Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви та її доводи Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 22.12.2022 р. між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №103846. Відповідно до умов кредитного договору позичальнику надано кредит у розмірі у розмірі 6667,00 грн., який надано в наступному порядку: у розмірі 5000,25 грн. на №рахунку/картки Позичальника № [NUMBER] , у національній валюті; у розмірі 1666,75 грн. шляхом погашення заборгованості Позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини. У свою чергу, відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах та у строки, встановлені вказаним вище договором з кінцевим терміном погашення не пізніше 16.03.2023, проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 550,00% річних, тип процентної ставки фіксований. Загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складає 7380,87 грн. (п. 2.7.) Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника (сума загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом) складає 14047,87 грн. (п. 2.9.1.). Кредитодавець свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в обсязі та в строк визначений умовами договору. Відповідач свої зобов`язання за споживчим кредитом не виконала та припинила вносити платежі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. 28.06.2023 р. ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» уклали договір факторингу № 28/06/2023-01, за умовами якого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС», включно і до [PERSON] . Унаслідок невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит станом на 07.03.2025 внаслідок порушення відповідачем умов договору заборгованість за ним становить 12876 грн 12 коп., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту 6667 грн 00 коп., заборгованість за відсотками 5708 грн 12 коп., заборгованість за комісією 501 грн. А тому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором про споживчий кредит №103846, що становить 12876,12 гривень та понесені судові витрати. Рух справи в суді Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 березня 2025 року відкрито провадження по справі, призначено справ у до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачам строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, відповідачам надано строк для подання відзиву на позовну заяву.\~ Аргументи учасників справи Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена завчасно, про що є повідомлення в справі, про поважні причини неявки суд не повідомила та у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи в загальному провадженні та відзиву на позовну заяву не надала. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 22.12.2022 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та відповідачем укладено договір про споживчий кредит №103846 (далі кредитний договір) (а.с. 6-8). Відповідно до умов п. 2.2.1 кредитного договору відповідачу надається кредит в гривні в розмірі 6667,00 грн., з яких 5000,25 грн. на №рахунку/картки Позичальника № [NUMBER] , у національній валюті; у розмірі 1666,75 грн. шляхом погашення заборгованості Позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини. Відповідно до п. 2.6 строк кредиту становить 84 дні з 22.12.2022 до 16.03.2023, процентна ставка складає 550% річних (п. 2.3). Відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію з управління та обслуговування кредиту. Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено право кредитора відступити право вимоги за цим договором іншій особі на свій розсуд. Сторонами кредитного договору узгоджено графік платежів відповідно до якого відповідач зобов`язалась сплачувати ануїтетними платежами по 2063,52 грн у період з 22.12.2022 по 16.03.2023 (а.с. 10). Також відповідач ознайомлена з паспортом споживчого кредиту, у якому зазначені сума кредиту, строк кредитування, порядок видачі кредиту, процентна ставка, які відповідають тим, що зазначені у кредитному договорі (а.с. 12-13). Копією заяви на видачу кредиту від 21.12.2022 р., підписаної позичальником підтверджується звернення відповідача до кредитодавця з проханням надати кредит у розмірі 6667,00 грн, у якій відповідач вказала реквізити свого паспорта, дату свого народження і місце народження, місце проживання, інформацію про освіту, сімейний стан, місце роботи та середньомісячний дохід, зазначила свій РНОКПП та номер телефону і контактну особу (а.с. 14). Копіями паспорта та РНОКПП відповідача підтверджується їх надання кредитодавцю під час укладення кредитного договору, оскільки вони засвідчені власним підписом [PERSON] (а.с. 15-16). Копією платіжної інструкції № CDR412837 від 22.12.2022 підтверджується перерахування ТОВ «ФК «Кредіплюс» відповідачу коштів у розмірі 5000,25 грн на її поточний рахунок № [NUMBER] , призначення платежу надання фінансового кредиту згідно з кредитним договором №103846 від 22.12.2022 р. (а.с. 9). 28.06.2023 між ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та ТОВ «ФК «Кредіплюс» укладено договір факторингу № 28/06/2023-01 (а.с. 30-33). За цим договором позивачу відступається за плату право вимоги до боржників за кредитним договорами вказаними у Реєстрі Боржників ( п. 1.1). За цим договором право вимоги до позивача переходить з моменту підписання сторонами цього договору, після чого позивач стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості (п. 6.2.3). У додатку №6 до договору факторингу підписаного сторонами цього договору визначений загальний розмір портфеля заборгованості, який відступається та зазначено, що за його відступлення позивач повинен сплатити кошти в розмірі 205070,01 грн упродовж 5 робочих днів з моменту підписання договору факторингу. Витягом з реєстру боржників (додаток №1 до договору факторингу) підтверджується відступлення позивачу права вимоги за кредитним договором укладеним з відповідачем, заборгованість по якому складає 12876,12 грн. (а.с. 18). Копією платіжної інструкції №265 від 03.07.2023 підтверджується перерахування 205070,01 грн позивачем ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» на виконання умов договору факторингу (а.с. 17). Матеріали справи містять повідомлення про відступлення прав вимоги вих. №629/201050568 від 11.09.2023 за кредитним договором на ім`я відповідача (а.с. 20) та досудову вимогу на ім`я відповідача з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором в розмір 12876,12 грн. (а.с. 21). Звертаючись до суду з позовом, позивач долучив до матеріалів справи розрахунок заборгованості, згідно з яким вбачається, що станом на 07.03.2025 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 12876,12 гривень, а саме: залишок заборгованості за тілом 6667 гривень; залишок заборгованості по процентам за користування 7799,60 гривень; заборгованість за\~відсотками 5708\~грн 12\~коп.,\~заборгованість за\~комісією 501\~грн. (а.с. 19). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі № 2-383/2010 стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги, а змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно статті 1056 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України). З огляду на викладені норми права, у позичальника виникає зобов`язання повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором та сплатити проценти за користування кредитними коштами. Оскільки первісний кредитор та відповідач досягли згоди з усіх істотних умов (суми кредиту, строку кредиту, процентної ставки, комісій) та підписали цей договір у письмовій формі, відповідач попередньо ознайомилась з паспортом споживчого кредиту, то споживчий кредитний договір №103846 від 22.12.2022 р. вважається укладеним. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом. Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора. За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20). Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (пункт 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, пункт 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21 ). 28.06.2023 ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» підписали договір факторингу №28/06/2023-1 28 то відповідно до п. 6.2.3 цього договору позивач набув права вимоги до боржників зазначених у реєстрі боржників, серед яких зазначений кредитний договір укладений з [PERSON] . Крім того позивач вчасно сплатив кошти в розмірі 205070,01 грн за відступлений йому портфель прав вимоги до боржників. Отже позивач, набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №103846 від 22.12.2022. Отже, у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по поверненню кредитних коштів за кредитним договором №103846 від 22.12.2022 утворилась заборгованість в сумі 12876,12 грн, яка відповідачем не спростована. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано відомостей, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором №103846 від 22.12.2022 р.від у добровільному порядку. Враховуючи ту обставину, що суду не надано доказів того, що [PERSON] повернула кредитні кошти, отримані нею на підставі вказаного договору, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість. Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором №103846 від 22.12.2022 у розмірі 12876 грн 12 коп., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту 6667 грн 00 коп., заборгованість за відсотками 5708 грн 12 коп., заборгованість за комісією 501 грн., задовольнивши позовні вимоги. Щодо судових витрат У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічні висновки викладені Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, провадження № 61-21442св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, провадження № 61-21197св19, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, провадження № 61-44217св18, від 14 вересня 2021 року у справі № 204/6564/19, провадження № 61-1970св21, від 09 листопада 2021 року у справі № 648/2776/20, провадження № 61-7641св21. Як вбачається з матеріалів справи, позивача ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» представляє адвокат Бачинський О.М. на підставі Договору про надання правової допомоги №20250305-6К від 05 березня 2025 року (а.с. 28-29) та ордеру серії ВС №1335962 від 06 березня 2025 року, виданого адвокатом Бачинським О.М. позивачу ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» (а.с.5). В поданій позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір в сумі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 7000 грн. та долучає розрахунок суми судових витрат, які складаються з судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрат на правничу допомогу адвоката, яку очікує понести позивач в сумі 7000 грн., в яку включаються оплата послуг адвоката за аналіз наданих клієнтом документів, судової практики, визначення перспективи подання позовної заяви; оплата послуг адвоката за підготовку позовної заяви у справі; оплата послуг адвоката за збирання доказів долучених до позовної заяви; оплата послуг адвоката за підготовку та подання заяв, скарг, клопотань, чи інших процесуальних документи у ході розгляду справи (а.с.27). Згідно з договором про надання правової допомоги №20250305-6К від 05 березня 2025 року, між адвокатом Бачинським О.М. та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» (Клієнт) укладено цей договір про надання правової допомоги, відповідно до якого адвокат взяв на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, яка полягає у захисті інтересів клієнта у справі за позовом до [PERSON] за договором про споживчий кредит №103846 від 22.12.2022 року. Відповідно до пункту 4 підпункту 4.1. Договору визначено, що правову допомогу, що надається адвокатом, клієнт оплачує на умовах та в порядку встановленому цим Договором. Пункт 4 підпунктів 4.2-4.7. Договору передбачають, що у разі ухвалення судом рішення на користь клієнта (задоволення судом позовних вимог у повному обсязі), клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду в розмірі 7000 грн. У разі ухвалення судом рішення про часткове задоволення позовних вимог клієнта, клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Клієнт зобов`язується здійснити оплату наданої адвокатом правової допомоги впродовж 10 днів з моменту постановлення судом рішення суду. За результатами надання правової допомоги складається Акт, що підписується представниками кожної зі сторін (сторонами). Акт надсилається клієнту поштою (електронною поштою, передається особисто). На письмову вимогу клієнта, адвокат може надавати Акти про надання правової допомоги, в яких буде вказано перелік наданої правової допомоги. Акт про надання правової допомоги вважається підписаним, якщо протягом 5 днів з моменту його отримання клієнтом, останній не надав адвокату письмові аргументовані заперечення на Акт. Сума, вказана в п.4.2. даного Договору є гонораром адвоката за надання правової допомоги та поверненню не підлягає. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша та третя статті 81 ЦПК України). Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 31 липня 2020 року у справі №301/2534/16-ц, від 30 вересня 2020 року у справі №201/14495/16-ц. Також, у постанові від 28 вересня 2023 року у справі №686/31892/19 Верховний Суд зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Наведені в попередньому розрахунку перелік послуг та суми судових витрат не є доказом щодо обсягу фактично наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Такого переліку послуг не міститься й в умовах договору. Подібний за змістом висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року (справа №671/1957/20). Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду у справі №922/2604/20, відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. В постанові Об`єднаної Палати Верхового Суду від 18 квітня 2018 року у справі №753/11000/14-ц зроблено висновок, що «…Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of theparty). Позивачем та його представником в порушення положень ст.137 ЦПК України та вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України не надано доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт адвокатом та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті позивачем (розрахунок витрат на правову допомогу, акт наданих правових послуг (виконаних робіт) та квитанцію до прибуткового касового ордеру). Сторони згідно з п.4.5. укладеного Договору про надання правової допомоги №20250305-6К від 05 березня 2025 року року обумовили, що виконання всіх зобов`язань сторонами за договором може фіксуватися в акті приймання-передачі послуг. Отже, сторони погодили, що правова допомога вважається наданою після підписання акта приймання-передачі наданої правової допомоги, який підписується сторонами та в якому зазначається зміст наданої правової допомоги. Разом з тим, в порушення підпункту 4.5. Договору про надання правової допомоги позивачем до закінчення судових дебатів не подано до суду підписаний сторонами Акт про надання правової допомоги. З огляду на викладене та беручи до уваги, що витрати ТОВ «Артеміда-Ф» на професійну правову допомогу в суді не підтверджені достатніми, належними та допустимими доказами, зокрема, стороною позивача не надано акт приймання-передачі послуг, який передбачений п. 4.5. договору про надання правової допомоги, суд приходить до висновку про відмову в стягненні витрат на правничу допомогу. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2024 року по справі №372/1704/22 (провадження 61-257св24). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1175 від 06.03.2025 (а.с.25). Враховуючи вищезазначене, та у зв`язку із задоволенням позову ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача у справі [PERSON] в сумі 2422,40 грн на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved