Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

Стислий зміст позовних вимог та доводів позивача Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд визнати недійсним спадковий договір, укладений 28 березня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міськеого нотаріального округу Хомою О.В., реєстровий номер №851. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог посилався, що [PERSON] є його двоюрідною сестрою. Тривалий час його сестра проживала одна, не була заміжньою, він, позивач та його сім`я були єдиними родичами [PERSON] , вона підтримували добрі стосунки та допомагали один одному. Посилався, що в 2014 році [PERSON] познайомилася із чоловіком на ім`я [PERSON] , який оселився в неї з 2015 року. Як на думку позивача, зі сторони [PERSON] його двоюрідна сестра не отримувала належної уваги та підтримки. У 2001 році у [PERSON] стався ішемічний інсульт, окрім перенесеного інсульту вона хворіла на гіпертонію 3 ст., кардіосклероз та цукровий діабет 2 типу, весь час він та члени його сім`ї підтримували [PERSON] . Зазначив, що 04 лютого 2017 року [PERSON] перенесла повторний ішемічний інсульт у правій півкулі головного мозку, знаходилася у стаціонарі КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова», де лікувалася з 04 лютого 2017 року по 14 лютого 2017 року. З 19 травня 2017 року по 29 травня 2017 року, у зв`язку з тим, що стан [PERSON] не поліпшився, вона проходила лікування у КЗОЗ «ХМКЛ №27», [PERSON] було підтверджено діагноз: дисцикуляторна гіпертонічна атеросклеротична енцефалопатія 2-3 ст., лакунарна хвороба головного мозку, гіпертонічна хвороба 3 ст. з високим ризиком, кардіосклероз, цукровий діабет 2 типу, деформований артроз правого плечового суглобу. Посилався, що за прогнозом лікарів [PERSON] потребувала тривалого лікування та за станом здоров`я отримала направлення на МСЕК для оформлення групи інвалідності. Зауважував, що його сестра не отримувала належного лікування, інвалідність не оформила, його сім`я намагалася їй допомогти, але її «так званий чоловік» перешкоджав їх зустрічам, не пускав їх до сестри. Посилався, що [PERSON] проживала не в належній їй квартирі, а в будинку, який є спадщиною його сім`ї, в будинку відсутні всі необхідні умови для проживання хворої людини. Посилався, що при відсутності належного догляду, лікування, нагдляду рекомендованих спеціалістами, ста здоров`я його сестри погіршувався та, як наслідок, 03 грудня 2017 року вона перенесла гострий інфаркт міокарда та померла у КЗОЗ «ХМКЛ №27». Зазначив, що під час поховання [PERSON] його сім`я побачила незнайому їм відповідачку, зі слів чоловіка, який проживав зі [PERSON] , між померлою та цією дівчиною 28 березня 2017 року був укладений спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Хомою О.В., р№851, відповідно до якого після смерті [PERSON] належна їй на праві власності квартира [ADDRESS] перейде до [PERSON] . Зауважував, що він вважає себе спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , тому звернувся до суду з даним позовом. Посилався, що про укладення спадкового договору між [PERSON] та [PERSON] йому не було відомо, а сама [PERSON] йому про укладення такого договору нічого не казала, вона згадувала, що видала довіреність на Петра, щоб він мав можливість отримувати гроші, а після перенесеного інсульту в лютому 2017 року [PERSON] погано та нерозбірливо говорила. Як на думку позивача, порушення пситхічної та психологічної діяльності [PERSON] були такими, що суттєво впливали на її здатність в період складання спадкового договору розуміти значення своїх дій та керувати ними, підпис [PERSON] у договорі це підпис тяжко хворої особи, станом якої скористалася відповідачка у своїх корисливих цілях, він, позивач. Вважає, що поведінка сестри дає йому підстави вважати, що на час укладення спадкового договору [PERSON] перебувала у стані, коли не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, її волевиявлення не відповідало її внутрішній волі, що, відповідно до вимог ч. 1 ст. 225 ЦК України, є підставою для визнання спадкового договору недійсним. Аргументи учасників справи 18 січня 2023 року через підсистему «Електронний суд» відповідача [PERSON] в особі її представника адвоката Кислого А.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. В обґрунтування обраної позиції зазначила, що позивачем не підтверджено доказами наявність у позивача права на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Посилалася, що в позові не наведено, які права та законні інтереси позивача порушено вчиненням правочину, що б могло слугувати підставою для звернення до суду з даним позовом. Зазначила, що спадковий договір, укладений 28 березня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] , р№850, складено в приміщенні приватного нотаріуса ХМНО Хоми О.В., текст договору вголос був прочитаний нотаріусом сторонам договору, власноручно підписаний сторонами, був посвідчений приватним нотаріусом Хомою О.В. Зауважувала, що волевиявлення [PERSON] було вільним і відповідало її волі, вона розуміла значення своїх дій та могла керувати ними на момент укладення спадкового договору. [PERSON] за життя на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебувала. Посилалася, що позивач не навів у пред`явленому позові доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними на момент укладення спадково договору, до позовної заяви не додано відповідних документів. З огляду на наведене, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. 07 лютого 2023 року засобом поштового зв`язку від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Харківського міського ненотаріального округу Хоми О.В. надійшли пояснення, в яких остання зазначає, що по суті справи вважає за необхідне зазначити, що оспорюваний позивачем спадковий договір був посвідчений нею 28 березня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за №850, був прочитаний нею вголос [PERSON] , вона уважно його слухала та вносила свої правки; сторони підписували вказаний вище договір особисто та в її, нотаріуса, присутності. Проводити розгляд справи просить за її відсутності, ухвалити рішення на розсуд суду. Рух справи Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 грудня 2017 року, справа №643/16135/17 надійшла до провадження судді Московського районного суду м. Харкова Поліщук Т.В. Ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова Поліщук Т.В. відкрито провадження по вказаній цивільній справі та призначено судове засідання. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2021 року, постановленою у складі судді Поліщук Т.В., по справі призначено судову посмертну психіатричну експертизу, яку в апеляційному порядку було оскаржено представником відповідача [PERSON] адвокатом Кислим А.М. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року апеляційну скаргу представника [PERSON] адвоката Кислого А.М. залишено без задоволення, ухвалу Московського районного суду м. Харкова від15 листопада 2021 року залишено без змін. 28 грудня 2022 року матеріали вказаної цивільної справи повернулися з Полтавського апеляційного суду до Московського районного суду м. Харкова. Розпорядженням керівника апарату Московського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2022 року на підставі наказу голови Московського районного суду м. Харкова від 05.05.2022 №01-06/32 «Про відрядження судді Московського районного суду м. Харкова Поліщук Т.В. до Октябрського районного суду м. Полтави» згідно з п. 2.3.49 та п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу призначено повторний автоматичний розподіл справи №643/16135/17. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 грудня 2022 року справа № 643/16135/17 надійшла до провадження судді Московського районного суду м. Харкова Семенової Я.Ю. Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 02 січня 2023 року прийняв справу до свого провадження, ухвалив розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначив проведення підготовчого засідання. Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 20 лютого 2023 року задовольнив заяву представника відповідача [PERSON] - адвоката Кислого А.М. про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Московський районний\~суд м.\~Харкова ухвалою\~від 21\~березня 2023\~року задовольнив клопотання позивача про призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи, проведення якої доручив експертам Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, на час проведення експертизи зупинив провадження у справі. Матеріали цивільної справи №643/16135/17 повернулися до суду із позначкою у довідці про причини повернення\~«адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, юридичну особу «Київський міський центр судово-психіатричної експертизи», місцезнаходження\~м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 103-А, припинено в результаті реорганізації. Московський районний\~суд м.\~Харкова ухвалою\~від 17\~травня 2023\~року поновив провадження у справі, призначив справу до розгляду в судовому засіданні. Московський районний\~суд м.\~Харкова ухвалою\~від 19\~травня 2023\~року задовольнив клопотання позивача про призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи, проведення якої доручив експертам Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків міністерства охорони здоров`я України», на час проведення експертизи зупинив провадження у справі. 07 липня 2023 року на адресу суду від Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків міністерства охорони здоров`я України» надійшло повідомлення за підписом заступника генерального директора з судово-психіатричної експертизи Олександра Ревенюка, згідно з яким, для проведення судово-психіатричної експертизи [PERSON] , на якого ухвалою суду покладено обов`язок щодо оплати експертизи, необхідно перерахувати 91 449,80 гривень на відповідні банківські реквізити, повідомлено, що експертиза буде прийнята до провадження після перерахування вказаної суми коштів. Вказане повідомлення було направлено судом на адресу позивача [PERSON] , за клопотанням якого судом було призначено проведення посмертної судово-психіатричної експертизи та який гарантував її оплату. Повідомлення було отримано [PERSON] , що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №61153 0496855 2 від 14.07.2023. 08 серпня 2023 року на адресу суду від Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків міністерства охорони здоров`я України» за підписом заступника генерального директора з судово-психіатричної експертизи [PERSON] надійшло повторне повідомлення, згідно з яким, для проведення судово-психіатричної експертизи [PERSON] , на якого ухвалою суду покладено обов`язок щодо оплати експертизи, необхідно перерахувати 91 449,80 гривень на відповідні банківські реквізити, повідомлено, що експертиза буде прийнята до провадження після перерахування вказаної суми коштів. Повідомлення повторно було скеровано на адресу замовника експертизи позивача [PERSON] 10 жовтня 2023 року матеріали цивільної справи №643/16135/17 від Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків міністерства охорони здоров`я України» надійшли на адресу Московського районного суду м. Харкова без виконання ухвали суду про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, у зв`язку з несплатою [PERSON] вартості експертного дослідження. Московський районний\~суд м.\~Харкова ухвалою\~від 13\~жовтня 2023 поновив провадження у справі, призначив справу до розгляду в судовому засіданні. Московський районний\~суд м.\~Харкова ухвалою\~від 19\~січня 2024 року відмовив у задоволенні клопотання позивача [PERSON] про призначення додаткової судово-почеркознавчої експертизи у справі. Постановою Харківського апеляційного суду від 06 березня 2024 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 19 січня 2024 року про відмову у призначенні додаткової судово-почеркознавчої експертизи у справі - залишено без змін. \~Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 06 травня 2024 року закрив підготовче провадження, призначив справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 07 червня 2024 року на 11-00 годину з викликом учасників справи. Задовольнив клопотання позивача [PERSON] про виклик та допит як свідків [PERSON] та [PERSON] . Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 26 вересня 2024 року задовольнив заяву представника відповідача [PERSON] - адвоката Кислого А.М. про його участь у всіх судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. 05 червня 2024 року через підсистему «Електронний суд» від позивача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення судового розгляду у справі, призначеного на 07 червня 2024 року на 11-00 годину, у зв`язку з його відрядженням та зайняттям волонтерською діяльністю у лавах ЗСУ. Жодних доказів на підтвердження обставин, зазначених позивачем [PERSON] у заяві про відкладення розгляду справи суду не надано. У зв`язку з неявкою у судове засідання позивача [PERSON] було оголошено перерву на 05 липня 2024 року на 14-00 годину. 05 липня 2024 року розгляд справи відкладався через зайнятість судді Семенової Я.Ю. у кримінальному провадженні №643/13559/23 за обвинуваченням [PERSON] за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, на 28 серпня 2024 року на 13-00 годину. 28 серпня 2024 року у судовому засіданні було оголошено перерву із врахуванням виходу суду у відпустку на 03 жовтня 2024 року на 14-30 години для виклику в судове засідання відповідача [PERSON] та свідків, про виклик та допит яких позивачем було заявлено клопотання, яке ухвалою суду від 06 травня 2024 року було задоволено та явку яких позивачем в судове засідання, призначене на 28 серпня 2024 року забезпечено не було. 03 жовтня 2024 року у судовому засіданні було оголошено перерву на 06 листопада 2024 року на 10-00 годину, у зв`язку із незабезпеченням позивачем [PERSON] явки в судове засідання свідків, про виклик та допит яких позивачем було заявлено клопотання та яке ухвалою суду від 06 травня 2024 року було задоволено. Позивач [PERSON] у судовому засіданні повідомив про перебування свідків на лікарняному, жодних доказів на підтвердження таких обставин суду не надав. 04 листопада 2024 року через підсистему «Електронний суд» від позивача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення судового розгляду у справі, призначеного на 06 листопада 2024 року на 10-00 годину, у зв`язку із його відрядженням до міста Києва. Жодних доказів на підтвердження обставин, зазначених позивачем [PERSON] у заяві про відкладення розгляду справи суду не надано. Явку свідків позивачем вчергове забезпечено не було, у судовому засіданні було оголошено перерву на 13 грудня 2024 року на 09-30 годину. 13 грудня 2024 року у судовому засіданні було оголошено перерву на 22 січня 2025 року на 10-00 годину, у зв`язку з технічною неможливістю у представника відповідача під єднатися до участі у розгляді справи в режимі відеоконференції. Явку свідків в судове засідання позивачем [PERSON] вкотре забезпечено не було. 20 січня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від позивача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення судового розгляду у справі, призначеного на 22 січня 2025 року на 10-00 годину, у зв`язку із його відрядженням. Жодних доказів на підтвердження обставин, зазначених позивачем [PERSON] у заяві про відкладення розгляду справи суду вчергове не надано. Явку свідків в судове засідання позивачем [PERSON] вкотре забезпечено не було. У судовому засіданні було оголошено перерву на 27 лютого 2025 року на 15-00 годину. 27 лютого 2025 року через підсистему «Електронний суд» від позивача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення судового розгляду у справі, призначеного на 27 лютого 2025 року на 15-00 годину, у зв`язку із хворобою свідка [PERSON] . Жодних доказів на підтвердження обставин, зазначених позивачем [PERSON] у заяві про відкладення розгляду справи суду вчергове не надано. Явку свідків в судове засідання позивачем [PERSON] вкотре забезпечено не було. У судовому засіданні було оголошено перерву із врахуванням виходу суду у відпустку на 04 квітня 2025 року на 10-00 годину. У судовому засіданні, призначеному на 04 квітня 2025 року було оголошено перерву на 02 травня 2025 року на 11-00 годину, у зв`язку із незабезпеченням позивачем [PERSON] у судове засідання явки свідка [PERSON] , про виклик та допит якої позивачем було заявлено клопотання та яке ухвалою суду від 06 травня 2024 року було задоволено. 02 травня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від позивача [PERSON] надійшло чергове клопотання про відкладення судового розгляду у справі, призначеного на 02 травня 2025 року на 11-00 годину, у зв`язку із його відрядженням з волонтерською допомогою для ЗСУ. Жодних доказів на підтвердження обставин, зазначених позивачем [PERSON] у заяві про відкладення розгляду справи суду вчергове не надано. Явку свідка [PERSON] в судове засідання позивачем [PERSON] вкотре забезпечено не було, клопотання позивача про виклик та допит як свідка [PERSON] було задоволено ще ухвалою суду від 06 травня 2024 року. Законом України «Про внесення змін до закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» №4273-ІХ від 26 лютого 2025 року, який набрав законної сили 25 квітня 2025 року, змінено найменування Московського районного суду міста Харкова на Салтівський районний суд міста Харкова. Участь у\~справі сторін\~та інших\~учасників справи Позивач [PERSON] у судове засідання, призначене на 02 травня 2025 року на 11-00 годину не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно, про що при матеріалах справи міститься розписка з особистим підписом позивача. 02 травня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від позивача [PERSON] надійшло чергове клопотання про відкладення судового розгляду у справі, призначеного на 02 травня 2025 року на 11-00 годину з посиланнями в клопотанні на його відрядження з волонтерською допомогою для ЗСУ. Жодних доказів на підтвердження обставин, зазначених позивачем [PERSON] у заяві про відкладення розгляду справи суду вчергове не надано. Явку свідка [PERSON] в судове засідання позивачем [PERSON] вкотре забезпечено не було. Суд звертає увагу, що позивач [PERSON] неодноразово подавав до суду клопотання про відкладення розгляду справи по суті - 05.06.2024, 04.11.2024, 20.01.2025, 27.02.2025, 02.05.2025, до ініційованих суду клопотань жодного разу не надав доказів на підтвердження причин поважності неявки в судові засідання, впродовж року не забезпечив явку свідка [PERSON] , про виклик та допит якої судом було задоволено клопотання позивача про що судом було постановлено ухвалу від 06.05.2024. Відповідач [PERSON] у судове засідання, призначене на 02 травня 2025 року на 11-00 годину не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином та своєчасно, у судовому засіданні відповідач була представлена повноважним представником адвокатом Кислим А.М., який приймав участь у розгляді справи в режимі відеоконференції. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Хома О.В. у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином та своєчасно, засобом поштового зв`язку 07 лютого 2023 року скерувала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності. У поданій заяві зазначила, що спадковий договір, що був нею посвідчений 28.03.2017 за реєстровим номером №850 був нею прочитаний вголос [PERSON] , остання уважно його слухала та вносила свої правки, сторони підписували вказаний договір особисто в її присутності (Том 3, а.с. 132). За правилами ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За правилами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Як це унормовано положеннями ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового\~процесу та\~їхні представники\~повинні добросовісно\~користуватися процесуальними\~правами;\~зловживання процесуальними\~правами не\~допускається. Суд бере до уваги, що позивач [PERSON] , звернувшись до суду з клопотанням про відкладення судового засідання, призначеного на 02 травня 2025 року на 11-00 годину та, зазначивши у заяві про причини неможливості його явки в судове засідання, не надав суду жодного доказу на підтвердження зазначених у заяві обставин. Крім того, позивачем раніше неодноразово 05.06.2024, 04.11.2024, 20.01.2025, 27.02.2025 подавалися до суду клопотання про відкладення розгляду справи без надання жодних доказів на підтвердження обставин, зазначених у клопотанні, що свідчить про відсутність у позивача поважних причин неявки в судові засідання та недобросовісне користування позивачем своїми процесуальними правами. \~ \~ \~ \~Суд, ураховуючи наведені вище обставини, з`ясувавши думку присутнього у судовому засіданні представника відповідача адвоката Кислого А.М., який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, беручи до уваги, що позивач [PERSON] у судовому засіданні 28 серпня 2024 року скористався процесуальним правом вступного слова, був присутній у судовому засіданні 03 жовтня 2024 року при заслуховуванні вступного слова відповідача [PERSON] та її представника, був присутній в судовому засіданні 04 квітня 2025 року при допиті свідка [PERSON] та дослідженні письмових доказів у справі, беручи до уваги відсутність у позивача поважних причин неявки в судове засідання, вважає за можливе проводити розгляд справи 02 травня 2025 року об 11-00 годині за відсутності належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи позивача [PERSON] . Неявка у судове засідання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Хоми О.В. не є перешкодою для розгляду справи, позаяк від третьої особи на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій вона висловила свою позицію щодо позову, проти чого не заперечував присутній у судовому засіданні в режимі відеоконференції представник відповідача. У судовому засіданні 02 травня 2025 року представником відповідача адвокатом Кислим А.М. було заявлено клопотання про залишення позовної заяви [PERSON] без розгляду з огляду на неявку останнього в судове засідання без поважних причин. Суд, заслухавши клопотання представника відповідача, вивчивши матеріали справи, доходить висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви [PERSON] без розгляду та відмовляє в його задоволенні, з огляду на таке. Як це унормовано правилами ч. 5 ст. 223 ЦПК України, суд залишає позовну заяву без розгляду, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним причини неявки, крім випадку, коли нез`явлення позивача не перешкоджає вирішенню спору. З огляду на те, що позивач [PERSON] у судовому засіданні 28 серпня 2024 року скористався процесуальним правом вступного слова, був присутній у судовому засіданні 03 жовтня 2024 року при заслуховуванні вступного слова відповідача [PERSON] та її представника, був присутній в судовому засіданні 04 квітня 2025 року при допиті свідка [PERSON] та дослідженні письмових доказів у справі, беручи до уваги відсутність у позивача поважних причин неявки в судове засідання, суд вважає за можливе проводити розгляд справи 02 травня 2025 року об 11-00 годині за відсутності належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи позивача [PERSON] , позаяк його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Позивач [PERSON] у судовому\~засіданні 28\~серпня 2024\~року скористався\~процесуальним правом\~вступного слова,\~у вступному\~слові позовні\~вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, наведених у пред`явленому позові, про обставини, які послугували підставою для звернення до суду з даним позовом, пояснив таке. Зазначив, що метою пред`явлення до суду даного позову є бажання узнати правду про те, як було укладено спадковий договір між [PERSON] та [PERSON] . Посилався, що він є єдиним братом померлої [PERSON] , остання внаслідок хвороби не ходила, не говорила, зауважив, що [PERSON] йому казала, що нічого не підписувала. Як на думку позивача, спадковий договір необхідно визнати недійсним, позаяк він був укладений із [PERSON] обманним шляхом, у спадковому договорі підпис не його сестри, його сестра була психічно хвора. Зазначив, що [PERSON] була паралізована, вона перенесла два інсульти, йому стало відомо про існування спадкового договору 04 грудня 2017 року. Посилався, що в будинку, в якому до своєї смерті проживала [PERSON] по [ADDRESS] , з нею проживав квартирант [PERSON] . Зазначив, що [PERSON] після лікарні насильно потягли до нотаріуса для підписання спадкового договору. Посилався, що про те, що [PERSON] померла їм стало відомо зі слів сусідів, позаяк сусіди йому зателефонували та повідомили цю новину. На запитання суду позивач [PERSON] відповів, що він не змінював своїх позовних вимог, не подавав заяву про зміну предмета або підстав позову, просить визнати спадковий договір недійсним з підстав, наведених у позові. Відповідач [PERSON] , яка приймала участь у розгляді справи в режимі відеоконференції 03 жовтня 2024 року, у вступному слові зазначила, що заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] . В обґрунтування обраної позиції посилалася на обставини, як вони зазначені у відзиві на позовну заяву. Зазначила, що договір між нею та [PERSON] був укладений офіційно у присутності нотаріуса. Вона що не пам`ятає, у якому році вона познайомилася з [PERSON] , але познайомилися вони через її хрещеного батька [PERSON] . На запитання позивача відповідач зазначила, що [PERSON] страждала на цукровий діабет. Відповіла, що [PERSON] підписала спадковий договір правою рукою, до нотаріуса для підписання спадкового договору вони їздили на таксі, назад також поверталися на таксі. Зауважувала, що [PERSON] не користувалася ніякими візочками для пересування, мала можливість самостійно пересуватися. Відповіла, що вона була на похоронах [PERSON] . На запитання суду відповідач зазначила, що з [PERSON] вона познайомилася, коли її хрещений прийшов разом з [PERSON] до неї, відповідача, у гості. Її хрещений [PERSON] проживали з [PERSON] , як подружжя, але без реєстрації шлюбу. Відповіла, що з часу, коли вона познайомилася із [PERSON] та вони вирішили укласти спадковий договір пройшло десь півроку. Зазначила, що вона та її батьки допомагали [PERSON] по домогосподарству, про це їх просила [PERSON] . Відповіла, що саме [PERSON] була ініціатором укладення спадкового договору. Зазначила, що зі слів [PERSON] їй відомо, що в [PERSON] була рідна сестра, але вона померла, за час її знайомства із [PERSON] вона, відповідач, ніколи не бачила ніяких родичів [PERSON] , її ніхто не відвідував. Зазначила, що коли [PERSON] проходила лікування в лікарні, вона, відповідач, її відвідувала, приносила [PERSON] їжу. Представник відповідача\~ [PERSON] \~ адвокат\~Кислий А.М. у судовому засіданні заперечував проти позову, в обґрунтування обраної позиції посилався на обставини, як вони зазначені у відзиві на позовну заяву. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 28 березня 2017 року між [PERSON] (Відчужувач) та [PERSON] (Набувач) був укладений спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хомою О.В., зареєстровано в реєстрі за №851, що знаходить своє підтвердження копією спадкового договору, наданого Московському районному суду м. Харкова приватним нотаріусом ХМНО Хомою О.В. на виконання ухвали суду про витребування доказів, постановленої 27.02.2018 у складі судді Поліщук (надалі Спадковий договір) (Т. 1, а.с. 126-127). У договорі зазначено, що «Відчужувач» та «Набувач», розуміючи значення своїх дій та, діючи добровільно, попередньо ознайомлені з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів, склали цей договір у відповідності із статтею 1302 ЦК України. Згідно з п. 1 Спадкового договору «Набувач» зобов`язується виконувати розпорядження «Відчужувача», що встановлені цим договором, і в разі його смерті набуває право власності на майно «Відчужувача», що є предметом цього договору. Відповідно до п. 2 Спадкового договору предметом договору є квартира [ADDRESS] , квартира є однокімнатною, житловою площею 19,9 кв.м., загальною площею 35,8 кв.м. Відповідно до п. 13 Спадкового договору право власності на майно у Набувача виникає з моменту смерті Відчужувача та державної реєстрації права власності на майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до діючого законодавства. Згідно з п. 18 Спадкового договору, зміст статей 1302-1308 ЦК України та п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків та гуртожитків, затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 №572, сторонам нотаріусом роз`яснено. Як це убачається зі змісту п. 19 Спадкового договору, цей договір складено в двох примірниках, один з яких залишається в справах приватного нотаріуса ХМНО Хоми О.В., а другий видається Набувачу. Текст цього договору прочитано нотаріусом вголос. \~ \~ \~ \~У Спадковому договорі зазначено, що він посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хомою О.В., договір підписано сторонами у присутності нотаріуса, особи сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність [PERSON] вказаної вище квартири перевірено (Т. 1, а.с. 127). \~ \~ \~ \~Зміст наданої суду копії договору містить підписи його сторін [PERSON] (Відчужувач) та [PERSON] (Набувач). Як це убачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 04 грудня 2017 року Харківським міським державним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області, [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , про що 04 грудня 2017 року було проведено відповідний запис за №17334 (Т. 1 а.с. 90). Відповідно до копії Договору-замовлення №527/05 на організацію та проведення поховання від 04.12.2017, укладеного між виконавцем (ритуальною службою) КП «Ритуал» в особі Ткаченко Т.В. та замовником [PERSON] , його предметом є організація та проведення поховання померлої, облаштування місця поховання [PERSON] , вартість послуг становить двісті п`ятдесят гривень (Т. 1 а.с. 92). Відповідно до копії заяви [PERSON] , поданої начальникові Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова від 27.12.2017, [PERSON] просить надати їй одноразову грошову допомогу на поховання [PERSON] , адреса: [ADDRESS] . Надана суду копія містить штамп Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова за вх. №В17-27873 від 27.12.2017 (Т. 1 а.с. 95). Відповідно до листа-відповіді №0121/6047 від 20.08.2019, скерованого на адресу судді Московського районного суду м. Харкова Поліщук Т.В. за підписом в.о. ген. Директора КНП ХОР «ОКПЛ №3», [PERSON] , 1960 року народження, в 2009 році на стаціонарному лікуванні в КНП ХОР «ОКПЛ №3» не перебувала, у зв`язку з чим медичну карту стаціонарного хворого направити на адресу ХНДЕКЦ МВС України немає можливості (Т. 2 а.с. 13). Відповідно до копії Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року, прийнятої у справі №953/19926/19, провадження №61-14878св21, касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року, залишено без змін. Як установлено Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у вказаній постанові, рішенням Київського районного суду мі Харкова від 17 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року, встановлено факт родинних відносин між фізичними особами, а саме, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є тіткою [PERSON] , [INFO] , а також, що [PERSON] , [INFO] , є двоюрідною сестрою [PERSON] . Визнано на [PERSON] право власності на житловий будинок із надвірними будівлями, загальною площею 73,3 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м., розташований по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (Т. 3 а.с. 137-147). Відповідно до листа №04-05/1324 від 29.06.2023, скерованого на адресу суду в особі судді Семенової Я.Ю. від Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків міністерства охорони здоров`я України» за підписом заступника генерального директора з судово-психіатричної експертизи [PERSON] , для проведення судово-психіатричної експертизи необхідно перерахувати 91 449,80 гривень на відповідні банківські реквізити, повідомлено, що експертиза буде прийнята до провадження після перерахування вказаної суми коштів (Т. 3 а.с. 230). Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення №61153 0496855 2 від 14.07.2023, копію листа Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків міністерства охорони здоров`я України» за підписом заступника генерального директора з судово-психіатричної експертизи [PERSON] було отримано [PERSON] особисто 14.07.2023 (Т. 3 а.с. 233). Відповідно до листа №04-05/2044 від 02.10.2023, скерованого на адресу суду в особі судді [PERSON] від Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків міністерства охорони здоров`я України» за підписом заступника генерального директора з судово-психіатричної експертизи [PERSON] , для проведення судово-психіатричної експертизи [PERSON] , на якого ухвалою суду від 19.05.2023 покладено витрати по проведенню посмертної судово-психіатричної експертизи, необхідно перерахувати 91 449,80 гривень на відповідні банківські реквізити, повідомлено, що експертиза буде прийнята до провадження після перерахування вказаної суми коштів (Т. 3 а.с. 230). Повторне повідомлення експерта було направлено на адресу [PERSON] 10\~жовтня 2023\~року від\~Державної установи\~«Інститут психіатрії,\~судово-психіатричної\~експертизи та\~моніторингу наркотиків\~міністерства охорони\~здоров`я України»\~за підписом\~заступника генерального\~директора з\~судової експертизи\~ [PERSON] \~на адресу\~Московського районного\~суду м.\~Харкова надійшли\~матеріали цивільної\~справи №643/16135/17\~без виконання\~ухвали суду\~про призначення\~посмертної судово-психіатричної\~експертизи від\~19.05.2023,\~у зв`язку\~з несплатою\~ [PERSON] \~вартості експертного\~дослідження (Т.\~3\~а.с.\~239). \~ \~ \~ \~ Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона проживає за адресою [ADDRESS] . Посилалася, що вона дуже давно знає [PERSON] , спілкувалася з нею до закінчення її, [PERSON] , життя, позаяк вони були сусідами, [PERSON] проживала в будинку [ADDRESS] , а вона, свідок в будинку [ADDRESS] . Посилалася, що з 2007 року, з моменту смерті батька [PERSON] вони сильно зблизилися, стали дружити, [PERSON] була одинокою жінкою, а вона, свідок, стала вдовою. Вони стали спілкуватися дуже тісно, майже кожен вечір разом вечеряли, усі свята проводили разом. Зазначила, що у 2014 році до будинку [PERSON] поселився квартирант на ім`я [PERSON] , після чого їх відносини з [PERSON] стали не такими тісними, вони стали спілкуватися рідше, але вони все одно продовжували підтримувати дружні відносини. Зазначила, що коли в житті [PERSON] з`явився [PERSON] та [PERSON] , їх, свідка та [PERSON] , відносини стали зовсім поганими майже до 2016 року. У 2016 році вона, свідок, узнала, що [PERSON] захворіла та в неї стався інфаркт, але їй про це навіть не повідомили, не сказали, що [PERSON] лежить у лікарні, це було у лютому 2016 року. Повідомила, що про хворобу [PERSON] та про те, що вона лікувалася у лікарні внаслідок перенесеного інфаркту їй сказала сусідка. Свідок зазначила, що вона стала вимагати в Петра, щоб він їй показав [PERSON] , а коли вона її побачила після виписки з лікарні, то може сказати, що [PERSON] зовсім не могла говорити, вона, свідок, дала [PERSON] ручку, щоб вона їй писала, але [PERSON] навіть писати на могла. Посилалася, що вона, свідок, приносила [PERSON] обіди, запитувала в [PERSON] , чи її годують, на що [PERSON] плакала та кивала, показувала, щоб вона, свідок, нічого [PERSON] не казала. Вона, свідок, після цього, стала приносити [PERSON] обіди та вимагала, щоб [PERSON] їла за її присутності. Зазначила, що [PERSON] забрав в [PERSON] телефон, а до цього [PERSON] їй хоч щось могла «промичати» у телефон. Посилалася, що [PERSON] став закривати двері, тоді вона, свідок, пригрозила останньому, що, якщо він не буде її пускати до [PERSON] , то вона звернеться до дільничного інспектора із заявою, але [PERSON] на її погрози ніяк не відреагував. Посилалася, що [PERSON] , коли чула її, свідка, голос, добиралася до вікна та плакала. Зазначила, що восени 2017 року [PERSON] стало гірше, вона, свідок, розуміла, що [PERSON] потрібно посилено лікувати. На її запитання до [PERSON] чим він лікує [PERSON] , останній їй відповідав, що чим потрібно, тим і лікує. Зазначила, що їй потім стало відомо від сусідки [PERSON] про те, що [PERSON] [INFO] померла. Вона, узнавши про це, прийшла до [PERSON] , стала стукати у двері, а коли [PERSON] їй відчинив, а вона йому завдала запитання про те, чи дійсно [PERSON] померла, він їй відповів звідки їй про це стало відомо. В неї, свідка, склалося враження, що [PERSON] мав бажання скрити від неї факт смерті [PERSON] . Коли вона запитала про поховання [PERSON] та чи потрібна йому її допомога, [PERSON] повідомив, що нічого не потрібно, а про день та місце похорон їй стало відомо від сусідки [PERSON] . Свідок відповіла, що вона завжди [PERSON] наставляла про те, щоб вона не зближалася із [PERSON] , по дружньому радила їй нічого не підписувати. Відповіла, що [PERSON] за своїм станом здоров`я не могла підписати договір, оскільки вона навіть їй записку не могла написати, зазначила, що [PERSON] самостійно погано пересувалася, вона це бачила, коли приносила [PERSON] обіди. На запитання суду свідок [PERSON] відповіла, що спочатку, коли [PERSON] оселився в [PERSON] , вони святкували разом свята, а у подальшому, коли вона, свідок, дзвонила [PERSON] та пропонувала зустрітися, [PERSON] їй відповідала, що вони з [PERSON] йдуть у гості, [PERSON] стала часто посилатися на те, що вони з [PERSON] проводять час у їх компанії. Зазначила, що одного разу вона, свідок, побачила, як із будинку [PERSON] «вивалилася компанія», вона, свідок, побачила, що [PERSON] стало незручно, що вона, свідок, це побачила та [PERSON] її також не запросила до себе у гості. Відповіла, що вона була обурена тим, що [PERSON] їй не повідомив про те, що у 2017 році [PERSON] потрапила до лікарні, вона, свідок, висловила [PERSON] свої претензії з цього приводу, на що він їй відповів, що це не її справа. Відповіла, що вона пригрозила [PERSON] написати на нього заяву до поліції, але з жодними заявами до правоохоронних органів вона не зверталася. Відповіла, що їй не відомо, чи приходив хтось із сусідок, крім неї, до [PERSON] . На запитання позивача свідок відповіла, що [PERSON] , позивач у справі, часто допомагав [PERSON] , не тільки з її похованням, а й із заборгованістю за постачання газу, посилалася, що [PERSON] повідомляла їй, свідкові, що [PERSON] допомагав їй сплачувати за газ, погасив заборгованість, їй [PERSON] навіть квитанції показувала. [PERSON] , що [PERSON] брала кредити, а [PERSON] , як це їй відомо зі слів [PERSON] , був її поручителем. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Як це унормовано положеннями ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати\~або присікати\~порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі №759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу\~(ч. 1 ст. 215 ЦК України). Згідно зі статями\~16,\~203,\~215 ЦК України\~для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (див. постанову Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року у справі № 761/12692/17 (провадження №61-37390свп18)). Згідно зі\~ст. 1302 ЦК України\~за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Спадковий договір\~може бути\~розірвано судом\~на вимогу\~відчужувача у\~разі невиконання\~набувачем його\~розпоряджень,\~як це\~закріплено вимогами\~ч.\~1\~ст. 1308 ЦК України. Спадковий договір може бути визнано недійсним із підстав, визначених нормами\~глави 16 ЦК України, тому вимогу про визнання недійсним спадкового договору може бути заявлено як відчужувачем, набувачем, так й іншою заінтересованою особою. Як це знаходить своє підтвердження постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року, прийнятою у справі №953/19926/19, провадження №61-14878св21, рішенням Київського районного суду м.Харкова від 17 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року, встановлено факт родинних відносин між фізичними особами, а саме, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є тіткою [PERSON] , [INFO] , а також, що [PERSON] , [INFO] , є двоюрідною сестрою [PERSON] . Визнано на [PERSON] право власності на житловий будинок із надвірними будівлями, загальною площею 73,3 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м., розташований по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Відтак, знаходить своє підтвердження обставина того, що позивач [PERSON] є двоюрідним братом померлої [PERSON] , є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , а тому є заінтересованою особою, яка має право ініціювати до суду позов про визнання спадкового договору недійсним. У свою чергу, вказаним судовим рішенням спростовуються доводи відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що у позові не наведено, які права та законні інтереси позивача порушено вчиненням оспорюваного правочину та не підтверджено наявність у позивача права на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2020 року в справі № 177/1942/16-ц (провадження № 61-2276св19)). З огляду на наведене вище, суд залишає поза увагою посилання позивача у пред`явленому позові на те, що він, позивач, та члени його сім`ї не бачили [PERSON] поряд зі [PERSON] , що викликає в нього, позивача, сумніви у виконанні відповідачем обов`язків за спадковим договором, позаяк, як про це виснував Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 22 червня 2020 року в справі №177/1942/16-ц, невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним. Правочин чи договір з`являються як юридичний факт в момент їх вчинення. Недійсність може «вражати» правочин чи договір, і вона стосується саме моменту його вчинення, а не виконання. Саме на момент вчинення правочин чи договір перевіряються на те, чи він відповідає, зокрема, вимогам щодо його дійсності, яка форма встановлена законом щодо правочину чи договору на момент його вчинення (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 336/6023/20 (провадження № 61-11523сво23)). Як убачається зі змісту пред`явленого позивачем [PERSON] позову, він просить визнати оспорюваний ним спадковий договір недійсним саме з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 грудня 2021 року у справі №635/3664/16 (провадження №61-14002св21) зазначено, що «для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях». Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №554/11179/13-ц (провадження № 61-30685св18), від 02 листопада 2020 року у справі №326/81/15 (провадження №61-837св19), від 26 травня 2021 року у справі №639/348/17 (провадження №4822св21). З такого ж тлумачення наведених норм щодо необхідності установлення абсолютної неспроможності особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними як підстави для визнання цього правочину недійсним відповідно до частини першої статті 225 ЦК України, виходив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі №496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19), у якій, крім наведеного, виснував, що для визнання правочину недійсним за цією нормою необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. За правилами ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, як це закріплено положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Правилами ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Як це унормовано положеннями п. 2 ч. 1 ст. 105 ЦПК України, призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи\~судом є\~обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у\~справі необхідно\~встановити психічний стан особи. У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (ч. 1 ст. 109 ЦПК України). Як убачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] , пред`являючи позов про визнання спадкового договору недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України (визнання недійсним правочину, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними), 19 травня 2023 року звернувся до суду із клопотанням про призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи, проведення якої просив доручити Державній установі «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків» Міністерства охорони здоров`я України. На вирішення експертів просив поставити такі питання: 1) чи страждала на якісь психічні захворювання померла [PERSON] під час укладання спадкового договору від 28 березня 2017 року; 2) чи усвідомлювала померла [PERSON] за своїм психічним станом значення своїх дій та (або) чи могла керувати ними під час укладення спадкового договору від 28 березня 2017 року. Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 19 травня 2023 року задовольнив клопотання позивача [PERSON] . Призначив у справі посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручив експертам Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» (04080, місто Київ, вулиця Кирилівська, будинок 103). На вирішення експертизи поставив такі питання: 1) чи страждала на якісь психічні розлади померла [PERSON] , 1960 року народження, під час укладання спадкового договору від 28 березня 2017 року; 2) чи усвідомлювала померла [PERSON] , 1960 року народження, за своїм психічним станом значення своїх дій та (або) чи могла керувати ними під час укладення спадкового договору від 28 березня 2017 року. 07 липня 2023 року на адресу суду від Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків міністерства охорони здоров`я України» надійшло повідомлення за підписом заступника генерального директора з судово-психіатричної експертизи Олександра Ревенюка, згідно з яким, для проведення судово-психіатричної експертизи необхідно здійснити її оплату в сумі 91449,80 гривень на відповідні банківські реквізити, повідомлено, що експертиза буде прийнята до провадження після перерахування вказаної суми коштів. Вказане повідомлення було направлено судом на адресу позивача [PERSON] , за клопотанням якого судом було призначено проведення посмертної судово-психіатричної експертизи та який гарантував її оплату. Повідомлення було отримано [PERSON] особисто, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №61153 0496855 2 від 14.07.2023. 08 серпня 2023 року на адресу суду від Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків міністерства охорони здоров`я України» за підписом заступника генерального директора з судово-психіатричної експертизи [PERSON] надійшло повторне повідомлення про необхідність проведення [PERSON] , як особою, яка відповідно до ухвали суду від 19 травня 2023 року гарантує оплату експертизи, її оплати. Повідомлення повторно було скеровано на адресу замовника експертизи позивача [PERSON] . Водночас, 10 жовтня 2023 року матеріали цивільної справи №643/16135/17 повернулися на адресу Московського районного суду м. Харкова від Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків міністерства охорони здоров`я України» без виконання ухвали суду про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, у зв`язку з несплатою [PERSON] , як особою, яка гарантувала оплату експертизи, вартості експертного дослідження. Відтак, позивач [PERSON] , заявивши клопотання про призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи, яке ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 19 травня 2023 року суду було задоволено, отримавши повідомлення Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків міністерства охорони здоров`я України» про необхідність перерахування ним, [PERSON] , як замовником експертного дослідження, оплати за проведення експертизи в сумі 91 449,80 гривень на відповідні банківські реквізити, жодних дій не вчинив, у зв`язку з чим, 10 жовтня 2023 року матеріали цивільної справи №643/16135/17 були повернуті до суду без виконання ухвали суду про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи від 19.05.2023, у зв`язку з несплатою [PERSON] вартості експертного дослідження. Таким чином, позивач [PERSON] , зазначивши у клопотанні про проведення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи про покладення на нього витрат за проведення експертизи, отримавши повідомлення експерта про необхідність внесення такої оплати, ухилився від виконання взятого на себе обов`язку, у зв`язку з чим, несе ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням ним процесуальних дій. При цьому суд зауважує, що, як це закріплено положеннями ч. 1 ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Водночас, суд наголошує на висновках Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, яких він дійшов у постанові від 11 листопада 2019 року, прийнятій у справі №496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19), та у якій, зокрема, виснував, що для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Верховний Суд\~виходив знеобхідності установлення абсолютної неспроможності особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними як підстави для визнання цього правочину недійсним відповідно до частини першої статті 225 ЦК України. Відтак, за наявної з боку позивача [PERSON] бездіяльності з приводу несплати ним вартості посмертної судово-психіатричної експертизи, унаслідок чого таке експертне дослідження проведено не було, матеріали справи не містять, а позивачем суду не надано висновку судово-психіатричної експертизи, який є необхідним, у розумінні вимог п. 2 ч. 1 ст. 105 ЦПК України, для установлення абсолютної неспроможності особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, як підстави для визнання цього правочину недійсним відповідно до частини першої статті 225 ЦК України. У свою чергу, що стосується посилань позивача на те, що показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] ним буде доведено обставину про дійсний стан здоров`я його померлої двоюрідної сестри [PERSON] , то суд зважає на таке. Так, надаючи оцінку показанням свідка [PERSON] , яких вона надала суду про стан здоров`я померлої [PERSON] , суд зауважує, що за відсутністю у матеріалах справи висновку судово-психіатричної експертизи на підтвердження абсолютної неспроможності [PERSON] у момент вчинення нею оспорюваного правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, показання вказаного свідка є недостатніми для того, щоб дійти висновку про наявність підстав для визнання спадкового договору недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України. При цьому, суд бере до уваги положення ч. 2 ст. 78 ЦПК України, якими закріплено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2 ст. 89 ЦПК України). Що стосується свідка [PERSON] , показаннями якої позивач мав намір довести обставини щодо стану здоров`я [PERSON] , клопотання про виклик та допит якої було заявлено позивачем та було задоволено ухвалою суду від 06 травня 2024 року, то позивач [PERSON] впродовж року (з 06 травня 2024 року до 02 травня 2025 року) не забезпечив явку свідка в судове засідання для її допиту, а, як це унормовано положеннями ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З приводу наданих позивачем копій медичних висновків щодо захворювань [PERSON] за лютий, травень та липень 2017 року суд зазначає, що, як про це виснував Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року, прийнятій у справі №496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19), для визначення наявності в особи стану, коли вона саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними на момент укладення правочину, суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України, вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Натомість, за відсутності у даній справі висновку судово-психіатричної експертизи, у зв`язку з ухиленням позивача [PERSON] від внесення гарантованої ним оплати за проведення експертизи, установити обставини щодо абсолютної неспроможності [PERSON] розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними у момент вчинення нею оспорюваного позивачем спадкового договору лише на підставі показів одного свідка та наданих суду медичних висновків за лютий, травень та липень 2017 року, суд, не маючи необхідних спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, позбавлений можливості. З огляду на наведене вище, суд дійшов висновку, що в ході розгляду справи судом позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження абсолютної неспроможності [PERSON] розуміти значення своїх дій в момент укладення з [PERSON] спадкового договору, тобто станом на 28 березня 2017 року, та, відповідно, не доведено наявності підстав для визнання спадкового договору недійсним з підстав, заявлених позивачем, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню. Що стосується посилань позивача [PERSON] у вступному слові на те, що [PERSON] не підписувала оспорюваний ним спадковий договір, то такі доводи позивача суд відхиляє, позаяк позов [PERSON] про визнання спадкового договору недійсним пред`явлено з підстав, визначених ч. 1 ст. 225 ЦК України, якими врегульовано, що судом може бути визнаний недійсним правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Із заявою про зміну предмету або підстави позову позивач [PERSON] у встановленому вимогами цивільного процесуального закону порядку до суду не звертався, а відтак, суд розглядає дану справу в межах пред`явлених позивачем вимог. При цьому, суд ураховує, що за правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частини перша, друга\~статті 264 ЦПК України). Диспозитивність - один з базових принципів судочинства,

Outcome: dismissed