Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. АТ «Акцент-Банк» звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що 08.12.2021 відповідач [PERSON] уклала з банком кредитний договір №А335СТ155101211006, щодо надання кредиту в розмірі 30 000 грн строком на 40 місяців (до 07.04.2025) зі сплатою процентів у розмірі 75.00 щорічно. АТ «Акцент-Банк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику кредит згідно до умов кредитного договору. У відповідності до п.п. 3-5 Кредитного договору, ліміт договору 30 000 грн на поповнення обігових коштів зі строком повернення до 07.04.2025, терміном на 40 місяців, згідно п.6 кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 75 річних. Відповідач кредитний договір підписав електронним підписом, що підтверджено протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису. Як убачається зі змісту вищевказаного кредитного договору, свої зобов`язання банк перед відповідачем виконав, надавши відповідачеві кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором. Станом на 19.03.2025 [PERSON] має заборгованість за Кредитним договором №А335СТ155101211006 від 08.12.2025 у розмірі 66 716,92 грн, яка складається з 29 227,24 грн загальний залишок заборгованості за наданим кредитом, 37 489,68 грн загальний залишок заборгованості по відсоткам. АТ «Акцент-Банк» просить стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 66 716,92 грн та 2 422,40 грн судового збору. Заяви, клопотання учасників справи Представник позивача АТ ««Акцент-Банк» Шкапенко О.В. в судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив про розгляд справи без його участі, щодо винесення заочного рішення не заперечує . Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, причини її неявки суду не повідомила, про розгляд справи повідомлялася належним чином, зокрема, відповідач викликалась через оголошення на офіційному веб-сайті судової владиУкраїни. Заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також жодних інших заяв та клопотань від відповідача не надійшло. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 20.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 03.04.2025, у зв?язку із неявкою сторін, розгляд справи відкладено на 15.04.2025 та 06.05.2025. Відповідно до вимог ч. 1 п. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзиву на позов і позивач не заперечуєпроти такого вирішення справи. Ухвалою судового засідання від 15.04.2025, з огляду на те, що відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явилась в судове засідання без поважних причин та не повідомила про причини неявки в судове засідання, відзиву не подала, на підставі статей 280-282 ЦПК України, суд ухвалив про заочний розгляд справи. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 08.12.2021 відповідач [PERSON] уклала з банком кредитний договір №А335СТ155101211006 , щодо надання кредиту в розмірі 30 000 грн строком на 40 місяців (до 07.04.2025) зі сплатою процентів у розмірі 75.00 щорічно. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява про надання послуги "Швидка готівка" разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», які викладені на банківському сайті, складає між нею і банком договір, про що свідчить її підпис у заяві . На підставі зазначеної заяви було укладено кредитний договір №А335СТ155101211006 та перераховано кошти в сумі 30 000,00 грн. Також 08.12.2021 відповідачкою було підписано паспорт споживчого кредиту "Швидка готівка" простим електронним підписом шляхом підтвердження ОТП з номера телефону [NUMBER] . Згідно підписаного відповідачкою паспорту кредиту встановлено сплату процентів за користування кредитними коштами у розмірі 75% річних. Так відповідачка свої зобов`язання з повернення кредиту не виконала внаслідок чого у [PERSON] виникла заборгованість перед АТ «А-Банк» станом на 19.03.2025 у розмірі 66 716,92 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 29 227,24 грн та заборгованості по відсоткам у розмірі 37 489,68 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою їх забезпечення. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 629 та ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору і є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів. Відповідно до ч.1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язкисторін, пов`язані з кредитуваннямрахунка, визначаютьсяположеннями про позику та кредит згідно ЦК України, якщоінше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Як вбачається з наданих позивачем доказів, 06.08.2020 [PERSON] приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. Відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 75 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним і банком договір, про що свідчить його підпис у заяві. АТ «Акцент-Банк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме: надав [PERSON] кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку із чим станом на 19.03.2025 у розмірі 66 716,92 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 29 227,24 грн та заборгованості по відсоткам у розмірі 37 489,68 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості. Надаючи оцінку сумі заборгованості, наведеній позивачем у розрахунках, суд не знаходить обґрунтованих підстав для сумнівів у правильності її нарахування. Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі ним не наведені. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що відповідачем порушено обов`язок щодо сплати заборгованості за кредитним договором та нарахованих відсотків, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» підлягають задоволенню в повному обсязі, а тому з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість у сумі 66 716,92 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 29 227,24 грн та заборгованості по відсоткам у розмірі 37 489,68 грн. Також, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що ухвалене у цій справі рішення є заочним, а відтак може бути переглянуте судом за його заявою, поданою у процесуальним законом строк (продовж тридцяти днів з дня його проголошення). Пунктами 1, 3 частини 1 статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства визначені рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10.02.2010). Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03, від 28.10.2010 року). Розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до вимогстатті 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір у сумі 2 422,40 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved