., а також судові витрати та витрати на правову допомогу. Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 07.03.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у якій роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. 02.05.2025 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Точилін М.В. через систему «Електронний суд» подав до суду додаткові пояснення у справі, відповідно до яких зазначає, що сам по собі факт укладення відповідного договору не свідчить про наявність будь-якої заборгованості у відповідача перед позивачем. Вважає, що позивачем не надано доказів отримання відповідачем грошових коштів за відповідним кредитним договором. До позовної заяви не надано первинних документів, оформлених відповідно до ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та/або банківських виписок з рахунків первісного позикодавця. При цьому, необхідно врахувати, що за умовами договору відповідач нібито отримав позику у розмірі 20 000,00 грн, строком на 30 днів, тобто до 14.10.2021 року включно. Договір містить також умови щодо пролонгації строку кредитування. Однак матеріали справи не містять доказів того, що строк користування відповідачем позикою продовжувався. Також відсутні докази, що до вказаного договору позики укладалися додаткові угоди, згідно з якими б продовжувався строк користування відповідачем позикою. З наданого розрахунку заборгованості за даним договором слідує, що проценти за користування позикою відповідачу нараховані після встановленого строку користування нею. Вважає, що нараховані проценти за користувчання позикою після спливу цього сроку є безпідставними і з відповідача вони стягненню не підлягають. Крім цього вважають, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу в сумі 25000,00 грн. не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не були дотримані критерії їх дійсностів, необхідності та розумності їх розміру. Також 02.05.2025 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Точилін М.В. через систему «Електронний суд» подав клопотання про витребування доказів у справі. 09.05.2025 року представник позивача ТОВ «Коллект центр» - Ткаченко М.М. через систему «Електронний суд» подала до суду відповідь на відзив, відповідно до якої просить задовольнити позовні вимоги до [PERSON] в повному обсязі та відмовити у задоволенні клопотання про витребування доказів, посилаючись на те, що 14.09.2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит №4117037. Відповідач здійснив всі дії, спрямовані на укладення даного договору шляхом заповнення заявки на сайті з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифіктором на підписання електронного договору та зазначив інформацію щодо реквізитів банківської карти, на рахунок якої в подальшому було і перераховано грошові кошти банком. Факт ідентифікації відповідача про підписання договору підтверджується довідкою про ідентифікацію, відповідно до якої на номер мобільного телефону відповідача було направлено одноразовий ідентифікатор, яким і було підписано кредитний договір. Крім того, всі відомості (дані відповідача ) вказані останнім в Заявці-Анкеті. Укладений між сторонами договір відповідає вимогам чинного законодавства та вільному волевиявленню сторін та сторонами було досягнуто домовленості всіх істотних умов.. Відповідач був ознайомлений з умовами данного кредитного договору та висловис своє волевиявлення шляхом підписання договору. 09.05.2025 року представник позивача ТОВ «Коллект центр» - Ткаченко М.М. через систему «Електронний суд» подала клопотання про витребування доказів у справі. Розглянувши подані клопотання, суд приходить до такого. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Суд зауважує, що у встановлені строки жодною із сторін не було подано заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України, - учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. З огляду на те, що представник позивача не подав докази у встановлений законодавством строк та не обґрунтував належним чином неможливість звернення у встановлені строки із клопотанням про витребування доказів, суд вважає, що таке клопотання задоволенню не підлягає. Також судом враховується й те, що ухвалою суду від 08.04.2025 року за клопотанням представника відповідача - адвоката Точиліна Н.В. розгляд справи було відкладено в зв`язку з наданням відповідачу часу для подачі відзиву; 09.04.2025 року зазначена ухвала надіслана представнику відповідача на його електронну адресу. Водночас, в 15-денний термін навіть з дня відкладення розгляду справи, відзив на позов подано не було, і лише 02.05.2025 через систему "Електронний суд" представником відповідача подані письмові пояснення та клопотання про витребування доказів. Отже, зазначене клопотання подано з пропущенням передбаченого строку, а відтак задоволенню не підлягає. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами справи. Враховуючи, що розгляд справи проводиться без виклику сторін, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Матеріалами справи встановлено, що 14.09.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , укладено договір про споживчий кредит №4117037, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредит у гривні в сумі 20 000 гривень, строк кредиту 30 днів, стандартна процентна ставка становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою позичальника.(а.с.6-10) Згідно п. 1.1 умов укладеного договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором надати грошові кошти позичальнику в сумі 14 000 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту, та проценти за користування кредитом. Згідно п. 1.3 Договору кредит надається строком на 30 днів, з 14.09.2021 по 14.10.2021. відповідно до п. 1.5.2 договору проценти за користування кредитом становлять 7 500 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 2.1 Договору кредиту кредитні кошти надаються позичальнику шляхом перекату на картковий рахунок. Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (U84495)і був надісланий на номер телефону позичальника. Згідно довідки про ідентифікацію, якою підтверджується, що відповідач [PERSON] , з яким укладено договір №4117037 від 14.09.2021 року ідентифікований ТОВ «Мілоан» . Акцепт договору позичальником : одноразовий ідентифікатор U84495 від 14.09.2021 року; номер мобільного телефону [NUMBER] .(а.с.13) 28.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №28-12/2021-72, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит №4117037 від 14.09.2021 року укладений договір між ТОВ «Мілоан» та позичальником [PERSON] (а.с.17-19) Згідно платіжного доручення №56327696 від 14.09.2021 року відповідачу первісним кредитодавцем ТОВ «Мілоан» зараховано кошти на картковий рахунок [NUMBER] в сумі 20 000,00 грн. (зворот.бік а.с.13) Згідно розрахунку заборгованості станом на 10.01.2023 року заборгованість за договором становить 147500,00 гривень, з них заборгованість за тілом кредиту 20 000 грн., заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги 69500,00 грн., нараховані відсотки за період з 28.12.2021 року по 23.02.2022 року в сумі 58000,00 грн.. (а.с.15,16) Відповідно до Реєстру Боржників до Договору факторингу №28-12/2021-72 від 28.12.2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] , за кредитним договором №4117037 від 14.09.2021 року в сумі 89500,00 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту -20000,00 грн.; заборгованість по процентам -69500,00 грн..(а.с.22) У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників ТОВ « Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за договором про споживчий кредит № 4117037 від 14.09.2021, що укладений первісним кредитором з відповідачем. (а.с.23-25) Відповідно до Реєстру Боржників до Договору №10-01/2023 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 року ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] , за кредитним договором №4117037 від 14.09.2021 року в сумі 147500,00 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту -20000,00 грн.; заборгованість по процентам - 127500,00 грн..(а.с.29) З викладених вище розрахунків заборгованості за кредитним договором та враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути з відповідача загальну заборгованість станом на день формування позовної заяви , у розмірі 120856 грн., 00 коп. яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 20000,00 грн., заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 100856 грн. 00 коп.. Однак, представник відповідача у письмових поясненнях зазначає, що позивачем не вірно розраховано договірні відсотки та погоджується про стягнення з відповідача відсотки у випадку якщо судом буде прийнято відповідне рішення які складають 31794,00 грн. та враховуючи розмір тіла кредиту 8400 грн., очевидним є той факт, що сума відсотків перевищує тіло кредиту майже в 4 рази. Дане твердження представника відповідача заслуговує на увагу виходячи з наступного. За загальними правилами ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою ст.16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.512,514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення анкети - заяви на кредит (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, і в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 20000,00 грн., що підтверджується Платіжним дорученням №56327696 від 14.09.2021р. Відповідно до положень договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 20 000,00 грн, строк кредиту становить 30 днів. Стандартна процентна ставка становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Як зазначено вище, строк дії позики у договорі встановлений сторонами на 30 днів, тобто до 14.10.2021 року, включно. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зазначила: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). 28.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №28-12/2021-72, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит №4117037 від 14.09.2021, що був укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір факторингу №10-01/2023, в тому числі за Договором про споживчий кредит №4117037 від 14.09.2021, що був укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] .. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимги до відповідача [PERSON] . Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і не договірних зобов`язань. За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови ( пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054ЦКУкраїни за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054ЦКУкраїни у вказаній редакції). Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16). Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла-шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Наведені приписи дають підстави виснувати, що ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Отже, звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц. Суд звертає увагу на те, що договір №4117037 від 14.09.2021 року є споживчим. Паспорт споживчого кредиту підписаний сторонами, також містить інформацію про те, що тип кредиту споживчий кредит. (а.с.11) Тобто кредитні правовідносини, які виникли між сторонами мають споживчий характер, а тому на них поширюються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідачем будь-яких проплат на погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором не здійснено. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за [PERSON] , рахується заборгованість станом на 10.08.2024 року в сумі 147500,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 20000,00 грн., відсотками на 10.08.2024 (дату відступлення права вимоги) 127500,00 грн. та заборгованість з комісії -0,00 грн.(а.с.16) Так, за умовами зазначеного договору було передбачено надання кредитних коштів в розмірі 20000,00 грн. строком на 30 днів. При цьому факт видачі [PERSON] , кредитних коштів шляхом перерахування на банківську платіжну картку підтверджений належним доказом, а саме платіжним дорученням №56327696 від 14.09.2021 року. У зв`язку з цим, суд доходить висновку про доведення позивачем отримання відповідачем кредитних коштів, які в добровільному порядку не повернуті, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь ТОВ ««Коллект Центр», яке набуло право вимоги. Правовідносини, які виникли між сторонами по справі, регулюються нормами ЦК України, Закону України «Про споживчий кредит», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Згідно із ч. ч. 1, 2ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до ч. 1ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Згідно статті 11 Закону України «Про електронну комерцію`передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію`передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 12 ч.1ст.3Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що одноразовий Ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ст. 642 ЦК України). При цьому, на виконання вимог ч.1ст. 638 ЦК України сторони у вказаному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, в зв`язку з чим він в силу положень ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Із вказаних норм права та із аналізу письмових доказів вказаної цивільної справи можна дійти висновку, що сторони погодили умови кредитування. Кредитний договір між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений у електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), що відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про захист прав споживачів» та не суперечить приписам ч.1 ст.205, ст.6,207,627-628, ч. 2 ст.639 ЦК України. Щодо стягнення процентів за користування кредитом в сумі (127500,00 грн.) 100856,00 грн., суд звертає увагу, що вказані проценти нараховані позивачем на дату відступлення права вимоги. При цьому, строк дії договору становив 30 днів, тобто до 14.10.2021. Доказів, які свідчать про подальше узгодження сторонами істотних умов кредитування, матеріали справи не містять, тому доведення вимог позивачем про стягнення вказаної суми процентів суд вважає в цій частині помилковим. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048ЦКУкраїни про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання Саме таких висновків дійшов Верховний Суд у Постанові Великої Палати від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12. Відповідно до висновку Великої Палати у справі №910/4518/16 від 05 квітня 2023 року, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Кредитний договір укладений 14.09.2021 строком на 30 днів, тобто до 14.10.2021. Отже нарахування кредитором відсотків після закінчення строку кредитування суперечить умовам кредитування і нормам ст.1048 ЦК України. Припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц. Таким чином, позивач відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитними коштами у межах погодженого позикодавцем та боржником строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки. З огляду на викладене, нарахування позивачем за договором про споживчий кредит №4117037 від 14.09.2021 року після 14.10.2021 процентів є незаконним, а заявлена ТОВ «Коллект Центр» вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами в сумі 100856,00 грн., є безпідставною та не підлягає до задоволення. За змістом ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак загальний розмір заборгованості за кредитним договором №4117037 від 14.09.2021 року становить 29500,00 грн, із яких за тілом кредиту 20 000,00 грн., за відсотками 7500,00 грн., за комісією 2000,00 грн. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» підлягають задоволенню частково, то відповідно до статті 141 ЦПК України, розмір сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 739 ,13 грн. (розмір заявлених вимог - 120856,00 грн. (100 %), розмір вимог, що підлягають задоволенню - 29500,00 грн. (24,41%), розмір судового збору, що підлягав сплаті при зверненні до суду з цим позовом - 3028,00 грн. (3028,00 х 24,41 % : 100 % = 739,13). Пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивач надав до суду договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року, з якого вбачається, що ТОВ «Коллект Центр» уклало з АО «Лігал Ассістанс» договір про надання юридичної допомоги. Крім того, надано прайс-лист АО «Лігал Ассістанс» затверджений 01.11.2023 року відповідно до якого фіксована ціна робіт за підготовку (складання) позовної заяви 3000 грн. На підтвердження розміру понесених витрат на надання правової допомоги, також надано Акт №1 про надання юридичної допомоги від 06.08.2024 року, згідно з яким АО «Лігал Ассістанс» по договору №4117037 відповідач [PERSON] , надано юридичну допомогу ТОВ «Коллект Центр» наступного характеру: надання усної консультації з вивченням документів (2 год.) - 4000,00 грн., підготовка пропозицій (3 год) -6000,00 грн., складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду (5 год.) - 15000,00 грн. Таким чином, загальна сума, що підлягає оплаті позивачем на користь АО «Ліга Ассістанс» становить 25000,00 грн.(а.с.38). Також позивач надав платіжну інструкцію №0453920000 від 13.08.2024 року про оплату 175000,00 грн. за надання правової допомоги згідно договору №01-07/2-24 від 01.07.2024 року.(а.с.36) Проаналізувавши виконаний опис робіт, суд вважає, що такі види правових послуг, як надання усної консультації з вивченням документів не передбачено вимогами закону, як передумова для звернення до суду - не є окремими процесуальними діями, а є діями, що направлені на досягнення одного результату, яким в даному випадку є складання позовної заяви. Верховний Суд у пунктах 48-49 додаткової постанови від 08.04.2021 у справі № 922/2321/20 виклав правовий висновок, за яким зазначені окремо у Акті надання правової допомоги послуги адвоката зі здійснення аналізу нормативного матеріалу, консультації, пошук і вивчення судової практики в аналогічних справах, публікацій науковців, коментарів спеціалістів охоплюються послугою зі здійснення підготовки відзивів на касаційні скарги; правова позиція боржника викладена у відзивах на касаційні скарги вже була сформована до касаційного розгляду справи, а доказів додаткового комплексного та усестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин не надано та з матеріалів справи не вбачається. Суд вважає, що цей правовий висновок у повній мірі застосовний до цієї цивільної справи, з огляду на що вищевказані послуги, надані АО «Лігал Ассістанс», не відповідають критерію «неминучості», охоплені за своєю суттю іншою послугою, а тому не підлягають розподілу. Отже, суд враховуючи критерій реальності послуг за надання правової допомоги та розумності її розміру за конкретних обставин справи вважає, що справедливою та реальною сумою, яка може бути сплачена позивачем, є 6000 грн.

Outcome: partial