Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін у справі. Позивач ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» 03.03.2025 року засобами поштового зв`язку скерував у Сколівський районний суд Львівської області позовну заяву, котра надійшла 06.03.2025 року та була зареєстрована в діловодстві за вх. № 1678, в якій просить ухвалити рішення про стягнення на свою користь з відповідача [PERSON] заборгованості за заявою-анкетою про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» № 513/980/021412517/17 від 13.04.2017 року у розмірі 63 771 грн. 72 коп.. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за подання вищевказаної позовної заяви у розмірі 3 028 грн., позивач ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» при ухваленні рішення просить стягнути на свою користь з відповідача [PERSON] .. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24.03.2023 року між АТ «ОТП БАНК» та ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» було укладено договір факторингу № 24/03/23, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В., й зареєстрований в реєстрі за № 265. Відповідно до умов даного договору, позивач ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» прийняв право грошової вимоги і став кредитором за кредитними договорами, укладеними між банком та боржниками в розмірі портфеля заборгованості, зазначених у реєстрі боржників, зокрема, й за заявою-анкетою про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» № 513/980/021412517/17 від 13.04.2017 року, укладеним між АТ «ОТП БАНК» та відповідачем [PERSON] .. Так, 13.04.2017 року відповідачем [PERSON] було підписано заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» № 513/980/021412517/17, відповідно до якої визначено умови обслуговування кредитної лінії. Зокрема, за користування кредитом, банк нараховує проценти, які розраховуються банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається заявою-анкетою, тарифами банку та договором. На дату підписання заяви-анкети розмір процентної ставки становить 36% річних. На дату підписання заяви-анкети розмір процентної ставки впродовж пільгового періоду становить 0,01 % річних. Шляхом підписання заяви-анкети клієнт підтвердив, що: 1) з договором, правилами, тарифами банку/ тарифним пакетом приватного банківського обслуговування, що розміщені на офіційному сайті банку, ознайомлений та згодний, а також зобов?язується їх належно та неухильно виконувати; 2) позичальник отримав свій примірник заяви-анкети та іншу документацію, яка необхідна для користування банківськими послугами. Таким чином, 13.04.2017 року відповідач [PERSON] звернувся до АТ «ОТП БАНК» із вимогою відкриття рахунку із кредитною лінією, тим самим підписавши заяву-анкету про надання банківських послуг та безумовно прийняв пропозицію банку та погодився із тим, що договір разом із правилами, тарифами, публічним договором є невід?ємною його частиною та погоджується з ними та зобов?язується належно та неухильно їх виконувати. Банк свої зобов?язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надавав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується наданими доказами, зокрема розрахунком заборгованості. Відповідачем [PERSON] кредитні кошти отримані та деякий час здійснювалось погашення кредитної заборгованості. Так, останній платіж відповідачем [PERSON] було внесено в 2023 році. У порушення умов такого договору про надання банківських послуг, відповідач [PERSON] свої зобов?язання не виконав, що призвело до виникнення заборгованості. Станом на день відступлення права вимоги (у відповідності до розрахунку заборгованості) загальний розмір заборгованості становить 63 771 грн. 72 коп. (48 000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 15 771 грн. 72 коп. - заборгованість по відсотках). 26.11.2024 року позивачем ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» було направлено вимогу про погашення кредитної заборгованості за договором про надання банківських послуг. Дана вимога була не отримана відповідачем [PERSON] , а була повернута, - підсумовує свій позов представник ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ». Відповідач [PERSON] у запропоновані судом строк та порядку відзив на позовну заяву ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» до нього про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг, - не подав, хоча в силу положень ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала судді про прийняття вищевказаної позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі від 10.03.2025 року вважається такою, що була йому вручена 15.03.2025 року та повторно 30.04.2025 року. Відповідно, відповідач [PERSON] свою позицію у цій справі із обґрунтуванням її необхідними доказами не навів. Інших передбачених ЦПК України заяв по суті справи від її учасників до Сколівського районного суду Львівської області не надходило. Заяви та клопотання учасників справи. Позивач ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ», у порядку представництва, котре здійснює адвокатка Чміль Ю.В., 13.03.2025 року засобами поштового зв`язку скерував у Сколівський районний суд Львівської області заяву про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, що надійшла 18.03.2025 року та була зареєстрована в діловодстві за вх. № 1969, за змістом якої просить долучити до матеріалів справи докази понесення витрат на професійну правову допомогу та стягнути такі витрати з [PERSON] у розмірі 7 000 грн.. Будь-яких інших заяв та/чи клопотань від учасників цієї справи, котрі б залишалися не вирішеними у визначеному чинним ЦПК України порядку до суду не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Оскільки відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, який не має статусу підприємця, то суддею, у відповідності до положень ч. 8 ст. 187 ЦПК України, з метою визначення підсудності, 10.03.2025 року вжито заходів для отримання інформації з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи - відповідача [PERSON] . Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 10.03.2025 року, опісля отримання відомостей про зареєстроване місце проживання фізичної особи - відповідача, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд цивільної справи визначено провести у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та інших учасників справи, без проведення судового засідання протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття у ній провадження. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно з частинами 2, 3 та 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, а також причетність до порушення таких його прав відповідача [PERSON] , встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 13.04.2017 року відповідачем [PERSON] було підписано заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» за № 513/980/021412517/17. Цією заявою-анкетою визначено умови обслуговування кредитної лінії. Зокрема, за користування кредитом, банк нараховує проценти, які розраховуються банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається заявою-анкетою, тарифами банку та договором. На дату підписання заяви-анкети розмір процентної ставки становить 36% річних. На дату підписання заяви-анкети розмір процентної ставки впродовж пільгового періоду становить 0,01 % річних. Шляхом підписання заяви-анкети клієнт підтвердив, що підтверджує, що: 1) з договором, правилами, тарифами банку/ тарифним пакетом приватного банківського обслуговування, що розміщені на офіційному сайті банку, ознайомлений та згодний, а також зобов?язується їх належно та неухильно виконувати; 2) позичальник отримав свій примірник заяви-анкети та іншу документацію, яка необхідна для користування банківськими послугами. Розпискою відповідач [PERSON] підтвердив, що отримав картку емітовану на його ім`я та ознайомився з правилами користування карткою та діючими тарифами АТ «ОТП БАНК» (копії містяться у справі, а. с. 12-13). Судом встановлено й те, що 24.03.2023 року між АТ «ОТП БАНК» та позивачем ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» було укладено договір факторингу за № 24/03/23, який був посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В., й зареєстрований в реєстрі за № 265. Відповідно до умов даного договору, позивач ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» прийняв право грошової вимоги і став кредитором за кредитними договорами, укладеними між банком та боржниками в розмірі портфеля заборгованості, зазначених у реєстрі боржників, зокрема й за заявою-анкетою про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» за № 513/980/021412517/17 від 13.04.2017 року, укладеним між АТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] (копії містяться у справі, а. с. 5-11). Згідно з розрахунком заборгованості, складеним АТ «ОТП БАНК», станом на 24.03.2023 року заборгованість відповідача [PERSON] за договором № 513/980/021412517/17 становила 63 771 грн. 72 коп.. Водночас, з цього розрахунку заборгованості вбачається, що по відкритому рахунку відповідач [PERSON] активно користувався впродовж означеного періоду, так, надходжень на рахунок з 15.05.2017 року по 24.03.2023 року було на суму 219 188 грн. 66 коп., а використано коштів за означений період було на загальну суму 200 080 грн. 98 коп. (копії містяться у справі, а. с. 14-45). Крім того, використання відповідачем [PERSON] кредитних коштів також підтверджується складеним АТ «ОТП БАНК» звітом-рахунком по рахунку відповідача [PERSON] за період з 26.04.2017 року по 24.03.2023 року (копії містяться у справі, а. с. 46-71). Відтак, позивач ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ», з урахування передачі права вимоги за укладеними договорами факторингу, виконав свої зобов`язання, надавши відповідачеві [PERSON] кошти за договором про надання банківських послуг на узгоджених між ними умовах, однак останній в односторонньому порядку відмовився від виконання взятих на себе зобов`язань у наведеній частині, у зв`язку з чим допустив спірну заборгованість. При цьому, розмір спірної заборгованості за вищевказаним договором про надання банківських послуг, відповідачем [PERSON] не спростовано, своїх розрахунків не наведено та суду не було подано. Релевантні норми і джерела права, застосовані судом при ухваленні рішення. Встановлені судом цивільні правовідносини щодо порушення боржником грошового зобов`язання й застосування кредитором відповідних наслідків цього, у тому числі й за договорами про надання банківських послуг та за кредитними договорами, у тому числі й новими кредиторами, регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколами до неї, Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України), Господарським кодексом України (надалі - ГК України), Законами України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист прав споживачів», «Про споживче кредитування», іншими актами цивільного законодавства. Таке. згідно з положеннями ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно зі ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відступлення права вимоги по суті - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 2 ст. 1056-1 ЦК України, встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Узагальнена оцінка доводів та аргументів за результатами розгляду цієї справи. Вочевидь, що між сторонами (з урахуванням правонаступництва позивача ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» на підставі договору факторингу, укладеного з АТ «ОТП БАНК») було досягнуто згоди з усіх істотних за заявою-анкетоюпро надання банківських послуг № 513/980/021412517/17 від 13.04.2017 року, внаслідок чого було укладено правочин, цей правочин, в силу відсутності доказів на підтвердження його нікчемності чи визнання його недійсним у встановленому порядку, створюють презумпцію його правомірності, у зв`язку з чим вказаний договір про надання банківських послуг є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним мають виконуватися належним чином відповідно до закону та їх умов, натомість відповідач [PERSON] не виконав зобов`язань за вказаним договором про надання банківських послуг, допущену заборгованість за договором ним у встановленому порядку не погашено. Резюмуючи, суд висновує, що позовні вимоги, сформовані про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, підлягають задоволенню. Відтак, з відповідача [PERSON] на користь позивача ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» підлягає до стягнення заборгованість в загальній сумі 63 771 грн. 73 коп. При цьому судом також було враховано, що розмір спірної заборгованості за вказаним договором про надання банківських послуг відповідачем [PERSON] не спростовано, своїх розрахунків не наведено та суду не було подано. Щодо розподілу судових витрат у справі. Відповідно до ч. 1, пунктів 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За змістом частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отож, судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачем ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру у розмірі 3 028 грн., які підтверджується відповідною випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають до стягнення на користь зазначеного позивача з відповідача [PERSON] , пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто у повному розмірі. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500 грн. позивача ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» надав суду: договір про надання правничої допомоги від 01.05.2023 року за № 01/05-23; додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги від 01.05.2023 року за № 01/05-23; акт про надання правової допомоги № 306 від 13.03.2025 року, відповідно до якого загальна вартість, наданих адвокатом послуг складає 7 000 грн.; ордер адвоката; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 року за єдиним унікальним номером судової справи 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України. При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року за єдиним унікальним номером судової справи 922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Відповідачем [PERSON] не надано суду заперечення щодо витрат позивача ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн., водночас, суд враховуючи принцип співмірності таких витрат вважає, що витрати на правову допомогу у даній конкретній справі належить обмежити до 6 000 грн., які стягнути на користь зазначеного позивача з відповідача [PERSON] .. Доказів понесення сторонами інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved