Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

Позивач [PERSON] 07 квітня 2025 року звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що 16 квітня 2017 року у Виконавчому комітеті Бранівської сільської ради Горохівського районну Волинської області, актовий запис №2 зареєстрували шлюб із відповідачем [PERSON] . На даний час в Горохівському районному суді Волинської області перебуває на розгляді справа щодо розірвання шлюбу. Позивач вказує, що від спільного життя у сторін народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час діти проживають із позивачем та знаходяться на повному її утриманні. Відповідач в свою чергу матеріальної допомоги на утримання дітей не надає та ухиляється від прямих обов`язків, а тому вважає, що є необхідність стягувати аліменти в примусовому порядку. Оскільки відповідач є здоровим та працездатним, вважає, що він має можливість надавати допомогу на утримання дітей та сплачувати аліменти в розмірі 5000 гривень на кожну дитину. Просить суд стягувати з [PERSON] , [INFO] на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумів в розмірі по 5000 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дати подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання подала письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позов підтримала повністю та просить його задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, 06 травня 2025 року від нього на адресу суду надійшла заява в якій він позов не визнав, вказав, що дітям допомагає матеріально. Розгляд справи просив проводити у його відсутності. Дослідивши матеріали справи та подані докази, проаналізувавши встановлені обставини справи в їх сукупності, приходжу до наступного висновку. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Із матеріалів справи встановлено, що 16 квітня 2017 року сторони зареєстрували шлюбу, що підтверджується копією свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим Виконавчим комітетом Бранівської сільської ради Горохівського районну Волинської області, актовий запис №2 (а.с.5). У шлюбі у сторін народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане повторно 10 серпня 2023 року та [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане 07 липня 2021 року (а.с.6, 7). Із відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №296 від 30 березня 2025 року виданих старостою Горохівської міської ради вбачається, що позивач та її діти [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно абзацу 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки обов`язок по утриманню своїх неповнолітніх дітей покладається на обох батьків, а тому відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.7 Закону України Про державний бюджет України на 2025 рік прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2563 гривні та дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Згідно до ч.1, ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналізуючи зазначені\~норми закону,\~суд виходить\~з того,\~що батьки\~дитини повинні\~забезпечити для\~дитини утримання\~у розмірі\~не меншому\~прожиткового мінімуму\~на місяць,\~встановленого на\~відповідний період\~для певного\~віку дитини,\~як мінімальної\~гарантії загального\~рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку дитини, збереження її здоров`я, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Згідно до ч.1, ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 3 ст.12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Як передбачено\~ст.ст.\~79,\~80\~ЦПК України\~достовірними є\~докази,\~на підставі\~яких можна\~встановити дійсні\~обставини справи.\~Достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано жодних доказів його непрацездатності та наявності на його утриманні інших дітей, батьків, чи докази існування інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, що дозволяє зробити висновок про його спроможність сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку. Водночас позивачкою не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач має реальну можливість сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі. Будь-які відомості щодо працевлаштування та середньомісячного заробітку (доходу) відповідача позивачкою суду не надані. Таким чином, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд, виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості приходить до висновку про часткове задоволення позову та необхідність стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі, по 3000 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст.192 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З даною позовною заявою позивач [PERSON] звернулася 07 квітня 2025 року (а.с.1), отже саме з зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на її користь. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Крім того, згідно положень ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в розмірі що був встановлений на день звернення з позовом до суду та становить 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. На підставі ст.ст.180, 181, 182, 184 СК України,

Outcome: partial