Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

13 липня 2023 року до суду звернулася [PERSON] з позовними вимогами до [PERSON] та [PERSON] і просила суд, з урахуванням заяви від 24.09.2024, визнати недійсними заповіт [PERSON] від 24.05.2022 посвідчений приватним нотаріусом Львівського РНО Робак Л.А. та зареєстрований у реєстрі за №499 та застосувати правові наслідки недійсності заповіту передбачені у ч. 4 ст. 1254 ЦК України, а також визнати недійсними заповіт [PERSON] від 20.07.2022 посвідчений приватним нотаріусом Львівського РНО Робак Л.А. та зареєстрований у реєстрі за №878-880 та застосувати правові наслідки недійсності заповіту передбачені у ч. 4 ст. 1254 ЦК України. В обґрунтування таких позовних вимог позовних вимог позивачка посилалася на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] і вона, будучи спадкоємцем по заповіту від 27.08.2023 мала намір успадкувати будинок, який був у власності батька, подала заяву про прийняття спадщини після його смерті. Після цього вона дізналася про наявність спірних заповітів, які її батько зробив на користь відповідачів. Позивачка зазначала, що її батько помер у віці 79 років і перед смертю хворів та був госпіталізований з діагнозом інфаркт мозку, а тому на час складання таких заповітів не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Також позивачка звертала увагу, що батько самостійно не підписував заповіт, оскільки начебто був не писемний, а такий було підписано іншою особою у присутності свідків, проте така обставина не відповідає дійсності. Ухвалою суду від 26.07.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 25.09.2023 відмовлено у задоволені клопотання представника позивача про забезпечення позову, а клопотання про витребування доказів задоволено, витребувано матеріали спадкової справи після смерті [PERSON] 05.10.2023 від приватного нотаріуса Приходько Н.М. до суду надійшла копія спадкової справи після смерті [PERSON] 18.10.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідачів у якому вони заперечили проти задоволення позовних вимог та вказали, що у період складання заповітів батько був свідомий та розумів значення своїх дій. Крім того, наголошували, що саме вони здійснювали догляд за [PERSON] , а позивачка постійно перебувала за межами держави. Ухвалою суду від 13.11.2023 клопотання представника позивача задоволено, витребувано копії медичних документів [PERSON] , а також копії оскаржуваних заповітів. 17.11.2023 та 05.12.2023 до суду надійшли копії таких документів. 01.12.2023 до суду надійшла заява представника позивача про збільшення позовних вимог і суд ухвалою від 06.12.2023 прийняв таку заяву до розгляду. 06.12.2023 судом було призначено у справі посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено питання про те чи в момент підписання спірних заповітів [PERSON] міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а провадження у справі зупинив. 13.09.2024 до суду надійшов висновок судово-психіатричної експертизи. 16.09.2024 суд постановив ухвалу про поновлення провадження у справі. 24.09.2024 від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог. Ухвалою суду від 27.11.2024 закрито підготовче провадження у справі, а справу призначено до судового розгляду. 24.01.2025 до суду надійшов відзив на заяву про уточнення позовних вимог, де відповідачі також заперечували проти задоволення позову та посилалися на те, що висновок експерта є неповним і суперечливим, а тому вважали за необхідне провести повторну експертизу про що подали суду відповідне клопотання. Ухвалою суду від 07.04.2025 у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення у справі повторної посмертної судово-психіатричної експертизи відмовлено. У судовому засіданні представник позивача адвокат Цебак І.С. просив суд позовні вимоги задовольнити повністю, оскільки вважав, що висновком судової експертизи доводиться той факт, що заповідач не міг усвідомлювати значення своїх дій під час складання таких заповітів. Також вказував, що позивачка у справі є спадкоємцем за заповітом від 27.08.2013, а тому оскільки наступні заповіти складені з дефектами волі заповідача, то за правилами ч. 4 ст. 1254 ЦК України суду належить застосувати наслідки недійсності заповітів, які суд має визнати недійсними. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Білик Р.О. заперечили проти задоволення позовних вимог оскільки позивачка з батьком не проживала, а фактичним доглядом батька займалися відповідачі і їм добре відомо, що батько був при ясному розумі і він міг усвідомлювати значення своїх дій. Підтвердженням цього є присутність свідків під час складання заповіту та нотаріуса. Щодо висновку експерта, то вважали його не обґрунтованим та таким, що відповідає фактичним обставинам справи. Відповідачка [PERSON] також в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог, оскільки її дід [PERSON] міг усвідомлювати власні дії та керувати ними, а вона знає це, так як весь час здійснювала за ним догляд. Заслухавши учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] був батьком [PERSON] та [PERSON] , що доводиться копіями свідоцтв про їх народження (том 1, а.с. 13, 88). [PERSON] є дочкою [PERSON] , а відповідно онукою [PERSON] (том 1, а.с. 90). [PERSON] помер [INFO] у віці 79 років, що доводиться копією свідоцтва про його смерть (том 1, а.с. 85). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, зокрема будинок [ADDRESS] , земельна ділянка площею 0,1500 га. в смт. Запитів для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства (том 1, а.с. 92, 93). 20.12.2022 до приватного нотаріуса надійшла заява [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а 23.01.2023 надійшла така заява від [PERSON] та [PERSON] (том 1, а.с. 65, 79, 82). З копії спадкової справи, яка заведена приватним нотаріусом Львівського РНО [PERSON] судом встановлено, що покійний [PERSON] за життя склав наступні заповіти: 27.08.2013 посвідчений приватним нотаріусом Львівського МНО Попович Г.І. і зареєстрований у реєстрі за №1308, за яким заповів усе своє майно дочці [PERSON] (том 1, а.с. 67); 22.05.2022 посвідчений приватним нотаріусом Львівського РНО Робак Л.А. і зареєстрований у реєстрі за №449, за яким заповів усе своє майно онуці [PERSON] (том 1, а.с. 172); 20.07.2022 посвідчений приватним нотаріусом Львівського РНО Робак Л.А. і зареєстрований у реєстрі за №878, за яким заповів усе своє майно у рівних частинах дочці [PERSON] та онуці [PERSON] (том 1, а.с. 174). Як видно із тексту заповітів від 22.05.2022 та від 20.07.2022 такі заповіти були підписані від імені [PERSON] іншою особою [PERSON] в присутності двох свідків, оскільки [PERSON] був не писемний. Водночас із тексту заповіту від 27.08.2013 видно, що такий заповіт було підписано заповідачем [PERSON] безпосередньо. Допитаний судом свідок [PERSON] суду повідомив, що він дійсно підписував такі заповіти від імені [PERSON] , оскільки у нього трусилися руки після перенесеного інсульту і він важко говорив. Проте, свідок вказав, що коли його запитали, чи передає він своє майно відповідачам, то він сказав «так». На думку свідка, той факт, що [PERSON] більше нічого не говорив був пов`язаний з тим, що він хвилювався через присутність великої кількості людей у домі. Разом з тим, свідок вказав, що за два тижні до посвідчення заповіту, він бачився з [PERSON] і той розмовляв з ним, однак розмова давалася йому важко. Відповіддю на адвокатський запит КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» від 26.09.2023 доводиться, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні двічі у період з 29.01.2021 по 19.02.2021 та з 29.09.2022 по 05.10.2022 (том 1, а.с. 121). Висновком судово-психіатричної експертизи №1123 від 02.09.2024 стверджується, що [PERSON] на час складання заповітів, які посвідчені 20.07.2022 та 24.05.2022 страждав тяжким психічним розладом мультиінфарктною судинною деменцією та не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними (том 1, а.с. 242-247). Допитаний судом експерт [PERSON] в судовому засіданні свій висновок підтримав та пояснив суду, що аналіз усіх медичних документів вказує на те, що [PERSON] був стабільно важкий, він не міг читати і писати. Такий стан був вперше зафіксований у 2021 році, а саме важкі когнітивні зміни, які у світі не лікуються, а тому він не міг покращити свій стан. Також, експерт вказав, що медичні записи 2022 року також вказують на його важкий стан, неможливість рухатися та порушення когнітивних функцій. Як зазначено у ч. 1 ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Згідно з ч. 1 ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Заповіт є одностороннім правочином. Згідно з ч. 3 ст. 202 ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Частиною першою статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. А відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. За змістом положень статей 102, 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу. У постанові від 30 серпня 2023 року в справа № 317/1029/20 Верховний Суд зазначив, що «за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складення заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїй дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Таким чином, належним доказом у справі, який би підтвердив чи спростував, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі на момент складення заповіту, може бути лише висновок посмертної судово-психіатричної експертизи. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц виклав висновок про застосування норми права, відповідно до якого підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України може бути абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними. У постанові Верховного Суду від 23 лютого 2021 року у справі № 658/2068/17 зазначено, що хоча висновок експертизи в такій справі є одним із доказів у справі і йому слід надавати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення факту того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Аналіз означених норм права та практики суду касаційної інстанції вказує, що заповіт, як односторонній правочин, може бути визнаний судом недійсним, якщо буде встановлено, що особа, яка склала такий заповіт не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. З огляду на такий предмет доказування, для вирішення питання щодо спроможності особи усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент вчинення правочину, суд звертається за відповідним висновком до судових експертів, який суду належить оцінити в сукупності з іншими доказами у справі. У даній справі висновком судово-психіатричної експертизи №1123 від 02.09.2024 стверджується, що [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент складання заповітів 20.07.2022 та 24.05.2022, оскільки страждав тяжким психічним розладом - мультиінфарктною судинною деменцією. Такий висновок експерта є категоричним. Відповідаючи на аргументи сторони відповідачів про те, що висновок експерта є необґрунтованим та суперечить матеріалам справи, суд звертає увагу на те, що висновки експерта узгоджуються з матеріалами справи, є обґрунтованими та послідовними. Так, з обставин справи, а саме медичних даних, які містяться у справі видно, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у медичному закладі з 29.01.2021 по 19.02.2021, тобто перед складанням спірних заповітів від 24.05.2022 і 20.07.2022, а також після їх складання, а саме з 29.09.2022 по 05.10.2022. Причому підтверджується, що у 2021 році [PERSON] переніс інфаркт мозку, викликаний тромбозом мозкових артерій (том 1, а.с. 122). А як видно з даних його огляду лікарем 30.09.2022 стан хворого був описаний як важкий, а свідомість сопор (том 1, а.с. 145). За відкритими даними на сайті Вікіпедії, [PERSON] це патологічний стан, глибоке пригнічення свідомості зі збереженням рефлекторної діяльності у відповідь на такі подразники, як біль, різкий звук, яскраве світло (прекома, сопоромзний стан, status soporosus). При цьому хворий не реагує на оточуючий світ, не виконує жодних дій (втрата самостійної діяльності), не відповідає на питання. Може мати як патофізіологічну, так і медикаментозну природи. За таких обставин, суд вважає, що пояснення експерта у судовому засіданні про те, що стан [PERSON] погіршувався з 2021 року внаслідок перенесеного захворювання головного мозку обґрунтованими та логічними, які не спростовані стороною відповідачів. Суд вважає, що обставина неможливості усвідомлення [PERSON] значення своїх дій у момент підписання заповітів також підтверджується показами свідка [PERSON] , який пояснив, що у момент підписання таких заповітів [PERSON] вже практично не розмовляв, а сказав лише слово «так». На думку суду, висновок експерта у сукупності з іншими зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами беззаперечно доводить той факт, що [PERSON] під час складання спірних заповітів не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про визнання цих заповітів недійсними необхідно задоволити як законні та обґрунтовані. Водночас, суд вважає, що не може бути задоволено вимоги позивачки щодо застосування правових наслідків недійсності цих заповітів. Так, за правилом, яке визначено у ч. 4 ст. 1254 ЦК України, якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. З обставин справи видно, що позивачка є спадкоємцем до майна її батька, який 27.08.2013 склав на її ім`я заповіт. Також, з мотивів викладених вище видно, що правовою підставою для визнання заповітів від 24.05.2022 і 20.07.2022 є стаття 225 ЦК України. За таких обставин, суд вважає, що правові наслідки щодо чинності заповіту, який був складений до моменту складення недійсного (недійсних), і які визнані такими на підставі зокрема статті 225 ЦК України, прямо визначені законом у частині четвертій статті 1254 ЦК України і будь-якого судового рішення для подальшого правового регулювання спірних правовідносин законодавство не передбачає. Тому, позовні вимоги необхідно задоволити частково. У відповідності до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. А згідно пункту п`ятого частини сьомої статті 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. Оскільки представник позивача до закінчення судових дебатів зробив відповідну заяву про понесені стороною позивача витрати, то для вирішення даного питання необхідно призначити судове засідання.

Outcome: dismissed