Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

Акціонерне товариство «ОРІАНА» звернулося з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника.\~\~ Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом в.о. генерального директора АТ «Оріана» Савчука О.Є. № 64-к від 19.04.2023 начальника відділу сторожової охорони [PERSON] було звільнено 19.04.2023 згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Не погоджуючись зі звільненням [PERSON] звернувся до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області із позовом до АТ «Оріана», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.08.2023, яке залишене без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14.11.2023, вказаний вище позов задоволено, визнано незаконним та скасовано наказ в.о. генерального директора Акціонерного товариства «Оріана» Савчука О.Є. № 64-к від 19.04.2023 «Про звільнення з роботи [PERSON] », поновлено [PERSON] на посаді начальника відділу сторожової охорони Акціонерного товариства «Оріана» з дати звільнення, а також стягнуто з Акціонерного товариства «Оріана» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.04.2023 по 16.05.2023 у розмірі 26521 (двадцять шість тисяч п`ятсот двадцять одну) гривню 19 копійок без утримання податків й інших обов`язкових платежів. На виконання судового рішення у справі № 345/2402/23 АТ «Оріана» здійснило виплату зазначених коштів, а саме: згідно платіжної інструкції № 4878 від 08.08.2023 [PERSON] перераховано заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 14 300,00 грн; згідно платіжної інструкції № 4879 від 08.08.2023 із середнього заробітку [PERSON] перераховано утриманий податок на дохід фізичних осіб в сумі 2574,00 грн; згідно платіжної інструкції № 4880 від 08.08.2023 із середнього заробітку [PERSON] перераховано утриманий військовий збір в сумі 214,50 грн; згідно платіжної інструкції № 4885 від 09.08.2023 [PERSON] перераховано заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 7049,56 грн; згідно платіжної інструкції № 4886 від 09.08.2023 із середнього заробітку [PERSON] перераховано утриманий податок на дохід фізичних осіб в сумі 5199,81 грн; згідно платіжної інструкції № 4887 від 09.08.2023 із середнього заробітку [PERSON] перераховано утриманий військовий збір в сумі 183,32 грн. Позивач зазначає, що [PERSON] було звільнено із порушенням закону за наказом в.о. директора АТ «Оріана» Савчука О.Є., що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, відповідач як службова особа, яка видала наказ про звільнення, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, АТ «Оріана» вважає, що з нього слід стягнути на користь підприємства матеріальну шкоду, завдану незаконним звільненням працівника [PERSON] у розмірі 26 521,19 гривень. Зважаючи на вищезазначене, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду, завдану внаслідок незаконного звільнення працівника, у розмірі 26 521 (двадцять шість тисяч п`ятсот двадцять одну) гривню 19 копійок та понесені витрати на оплату судового збору. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, у якому вказав, що позивач при пред`явленні позову не надав відповідну правову оцінку наданим сторонам та витребуваним судом доказам, обставинам, встановленим судами у справах № 345/2402/23 (за позовом [PERSON] до AT «Оріана»), № 345/4550/23 (за позовом [PERSON] до AT «Оріана»), у справі № 909/567/23 (за позовом [PERSON] до акціонерного товариства "Оріана" про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу) та положенням статей 130, 134, 237 КЗпП України, не врахував роз`яснення, надані судам у пунктах 13, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", а також у пункті 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 11 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", і вказав про те, що з [PERSON] можливо стягнути матеріальну шкоду в порядку регресу відповідно до пункту 8 частини першої статті 134 КЗпП України лише при наявності його вини у незаконному звільненні працівників. У позовній заяві позивач посилається на те, що розмір шкоди відповідача слід розраховувати в повному обсязі виплаченої середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, що жодним чином не відповідає ані підставам відповідальності, зазначеним у ст. 135-3 КЗпП України, ані засадам покладення матеріальної відповідальності на винну особу. Виходячи з підстав матеріальної відповідальності, означених у ст. 135-3 КЗпП України, така відповідальність застосовується лише до певної категорії працівників, робота яких пов`язана із виконанням операції, пов`язаних із матеріальними цінностями, які є винними у їх розкраданні, знищенні (псуванні), недостачі або наднормативних їх втратах, якщо вони допущені внаслідок недбалості у роботі, порушення спеціальних правил, інструкцій, визначаються у таких розмірах винних у розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей. Шкода визначається як пряма дійсна шкода, завдана неправомірними діями, внаслідок порушення функціональних обов`язків працівника, неналежного виконання яких призвело до шкоди. У правовідносинах, що передані на розгляд суду, спір полягає у підставах матеріальної відповідальності відповідача як роботодавців. Така відповідальність передбачена законодавцем окремою спеціальною нормою - п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України. Відповідач за умовами укладеного з ними контракту, як з керівником підприємства, що є у державній власності не є особою, яка працює з матеріальним цінностями та несе відповідальність за них, з відповідачами не укладалися окремі договорі про повну матеріальну відповідальність. А тому в даних правовідносинах не можна визначати відповідальність відповідача, як шкоду, заподіяну підприємству та наявності обов`язку із її відшкодування. Як наводить позивач, [PERSON] поновлено наказом № 116-к від 04.08.2023 року. Але у той же час 04 серпня 2023 року іншого працівника [PERSON] було звільнено з роботи та з займаної посади, з підстав чого було ознайомлено із наказом № 117-к від 04.08.2023 року, у якому зазначено, що підставою для його звільнення стало рішення Калуського міськрайонного суду від 04.08.2023 року по справі № 345/2402/23, а саме поновлення працівника на роботі. В загальному випадку день звільнення - останній день роботи (п. 2.27 Інструкції № 58). Але в той же час з 07.08.2023 року було здійснено скорочення більшості працівників позивача в тому числі посади «начальника відділу сторожової охорони». А тому фактично позивач не міг поновити працівника [PERSON] на посаді начальника відділу сторожової охорони з наступних причин: у той день 04.08.2023 на даній посаді начальника відділу сторожової охорони працював [PERSON] , якого звільнили наказом № 117-к від 04.08.2023 року; 04.08.2023 року це був день - п`ятниця, а наступний за ним робочий день - понеділок -07.08.2023 року; з 19.04.2023 року і до дати 04.08.2023 року на посаді начальника сторожової охорони працював інший працівник; з 07.08.2023 року посаду начальника сторожової охорони скорочено самим Позивачем та введено новий штатний розклад де відсутня посада «начальник сторожової охорони»; фактична виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснена 08.08.2023 та 09.08.2023 згідно платіжних доручень N94878 від 08.08.2023, № 4887 від 09.08.2023, № 48870 від 08.08.2023, № 4879 від 08.08.2023, № 4885 від 09.08.2023, № 4886 від 09.08.2023. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. Отже, позивач виплатив суми працівнику [PERSON] який не був фактично прийнятий та поновленій на посаді «начальник сторожової охорони» з 08.08.2023 року коли на підприємстві булла відсутня сама посада «начальника сторожової охорони», а тому фактично відсутні обставини для задоволення позовних вимог. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що у справі № 345/2402/23 за позовом [PERSON] до АТ «Оріана», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу 04.08.2023 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області було ухвалене рішення про задоволення позову, яке було залишене без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14.11.2023 року. Відповідач у відзиві вказує, що в даній справі відсутнє остаточне рішення та питання відшкодування шкоди є передчасним та необґрунтованим. Згідно положень ч. 2 ст. 237 ЦПК Укрїни рішення в даній справі набрало законної сили 14.11.2023 року та в силу положень ст. 129-1 Конституції України, ч. 1 ст. 18 ЦПК України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. На виконання вказаного судового рішення АТ «Оріана» поновило [PERSON] на роботі та виплатило йому середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.04.2023 по 16.05.2023 у розмірі 26521, 19 гривень. Після виплати коштів незаконно звільненому працівнику АТ «Оріана», враховуючи обставини, встановлені судовим рішенням у справі № 345/2402/23, й звернулося суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника. Зазначено, що [PERSON] звернувся до Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду із касаційною скаргою, однак на даний час провадження у справі не відкрито, ухвалою від 15.12.2023 року касаційну скаргу [PERSON] на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.08.2023 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 14.11.2023 року залишено без руху. Більше того, оскарження судового рішення в касаційному порядку не зупиняє його виконання. Позивач вказує, що незрозумілим є також твердження відповідача на неврахування обставин та доказів у справі № 345/4550/23 за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Оріана» про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, стягнення вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку при звільненні і стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогул, оскільки ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.10.2023 вказану позовну заяву залишено без розгляду. Також, на думку позивача, безпідставним є посилання відповідача на неврахування обставин справи № 909/567/23 за позовом [PERSON] до про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 110 330, 76 грн, оскільки дана справа не стосується предмету позову. Більше того, на даний час відсутнє остаточне рішення в даній справі та вона перебуває на розгляді Західного апеляційного господарського суду. Помилковим також вважає твердження [PERSON] про те, що він, як керівник підприємства, що є у державній власності, не є особою, яка працює з матеріальними цінностями та в силу положень ст. 135-3 КЗпП України не несе відповідальність за них. АТ «Оріана» хоче звернути увагу суду на те, що відповідальність службової особи, винної у незаконному звільненні працівника, регламентується положеннями п. 8 ч. 1 ст. 134 та ст. 237 КЗпП України, а не ст. 135-3 КЗпП України. Відповідач вказує, що АТ «Оріана» не могла поновити [PERSON] 04.08.2023 року на посаді начальника сторожової роботи АТ «Оріана», тому що на даній посаді працював [PERSON] . Разом з тим, АТ «Оріана» хоче зазначити, що [PERSON] був поновлений на роботі 04.08.2023 відповідно до положень ч. 8 ст. 235 КЗпП України, згідно якого рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Після поновлення на роботі [PERSON] підприємство 08.08.2023 та 09.08.2023 здійснило йому виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Твердження [PERSON] про те, що [PERSON] фактично не був прийнятий та поновлений на посаді начальника сторожової охорони, оскільки з 08.08.2023 на підприємстві була відсутня така посада, а тому й виплата йому відповідних сум була проведена безпідставно, не відповідають дійсності та суперечать матеріалам справи. У запереченні на відповідь на відзив [PERSON] вказує на те, що постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року № 345/2402/23 підлягала оскарженню, а тому він скористався таким правом та подав касаційну скаргу. 15.12.2023 року Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду відкрито провадження № 61-17538ск23, а тому допоки не постановлено остаточне рішення Верховним судом у справі № 345/2402/23 (Ухвала Касаційного суду від 15.12.2023 року у справі № 345/2402/23 розміщена на справі https://revestr.court.eov.ua/Review/115712692), винесення питання про стягнення матеріальйої шкоди з [PERSON] є передчасним та необґрунтованим. Обставини, наявні у справі № 345/2402/23, так як судом застосовано норми, що листок непрацездатності серії А/1Е№ 720038 має бути виданий в електронній, а не паперовій формі, що явно суперечить приписам визначеним у таких нормативно-правових актах: Постановою Кабміну від 17.04.2019 № 328 «Деякі питання організації ведення Електронного реєстру листків непрацездатності та надання інформації з нього» - затверджено Порядок організації ведення Електронного реєстру листків непрацездатності та надання інформації з нього; Постанова Верховної Ради України від 03.02.2021 № 1192-ІХ «Про заходи щодо запровадження Електронного реєстру листків непрацездатності» видана з метою забезпечення запровадження Електронного реєстру листків непрацездатності, нових правил та умов видачі, продовження та обліку листків непрацездатності, здійснення контролю за правильністю їх видачі, а також підвищення рівня соціального захисту застрахованих осіб Верховна Рада України постановляє; Наказом МОЗ України від 01.06.2021 № 1066 «Деякі питання формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність» Порядок формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність в Реєстрі медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я та Інструкцію по роботі з медичними висновками про тимчасову непрацездатність в Реєстрі медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я та листками непрацездатності на період дії перехідної моделі. Також даним наказом установлено, що формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність у Реєстрі медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я є обов`язковим з 01 жовтня 2021 року - для всіх закладів охорони здоров`я. Зазначено, що 07.08.2023 року було здійснено скорочення більшості працівників Позивача в тому числі посади «начальника відділу сторожової охорони» на який нібито поновлено працівника - [PERSON] на посаді начальника відділу сторожової охорони. А тому фактично позивач не міг поновити працівника [PERSON] на посаді начальника відділу сторожової охорони, зважаючи на те, що у той день - 04.08.2023 на даній посаді начальника відділу сторожової охорони працював [PERSON] , якого звільнили наказом № 117-к від 04.08.2023 року; 04.08.2023 року це був день - п`ятниця, а наступний за ним робочий день - понеділок -07.08.2023 року. З 19.04.2023 року і до дати 04.08.2023 року на посаді начальника сторожової охорони працював інший працівник. З 07.08.2023 року посаду начальника сторожової охорони скорочено самим Позивачем та введено новий штатний розклад де відсутня посада «начальник сторожової охорони». Фактична виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснена 08.08.2023 та 09.08.2023 згідно платіжних доручень №4878 від 08.08.2023, №4887 від 09.08.2023, №48870 від 08.08.2023, №4879 від 08.08.2023, №4885 від 09.08.2023, №4886 від 09.08.2023. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу фактичного поновлення працівника, організацією, установою. Представник позивача подав заяву про розгляд спраи без участі представника Акціонерного товариства «ОРІАНА». Позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Відповідач та його представники у судовому засіданні заперечили позовні вимоги у повному обсязі. Просять відмовити у задоволенні позову. Заслухавши в судовому засіданні пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. Відповідно до Наказу № 44 від 31.03.2023 [PERSON] приступив до виконання обовязків генерального директора ВАТ "Оріана" з 31 березня 2023 року. Наказом в.о. генерального директора АТ «Оріана» Савчука О. № 64-к від 19.04.2023 звільнено начальника відділу сторожової охорони [PERSON] 19.04.2023 згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. З вказаним наказом останній ознайомився, що підтвердив своїм підписом. Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2023 року позов [PERSON] до АТ «Оріана», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - [PERSON] , про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено. Вирішено визнати незаконним та скасувати наказ в.о. генерального директора АТ «Оріана» Олега Савчука № 64-к від 19.04.2023 «Про звільнення з роботи [PERSON] ». Поновлено [PERSON] на посаді начальника відділу сторожової охорони АТ «Оріана» з дати звільнення. Стягнуто з АТ «Оріана» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.04.2023 по 16.05.2023 у розмірі 26521,19 грн без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з АТ «Оріана» на користь держави 3220,80 грн судового збору. Рішення в частині поновлення [PERSON] на посаді начальника відділу сторожової охорони АТ «Оріана» та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один місяць, допущено до негайного виконання. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2023 року залишено без змін. 04.08.2023 Наказом № 116-К в.о. генерального директора АТ "Оріана"\~ Кучерявого Р.І., скасовано наказ № 64-к від 19 квітня 2023 року про звільнення з роботи [PERSON] та останнього поновлено на попередній посаді начальника відділу сторожової охорони АТ «Оріана» з 19 квітня 2023 року. Надано вказівку бухгалтерії виплатити [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.04.2023 по 16.05.2023 у розмірі 26521,19 грн. Позивачем долучено копії платіжних інструкцій, на підставі яких АТ «Оріана» здійснило виплату [PERSON] коштів: згідно платіжної інструкції № 4878 від 08.08.2023 [PERSON] перераховано заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 14 300,00 грн; згідно платіжної інструкції № 4879 від 08.08.2023 із середнього заробітку [PERSON] перераховано утриманий податок на дохід фізичних осіб в сумі 2574,00 грн; згідно платіжної інструкції № 4880 від 08.08.2023 із середнього заробітку [PERSON] перераховано утриманий військовий збір в сумі 214,50 грн; згідно платіжної інструкції № 4885 від 09.08.2023 [PERSON] перераховано заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 7049,56 грн; згідно платіжної інструкції № 4886 від 09.08.2023 із середнього заробітку [PERSON] перераховано утриманий податок на дохід фізичних осіб в сумі 5199,81 грн; згідно платіжної інструкції № 4887 від 09.08.2023 із середнього заробітку [PERSON] перераховано утриманий військовий збір в сумі 183,32 грн. Відповідно до Наказу в.о. генерального директора АТ "Оріана" № 72-к від 28.04.2023 [PERSON] , [PERSON] звільнено з роботи на підставі п. 7.3.3. п. 7.4. Контракту № 755 від 04.09.2018 згідно з п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України з підстав, передбачених Контрактом. За клопотанням відповідача у судовому засіданні допитано як свідків: [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] зазначив, що працював в АТ «ОРІАНА» на посаді начальника відділу сторожової охорони. Його було повідомлено про скорочення посади. Під час його звільнення йому було повідомлено, що на його місце прийде людина, якій потрібно все передати. Його звільнено в кінці робочого тижня у п`ятницю, у понеділок він уже не мав виходити на роботу. В кінці робочого дня прийшла завгосп оглянути робоче місце, він їй передав ключі. Свідок [PERSON] повідомила, що 04.08.2023 у день, коли звільняли [PERSON] , вона була присутня при передачі ключів, техніки. [PERSON] 04.08.2023 та в інші дні не був присутній на роботі, вона його рідко бачила. На підприємстві вона працювала до 25.10.2023, до того часу [PERSON] не бачила. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Даною статтею встановлено загальне правило відповідальності, згідно з яким на боржника за регресною вимогою покладається обов`язок відшкодувати кредитору виплачене ним третій особі відшкодування в повному обсязі. Відшкодування шкоди, яка заподіяна підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу врегульовано нормами КЗпП України. За приписами ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Пунктом п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України визначено, що службові особи, винні в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Відповідно до роз`яснень, викладених п.п. 13, 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз`яснено, що застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. При незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію пункту 8 статті 134 та нової редакції статті 237 КЗпП (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше. Отже, чинне законодавство не містить додаткових підстав для відшкодування майнової шкоди з винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення працівника здійснено з порушенням вимог закону або затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі.\~ Статтею 136 КЗпП України визначений порядок покриття шкоди, заподіяної працівником. Положеннями ч. 4 ст. 136 КЗпП України передбачено, що стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу. Згідно зі статтею 237 КЗпП України, суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Таким чином, відповідач, як посадова особа, за наказом якого незаконно звільнено працівника, має покрити шкоду, заподіяну установі у повному розмірі сплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Аналогічна позиція викладена в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 401/1745/16-ц. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішення суду першої та апеляційної інстанції у справі № 345/2402/23, які набрали законної сили, свідчать про наявність причинно-наслідкового зв`язку між прийняттям відповідачем протиправного наказу про звільнення [PERSON] з роботи та стягненням із АТ «Оріана» на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22.04.2023 по 16.05.2023 у розмірі 26521,19 грн. Відповідно, у винної в цьому особи виник обов`язок відшкодувати завдану таким звільненням шкоду у вигляді виплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Так, Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду у справі № 760/1270/20 (постанова від 07.06.2023), № 332/832/18 (постанова від 22.01.2021), у справі № 474/658/16-ц (постанова від 06.12.2018) сформовано правовий висновок, що предметом спору в такій категорії справ є відшкодування шкоди в порядку регресу, а неправомірність дій відповідача встановлена рішенням суду про незаконність звільнення особи та додаткового правового аналізу не потребує. Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що відповідач як службова особа, яка видала наказ про звільнення, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Покликання відповідача на касаційне оскарження ним постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року у справі 345/2402/23 суд вважає безпідставним з огляду на те, що відповідно до ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2023 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року у справі за позовом [PERSON] до Акціонерного Товариства «Оріана», третя особа [PERSON] , про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу (https://reyestr.court.gov.ua/Review/117946475). Заперечення сторони відповідача та покази свідків суд не може взяти до уваги, оскільки належних та допустимих доказів на їх підтверження суду не надано та такі не спростовують доводи позову. Преюдиційні факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у порядку, передбаченому процесуальним законодавством, у процесуальній формі, а тому немає необхідності встановлювати їх знову. Також суд не може взяти до уваги твердження відповідача про те, що він, як керівник підприємства, що є у державній власності, не є особою, яка працює з матеріальними цінностями та в силу положень ст. 135-3 КЗпП України не несе відповідальність за них, оскільки відповідальність службової особи, винної у незаконному звільненні працівника, регламентується положеннями п. 8 ч. 1 ст. 134 та ст. 237 КЗпП України, а не ст. 135-3 КЗпП України. Безпідставними суд вважає і посилання відповідача на те, що АТ «Оріана» не могла поновити [PERSON] 04.08.2023 року на посаді начальника сторожової роботи АТ «Оріана», тому що на даній посаді працював [PERSON] . Судом встановлено, що згідно Наказу № 116-К в.о. генерального директора АТ "Оріана"\~ Кучерявого Р.І., на виконання рішення Калуського міськрайонного суду від 04.08.2023 року у справі № 345/2402/23, скасовано наказ № 64-к від 19 квітня 2023 року про звільнення з роботи [PERSON] та останнього поновлено на попередній посаді начальника відділу сторожової охорони АТ «Оріана» з 19 квітня 2023 року. Надано вказівку бухгалтерії виплатити [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.04.2023 по 16.05.2023 у розмірі 26521,19 грн. 08.08.2023 та 09.08.2023 АТ «Оріана» здійснено виплату [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Враховуючи, що суду надано докази на підтвердження перерахунку коштів [PERSON] \~ середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 26521,19 грн, а сторона відповідача не спростувала надані докази, то саме вказана сума заподіяної підприємству шкоди підлягає стягненню на користь позивача з [PERSON] , шляхом задоволення позову. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2684 грн 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved