Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

08 січня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ДП «КБ «Південне» ім. М.К. Янгеля» із позовними вимогами про стягнення заробітної плати (а. с. 1-4). В обґрунтування позовної заяви зазначає, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2024 року та постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року у справі № 204/11899/22 стягнуто з ДП «КБ «Південне» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 грудня 2022 року по 26 липня 2023 року із розрахунку кількості робочих днів за цей період, виходячи з 5-денного робочого тижня ДП «КБ «Південне». Вказує, що наказом ДП «КБ «Південне» від 17 серпня 2023 року № 1033-к з 27 липня 2023 року відповідачем відновлено їй табельний облік. Зазначає, що оскільки наказом ДП «КБ «Південне» від 30 березня 2022 року № 360, на підприємстві з 01 квітня 2022 року було оголошено простій, то вона також з 27 липня 2023 року по 31 травня 2024 року перебувала у простої, а відтак відповідач повинен їй оплачувати даний простій із розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). При цьому вказує, що у період 2023-2024 років відповідачем було підвищено посадові оклади відповідно до затверджених Схем посадових окладів інженерно-технічних працівників (ІТП) та службовців... ДП «КБ «Південне». Вказує, що їй, як фахівцю І категорії, було встановлено оклад: з 01 квітня 2023 року 8370 гривень, з 01 квітня 2024 року 11570 гривень, з 01 квітня 2024 року 13040 гривень, але при цьому у період з 27 липня 2023 року по 31 травня 2024 року їй нараховувалася заробітна плата нижче ніж 2/3 встановленого окладу за посадою. Тому прохає суд стягнути з відповідача недоплачену їй частину простою, з урахуванням наданого 01 травня 202255 року розрахунку заборгованості, у розмірі 46068 гривень 64 копійки. Ухвалою суду від 14 січня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін (а. с. 31), копія якої надіслана учасникам справи 14 січня 2025 року за вихідним № 1882/25-вих/2/204/1268/25 (а. с. 32). 10 лютого 2025 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] (а. с. 41- 43 та на звороті). В обґрунтування відзиву зазначає, що дійсно позивачка працювала у відповідача на посаді фахівця 1 категорії відділу 923, але наказом № 857-к від 27 травня 2024 року її звільнено з роботи на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням чисельності працівників. Вказує, що дане рішення відповідача вона оскаржувала в судовому процесі, але рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2025 року у справі № 204/6338/24 в задоволенні її позовних вимог було відмовлено, оскільки її звільнення проведено з дотриманням порядку та норм чинного законодавства України. Разом з цим, зазначає, що доводи позивачки про те, що у період з 02 грудня 2022 року по 26 липня 2023 року вона працювала у відповідача за умовами повного робочого тижня (5 днів), не відповідає дійсності, оскільки наказом ДП «КБ «Південне» № 251 від 09 березня 2021 року на підприємстві встановлено неповний (одноденний) робочий тиждень. Вказує, що позивачка надала згоду на продовження роботи зі змінами істотних умов праці відповідно до вищевказаного наказу. Разом з цим, зазначає, що наказом ДП «КБ «Південне» № 662 від 31 травня 2021 року змінено працівникам підприємства, що зазначені у Додатку 1, з 01 червня 2021 року режим роботи на неповний (одноденний) робочий тиждень. Стверджує, що з даним наказом [PERSON] ознайомлена під особистий підпис, що підтверджується Листом ознайомлення працівників відділу № 923 з наказом від 31 травня 2021 року № 662. Тому вважає, що починаючи з 01 червня 2021 року, [PERSON] працювала на умовах неповного (одноденного) робочого тижня. У подальшому наказом генерального директора № 360 від 30 березня 2022 року працівникам підприємства оголошено простій, в тому числі і [PERSON] , а відтак з 30 березня 2022 року [PERSON] перебувала в трудових відносинах з підприємством на умовах неповного (одноденного) робочого тижня та перебувала у режимі простою. Вказує, що усі вищезазначені накази є чинними, актуальними, позивачкою не оскаржувались, а тому [PERSON] , працюючи в умовах неповного (одноденного) робочого тижня та отримувала заробітну плату пропорційно відпрацьованому часу. Зазначає, що працівникам, які працюють на умовах неповного робочого часу, час простою не з вини працівника, у т, ч. на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачують за години, які мали бути для працівника робочими, але виявилися годинами простою, відповідно до норм статей 56 і 113 КЗпП. Тобто оплата провадиться з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) з урахуванням відпрацьованого часу. Тому вважає, що при виплаті оплати праці позивачки, відповідач дотримався всіх вимог чинного законодавства, а тому позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Прохає суду у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 17 лютого 2025 року на адресу суду надійшла відповідь позивачки на відзив (а. с. 69-71), в якій вона заперечує проти доводів відповідача. Так, в обґрунтування відзиву зазначає, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року у справі № 204/11899/22 встановлено, що: «наказами ДП «КБ «Південне» № 251 від 09 березня 2021 року та № 662 від 31 травня 2021 року з 01 червня 2021 року працівникам (в тому числі і [PERSON] ) було встановлено змінений режим роботи на неповний (одноденний) робочий тиждень, а саме робочі дні понеділок, згідно з табелем календарем підприємства..» Вказує, що відповідачем не надано доказів наявності відносно неї наказу про встановлення їй у період з 02 грудня 2022 року неповного (одноденного) робочого тижня, у зв`язку з чим суд розраховував кількість робочих днів за період з 02 грудня 2022 року по 26 липня 2023 року виходячи із 5-денного робочого тижня. Вказує, що наказом ДП «КБ «Південне» від 17 серпня 2023 року № 1033-к їй відновлено табельний облік з 27 липня 2023 року, але при цьому ним не визначено їй неповний (одноденний) робочий тиждень. Тому вважає, що з 27 липня 2023 року по 31 травня 2024 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем на умовах 5-денного робочого тижня та знаходилася у простої, а відтак відповідач їй повинен був платити не менше 2/3 частини встановленого їй окладу. Прохає суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 11 березня 2025 року на адресу суду надійшли письмові заперечення представника відповідача Борисенка М.В. на відповідь на відзив (а. с. 76-78), в яких він доводи позивачки вважає необґрунтованими. Так, зазначає, що оскарження, про яке пише позивачка це цивільна справа № 204/6338/24 про поновлення позивачки на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Даним рішенням суду позивачці відмовлено в поновленні на роботі, стягненні середнього заробітку, компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди. Це рішення набрало законної сили, оскільки постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2025 року, дане рішення залишено буз змін. Вважає, що оскільки питання стягнення заробітної плати вже було предметом позову у справі № 204/6338/24 та рішеннями судів першої та апеляційної інстанції вже надано оцінку цим позовним вимогам, то дані позовні вимоги не підлягають задоволенню. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, прохала суд їх задовольнити, обґрунтовування надала аналогічні тексту заяв по суті справи. У судовому засіданні представник відповідача Борисенко М.В. позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечував, обґрунтування надав аналогічні тексту заяв по суті справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення без задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2023 року у справі № 204/11899/22 частково задоволені позовні вимоги [PERSON] до ДП «КП «Південне» ім. М.К. Янгеля» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Визнано незаконним та скасовано наказ ДП «КП «Південне» імені М.К. Янгеля» № 1637-к від 01 грудня 2022 року «Про припинення трудового договору», яким [PERSON] , табельний № 23757, фахівця 1 категорії групи 1.1 сектору 1 відділу 923, звільнено з роботи 01 грудня 2022 року за п. 1 ст.\~40\~КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності працівників. Поновлено [PERSON] , на посаді фахівця 1 категорії групи 1.1 сектору 1 відділу 923 ДП «КП «Південне» імені М.К. Янгеля». Стягнуто з ДП «КБ «Південне» імені М.К. Янгеля» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 42\~738 8гривень 41 копійка, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. Стягнути з ДП «КБ «Південне» імені М.К. Янгеля» на користь [PERSON] , в рахунок відшкодування моральної шкоди 20\~000 гривень. Стягнуто з ДП «КБ «Південне» імені М.К. Янгеля» на користь [PERSON] , судовий збір у розмірі 992 гривні 40 копійок. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі [PERSON] , на посаді фахівця 1 категорії групи 1.1 сектору 1 відділу 923 Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля» (а. с. 9-14). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року вищевказане рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2023 року змінено в частині правового обґрунтування часткового задоволення позову, а в іншій частині залишено без змін (а. с. 15-19 та на звороті). Рішення суду набрало законної сили 17 жовтня 2023 року. Так, вказаним рішенням суду, з-поміж іншого, встановлено, що з 14 березня 2005 року позивачка працювала на підприємстві відповідача. Разом з цим, встановлено, що наказами відповідача № 251 від 09 березня 2021 року та № 662 від 31 травня 2021 року, з 01 червня 2021 року працівникам ( в тому числі і позивачці [PERSON] ) було змінено режим роботи на неповний (одноденний) робочий тиждень, згідно з табель-календарем підприємства. В той же час, вказаним рішенням суду було встановлено, що відповідачем не надано доказів щодо встановлення [PERSON] , у період з 02 грудня 2022 року, неповного (одноденного) робочого тижня, у зв`язку з чим суд розраховував кількість робочих днів за період з 02 грудня 2022 року по 26 липня 2023 року, виходячи з 5-денного робочого тижня. Судом встановлено, а сторонами не заперечувалося, що відповідачем на підставі вищевказаного рішення суду поновлено позивачку на посаді з 27 липня 2023 року наказом № 1033-к від 17 серпня 2023 року (а. с. 29). Наказом ДП «КБ «Південне» ім. М.К. Янгеля» від 27 травня 2024 року № 857-к, позивачку звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а. с. 72). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2024 року у справі № 204/6338/24 позовні вимоги [PERSON] до ДП «КБ «Південне» ім. М.К. Янгеля» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, компенсації за невикористані дні відпустки та моральної шкоди залишено без задоволення (а. с. 46-48). Так, зі змісту вказаного рішення суду вбачається, що судом було встановлено, що наказом ДП «КБ «Південне» ім. М.К. Янгеля» № 360 від 30 березня 2022 року та витягом з додатку № 3 до такого наказу вбачається, що підприємством затверджено перелік працівників, яким оголошено простій з 01 квітня 2022 року, в тому числі [PERSON] . З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2025 року вищевказане рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2024 року залишено без змін. Рішення суду набрало законної сили 04 березня 2025 року. Наказом ДП «КБ «Південне» ім. М.К. Янгеля» № 251 від 09 березня 2021 року (а. с. 48 на звороті 49) встановлено працівникам підприємства з 01 червня 2021 року неповний (одноденний) робочий тиждень, а саме робочі дні: понеділок, згідно з табелем-календарем підприємства на 2021 рік, а також вівторки 01 червня 2021 року, 22 червня 2021 року та 29 червня 2021 року; неробочі дні вівторок (крім зазначених вище), середа, четвер, п`ятниця; субота та неділя вихідні. З даним наказом [PERSON] ознайомлена під підпис 15 березня 2021 року, що підтверджується листом ознайомленням працівників відділу (ЛС/ЛСНД/цеху/сектору/групи/бюро) № 923 з наказом від 09 березня 2021 року № 251 (а. с. 50). Наказом ДП «КБ «Південне» ім. М.К. Янгеля» № 662 від 31 травня 2021 року (а. с. 50 на звороті 51) внесено зміни до наказу ДП «КБ «Південне» ім. М.К. Янгеля» № 251 від 09 березня 2021 року та встановлено працівникам підприємства з 01 червня 2021 року неповний (одноденний) робочий тиждень, а саме робочі дні: понеділок, згідно з табелем-календарем підприємства на 2021 рік, а також вівторки 01 червня 2021 року, 22 червня 2021 року та 29 червня 2021 року; неробочі дні вівторок (крім зазначених вище), середа, четвер, п`ятниця; субота та неділя вихідні. При цьому, п. 2 цього наказу визначено працівникам ДП «КБ «Південне», які зазначені у додатку 2 до цього наказу, не змінювати режим роботи на режим роботи встановлений п. 1 наказу т. в. о. Генерального директора від 09 березня 2021 року № 251. З даним наказом [PERSON] ознайомлена під підпис 31 березня 2021 року, що підтверджується листом ознайомленням працівників відділу (ЛС/ЛСНД/цеху/сектору/групи/бюро) № 923 з наказом від 31 березня 2021 року № 251 (а. с. 61 на звороті). Наказом ДП «КБ «Південне» ім. М.К. Янгеля» № 360 від 30 березня 2022 року (а. с. 27) завершено простій ДП «КБ «Південне» ім. М.К. Янгеля 31 березня 2022 року, оголошений наказом № 344 від 24 лютого 2022 року. Відповідно до схеми посадових окладів інженерно-технічних працівників (ІТП) та службовців, міжпосадові коефіцієнти, тарифні ставки та оклади робітників підрозділів ДП «КБ «Південне» ім. М.К. Янгеля»: з 01 квітня 2023 року (а. с. 24 та на звороті) посадовий оклад інженера, економіста, бухгалтера, юрисконсульта, перекладача, фахівця 1 категорії 8370 гривень; з 01 січня 2024 року (а. с. 25 та на звороті) 11570 гривень; з 01 квітня 2024 року (а. с. 26 та на звороті) 13040 гривень. З розрахункових листів (а. с. 21-22,101) вбачається, що заробітна плата позивачці нараховувалася відповідно відпрацьованому часу: у вересні 2023 року 4 дні (32 години), у квітні 2024 року 5 днів (40 годин), у травні 2024 року 4 дні (32 години). Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися не припущеннях. Так,\~приписами ст.12\~Закону України\~«Про оплату\~праці» передбачено, що оплата праці за час простою не з вини працівника належить до мінімальних державних гарантій в оплаті праці. Визначення простою\~наведено у ст. 34 КЗпП України. Відповідно до цієї норми простій це призупинення робіт, спричинене відсутністю необхідних організаційних або технічних умов, невідворотною силою чи іншими обставинами. На час простою не з вини працівника роботодавець має оформити акт простою (у довільній формі) та наказ про введення простою з обов`язковим зазначенням дати початку простою.\~ Простій не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу), що передбачено ст.113\~КЗпП України. При цьому\~треба керуватись\~такими правилами:\~нарахування простою\~здійснюється лише\~з окладу\~(чистої\~тарифної ставки);\~працівникам з\~неповною зайнятістю\~розрахунок оплати\~простою обчислюється\~з тарифної\~ставки,\~розрахованої пропорційно\~до зайнятості;\~працівникам з\~погодинною оплатою\~праці час\~простою оплачується\~з розрахунку\~погодинної тарифної\~ставки;\~оплату за\~час простою\~не треба\~«дотягувати» до\~розміру мінімальної\~заробітної плати\~(МЗП),\~адже норма ст.\~31\~Закону про\~оплату праці пов`язана з виконанням місячної (годинної) норми праці, а час простою належить до невідпрацьованого, але за неповністю відпрацьований час доплата до МЗП обчислюється пропорційно до виконаної норми праці, тому, якщо в місяці є оплата за відпрацьований час та за час простою, у порівнянні з МЗП за відпрацьований час оплату за час простою враховувати не треба; оплата за час простою не підлягає індексації (бо це виплата, що не є постійною та, знову ж таки, належить до невідпрацьованого часу); виплати за час простою підлягають оподаткуванню ПДФО і ВЗ та нарахуванню ЄСВ на загальних підставах, бо вони включаються до заробітної плати у складі додаткової зарплати. Так, в ході судового розгляду справи встановлено, що наказами ДП «КБ «Південне» ім. М.К. Янгеля» № 251 від 09 березня 2021 року та № 662 від 31 травня 2021 року, з 01 червня 2021 року для працівників підприємства, в тому числі і позивачки [PERSON] , було встановлено режим неповного (одноденного) робочого тижня (понеділок). З вказаними наказами позивачка була ознайомлена під особистий підпис. Пізніше, наказом ДП «КБ «Південне» ім. М.К. Янгеля» № 360 від 30 березня 2022 року працівникам підприємства, в тому числі і [PERSON] , було оголошено простій з 01 квітня 2022 року. Після відновлення позивачки на посаді, наказом ДП «КБ «Південне» ім. М.К. Янгеля» від 17 серпня 2023 року № 1033-к з 27 липня 2023 року, їй було відновлено табельний облік. Проте, суд не вбачає підстав вважати, що цим наказом автоматично скасовано режим неповного робочого тижня, встановлений попередніми наказами, з якими позивачка була ознайомлена та не оскаржувала їх. При цьому, суд зауважує, що не приймає до уваги доводи позивачки про те, що у період з 02 грудня 2022 року по 26 липня 2023 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем на умовах 5-денного робочого тижня, що на її думку підтверджено рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2023 року у справі № 204/11899/22, з огляду на наступне. Так, по-перше, вказаним рішенням суду встановлено, що наказами відповідача № 251 від 09 березня 2021 року та № 662 від 31 травня 2021 року, з 01 червня 2021 року працівникам (в тому числі і позивачці [PERSON] ) було змінено режим роботи на неповний (одноденний) робочий тиждень, згідно з табель-календарем підприємства; по-друге, сторонами під час розгляду вказаної справи в судовому засіданні було підтверджено, що позивачка працювала одноденний робочий тиждень, але розрахунок середнього заробітку здійснено із розрахунку 5-денного робочого тижня, виключно з тих підстав, що відповідачем не було надано доказів встановлення [PERSON] , у період з 02 грудня 2022 року, неповного (одноденного) робочого тижня. Натомість, під час розгляду даної справи судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, зокрема розрахунковими листами (а. с. 21-22, 101), з яких вбачається, що у вересні 2023 року заробітна плата позивачці нараховувалася відповідно до відпрацьованого часу 4 дні (32 години), що відповідає 4 календарним понеділкам вересня 2023 року й відповідно 8 годинному робочому дню (32/4). Так само, здійснювалося нарахування позивачці заробітної плати у квітні 2024 року 5 днів (40 годин), що відповідає 5 календарним понеділкам квітня 2024 року й відповідно 8 годинному робочому дню (40/5), та в травні 2024 року 4 дні (32 години), що відповідає 4 календарним понеділкам травня 2024 року й відповідно 8 годинному робочому дню (32/4), що в свою чергу свідчить про те, що позивачка працювала у відповідача на умовах одноденного робочого тижня. В свою чергу, відповідно до вимог ч. 6 ст. 113 КЗпП України, працівникам, які працюють на умовах неповного робочого часу, час простою не з вини працівника оплачується за години, які мали бути для працівника робочими, але виявилися годинами простою, з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Таким чином, простій позивачці відповідачем повинен бути розрахований з урахуванням пропорційного зменшення посадового окладу до умов неповного робочого часу. Так, наприклад, якщо у липні 2023 року, відповідно до затверджених відповідачем посадових окладів, оклад позивачки становив 8370 за повний робочий місяць, то відповідно до одноденного робочого тижня (понеділка) у липні 2023 року повинен становити 1992 гривні 86 копійок (8370/21 робочі дні в місяці*на 5 робочих понеділків), з яких позивачці в період простою підлягала сплата 2/3, що становить 1328 гривень 57 копійок, натомість останній у липні 2023 року виплачена вона у сумі 4552 гривні 02 копійки. Відповідно, у серпні 2023 року посадовий оклад повинен становити 1455 гривень 65 копійок (8370/23 робочі дні в місяці*4 робочі понеділки), з яких позивачці в період простою підлягала сплата 2/3, що становить 970 гривень 43 копійки, натомість останній у серпні 2023 року виплачена вона у сумі 966 гривень 49 копійок. В свою чергу, якщо у жовтні 2023 року, відповідно до затверджених відповідачем посадових окладів, оклад позивачки становив 8370 в повний робочий місяць, то відповідно до одноденного робочого тижня (понеділка) у жовтні 2023 року повинен становити 1902 гривні 27 копійок (8370/22 робочі дні в місяці*на 5 робочих понеділків), з яких позивачці в період простою підлягала сплата 2/3, що становить 1268 гривень 18 копійок, натомість останній у жовтні 2023 року виплачена вона у сумі 4610 гривень 44 копійки. Так само, в листопаді 2023 року посадовий оклад відповідно до одноденного робочого тижня (понеділка) у грудні 2023 року повинен становити 1521 гривня 82 копійки (8370/22 робочі дні в місяці*4 робочі понеділки), з яких позивачці в період простою підлягала сплата 2/3, що становить 1014 гривень 55 копійок, натомість останні у листопаді 2023 року виплачена вона у сумі 4461 гривня 72 копійки. У грудні 2023 року посадовий оклад повинен становити 1594 гривні 29 копійок (8370/21 робочі дні в місяці*4 робочі понеділки), з яких позивачці в період простою підлягала сплата 2/3, що становить 1062 гривні 86 копійок, натомість останній у грудні 2023 року виплачена вона у сумі 4610 гривень 44 копійки. Відповідно у січні 2024 року посадовий оклад повинен становити 2515 гривень 22 копійки (11570/23 робочі дні в місяці*5 робочі понеділки), з яких позивачці в період простою підлягала сплата 2/3, що становить 1676 гривень 81 копійок, натомість останній у січні 2024 року виплачена вона у сумі 4610 гривень 44 копійки. У лютому та березні 2024 року так само, посадовий оклад повинен становити 2203 гривні 81 копійка (11570/21 робочі дні в місяці*4 робочі понеділки), з яких позивачці в період простою підлягала сплата 2/3, що становить 1469 гривень 21 копійка, натомість останні у лютому 2024 року виплачена вона у сумі 4053 гривні 11 копійок, а в березні 1478 гривень 01 копійка. З огляду на викладене, суд доходить висновку про те, що позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів того, що відповідачем здійснювалася оплата часу простою у розмірі, меншому ніж 2/3 від її окладу, пропорційно до встановленої тривалості її робочого часу (одного дня на тиждень), а навпаки, наданими нею доказами підтверджено, по-перше, те, що вона працювала у відповідача за режим роботи одноденного робочого тижня, а по-друге, відповідачем виплачувалася їй оплата часу простою у розмірі більшому ніж 2/3 від її окладу, пропорційно до встановленої тривалості робочого (одноденного) тижня, а відтак суд доходить переконливого висновку про те, що відповідачем вірно та правомірно здійснювалася оплата часу простою позивачки, яка працювала на умовах неповного (одноденного) робочого тижня, пропорційно до встановленої тривалості її робочого часу та з дотриманням вимог статті 113 КЗпП України. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні [PERSON] до ДП «КБ «Південне» ім. М.К. Янгеля» не підлягають задоволенню, оскільки є явно необґрунтованими та такими, що спростовані матеріалами справи. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6\~Конвенції про захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. У зв`язку із відмовою у задоволенні заявлених вимог за приписами ст. 141\~ЦПК України судовий збір не відшкодовується. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed