Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

У січні 2025 року через систему «Електронний суд» до Голосіївського районного суду міста Києва звернулося Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 20 січня 2020 року у розмірі 93 613,65 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 січня 2020 року відповідач ознайомився з умовами кредитування та підписав паспорт кредиту. 20 січня 2020 року відповідач підписав власноручно заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодив наступні умови: тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 50 000 грн (пункт 1.2. договору); тип кредитної карти: Картка «Універсальна»; строк кредитування: 20 місяців з пролонгацією (пункт 1.2. договору); процентна ставка, відсотків річних: 43,2% (пункт 1.3 договору); кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (пункт 1.4. договору); розмір мінімального обов`язкового платежу: 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (пункт 1.4. договору); проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00% (пункт 1.5. та підпункт 2.1.1.2.12. договору). Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13 грудня 2019 року №151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України». На підставі укладеного договору відповідач отримав платіжний інструмент - кредитну картку номер - [NUMBER] , строк дії - 12/23, тип - Універсальна, також в подальшому відповідач отримав кредитну картку номер - [NUMBER] , строк дії - 05/28, тип - Універсальна GOLD. В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки до 40,8% річних та збільшено кредитний ліміт до 75 000,00 грн. Відповідач користувався кредитним лімітом, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом, але припинив надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою за рахунком. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 24 листопада 2024 року має заборгованість у сумі 93 613,65 грн, яка складається з наступного: 74 817,14 грн - заборгованість за тілом кредиту, 18 796,51 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Просить, позовні вимоги задовольнити. В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями позовну заяву передано на розгляд судді Кирильчук І.А. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 06 лютого 2025 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. 27 березня 2025 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив, в якому остання не визнає позовні вимоги та зазначає, що кредитними коштами заволоділи невідомі особи, відповідач зверталася до органів поліції з заявою про вчинення кримінального правопорушення, про що були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Списання грошових коштів з карткових рахунків відповідача відбулося не за її волею, а внаслідок шахрайських дій третіх осіб, відтак вона не повинна нести відповідальності за такі операції. У задоволенні позовних вимог просила відмовити повністю. 09 квітня 2025 року через систему «Електронний суд» до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначив, що твердження відповідача стосовно заволодіння кредитними коштами третіми особами: 03 травня 2024 року в роботу Департаменту захисту банківських технологій від Департаменту «Frаud менеджмент» надійшла с.з. E.50.0.0.0/4-242 від 03 травня 2024 року щодо проведення перевірки схеми шахрайства «Моно. Додавання телефону». Проведена перевірка за фактами звернень ряду клієнтів з приводу шахрайських операцій по їх картках. Перевіркою встановлено, що за період з 10 по 22 квітня 2024 року включно було скомпрометовано платіжні картки одинадцятьох клієнтів банку, яким спричинені збитки на загальну суму 935 910,00 грн. Вказані транзакції проводилися за допомогою сервісу стороннього банку (термінал MONO011, мерчант JSC UNIVERSAL BANK (monobank)), що не дає можливість встановити отримувача коштів. [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] . Звернення в ОКОМ - 9a14cf09904c435398808e33b86e3dac. Перевірка СБ не проводилася. 18 квітня 2024 року шахраями був змінений фін. номер клієнта з 380664346330 на 380730157041, після чого з карток 5168745035389953 та 5168745025845881 здійснено 6 переказів на загальну суму 113 350 грн: 2024- 04-18 15:20: 25 5168745025845 881 1 3 2 1 0 0 65 38 MONO0 11J 733, 34 8 4 0 29000, 00 1 1 2 8 2 G 8 0 4 0 0 11 42, 33 KY IV KYI V 2024- 04- 18 15:20: 50 5168745025845 881 1 3 2 1 0 0 65 38 MONO0 11J 708, 05 8 4 0 28000, 00 1 1 2 8 2 G 8 0 4 0 0 40 6,4 2 KY IV KYI V 2024- 04-18 15:21: 16 5168745025845 881 1 3 2 1 0 0 65 38 MONO0 11J 379, 31 8 4 0 15000, 00 1 1 2 8 2 G 8 0 4 0 0 12, 19 KY IV KYI V 2024- 04-18 15:21: 41 5168745025845 881 1 3 2 1 0 0 65 38 MONO0 11J 8,85 8 4 0 350,00 1 1 2 8 2 G 8 0 4 0 0 2,9 9 KY IV KYI V 2024- 04-18 15:30: 06 5168745035389 953 1 3 2 1 0 0 65 38 MONO0 11J 708, 05 8 4 0 28000, 00 1 1 2 8 2 G 8 0 4 0 1050,81 33 6,2 4 KY IV KYI V 2024- 04-18 15:30: 42 5168745035389 953 1 3 2 1 0 0 65 38 MONO0 11J 328, 74 8 4 0 13000, 00 1 1 2 8 2 G 8 0 4 0 1050,81 4,4 7 KY IV KYI V. Вказані транзакції проводилися за допомогою сервісу стороннього банку (термінал MONO011, мерчант JSC UNIVERSAL BANK (monobank)), що не дає можливість встановити отримувача коштів. 18 квітня 2024 року згідно логів входу в Приват24 клієнтки [PERSON] зафіксований вхід до акаунту з нетипових девайсів: з SM-A155F|SAMSUNG (IMEI 6CBE0C4755C5F1F3) провайдер - M247 Europe SRL, геопозиціонування - 46.57333874, 30.69937717 (Одеська обл., м Набережне), та з SM-A057G|SAMSUNG (IMEI 26813C2C746DC621), провайдер GTHost, геопозиціонування - 50.43559006, 30.5161776 (м. Київ), де і мешкає клієнт. Також встановлено, що девайси шахраїв використовувалися лише для входу в акаунт Приват24 клієнтки [PERSON] . За умовами пункту 1.1.2.1.10. Умов для уникнення неправомірних операцій з рахунками клієнт зобов`язаний не залишати без нагляду телефон/пристрій, який використовується для підключення фінансового номеру телефону клієнта та/або доступу до програмних комплексів банку. Пункт 2.1.4.7. Умов передбачає, що клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі якщо його дії або бездіяльності призвели до втрати електронного платіжного засобу, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію. Оскільки, на даний час, відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, то позивач просить суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що 20 січня 2020 року [PERSON] підписала заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» та погодила наступні умови: тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 50 000 грн (пункт 1.2. договору); тип кредитної карти: Картка «Універсальна»; строк кредитування: 20 місяців з пролонгацією (пункт 1.2. договору); процентна ставка, відсотків річних: 43,2% (пункт 1.3 договору); кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (пункт 1.4. договору); розмір мінімального обов`язкового платежу: 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (пункт 1.4. договору); проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00% (пункт 1.5. та підпункт 2.1.1.2.12. договору). На підставі укладеного договору відповідач отримала платіжний інструмент - кредитну картку номер - [NUMBER] , строк дії - 12/23, тип - Універсальна. У подальшому, 17 квітня 2024 року відповідач підписала Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та отримала картку номер - [NUMBER] , строк дії - 05/28, тип: картка Універсальна Gold з кредитним лімітом до 75 000 грн. Підписанням вказаної заяви [PERSON] приєдналась до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», Система переказів PrivatMoney», «Операції у відділеннях (умови та правила проведення операцій у відділеннях Банку)», «Автоплатежі», «Сервіс «BankID» Умовта Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять змішаний договір, Договір банківського рахунка, споживчого кредиту та обслуговування платіжного інструменту та Генеральний кредитний договір в частині надання споживчих кредитів «Кредитна картка», «оплата частинами», «Миттєва розстрочка», прийняла всі права та обов`язки, встановлені у цьому договорі, та зобов`язалась їх належним чином виконувати. У пункті 9.2. заяви викладені основні умови кредитування, а саме: тип кредиту - відновлювана кредитна лінія; розмір кредитного ліміту для карт Універсальна Gold - 200 000 грн; строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією; мета отримання кредиту - споживчі цілі; тип процентної ставки - фіксована; розмір процентної ставки для карт Універсальна - 42,0%; розмір процентної ставки для карт Універсальна Gold - 40,8%. Згідно з умовами, визначеними пунктом 9.4. заяви, повернення кредиту здійснюється щомісячно шляхом: 9.4.1. внесення клієнтом грошових коштів у готівковій або безготівковій формі на відповідний балансовий рахунок банку для обліку заборгованості №2909 в наступні строки та в наступному розмірі: - в сумі процентів, які підлягають сплаті за цим договором. Датою сплати є 1-е число календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредиту, наданого банком відповідно до умов цього договору. - в розмірі мінімального обов`язкового платежу. Строк сплати - до останнього календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредиту, наданого банком відповідно до умов договору. При цьому, якщо до 25 числа (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредиту, клієнт самостійно не здійснить платіж в готівковій або безготівковій формі у розмірі мінімального обов`язкового платежу, клієнт надає згоду банку з 26 числа ініціювати дебетовий переказ у валюті кредиту з усіх рахунків клієнта, відкритих в банку, та рахунків, що будуть відкриті клієнтом банку в майбутньому, в розмірі мінімального обов`язкового платежу. 9.4.2. У випадку, якщо заборгованість перед банком не погашена строки, передбачені пунктом 9.4.1., або сума грошових коштів на рахунку № [NUMBER] є недостатньою для погашення заборгованості, клієнт надає згоду на ініціювання банком при настанні строків платежів з повернення кредиту дебетового переказу з поточного рахунку та з усіх рахунків клієнта, відкритих у банку, та рахунків що будуть відкриті клієнтом банку в майбутньому, у тому числі за рахунок кредиту, в розмірі заборгованості, яка підлягає сплаті банку за цим договором. В разі якщо у клієнта повністю використаний кредитний ліміт та/або в разі виникнення у клієнта прострочених зобов`язань за договором, ініціювання дебетового переказу за рахунок кредиту не застосовується. Розмір мінімального платежу: 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно; 10% від заборгованості, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення. При невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту та відсотків річних застосовується процентна ставка: для карт Універсальна - 84,0%; для карт Універсальна Gold - 81,6% (пункт 9.5.) Згідно з пунктом 25 заяви договір починає діяти з дати підписання сторонами заяви про приєднання та діє протягом 12 місяців, але не менше строку кредитування в разі встановлення кредитного ліміту на рахунок та/або не менше строку кредитування за кредитами «Оплата частинами/Миттєва розстрочка» та в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Відповідно до пунктів 14.1. та 14.2. заяви сторони договору погодили, що при наданні банком будь-яких послуг клієнту, у тому числі, але не виключно, платіжних послуг в, укладення між сторонами кредитних договорів та будь-яких інших правочинів буде використовуватись простий електронний підпис та визнали простим електронним підписом такі способи підписів клієнта: ОТР-пароль; одноразовий ідентифікатор, QR-код; ПІН-код, підпис в IVR, біометричні дані клієнта (голосовий зліпок, відбиток пальця, FACE ID), кнопки «підпис», «підписав», «підтверджую», «ознайомився», «сплатити» тощо у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах банку в мережі Інтернет, де клієнту надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір, ініціювати платіжну операцію та підписати відповідну платіжну інструкцію, підписати електронний документ тощо, або якщо інтерфейс відповідного програмного комплексу банку дає клієнту змогу зробити однозначний висновок про суть дії або платіжної операції, платіжну інструкцію на виконання якої клієнт підписує у спосіб, узгоджений сторонами вище. При здійсненні будь-яких операцій та правочинів між сторонами за допомогою ОТР-паролю як простого електронного підпису сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу клієнта та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження клієнтом здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому банком ОТР-паролю на фінансовий номер телефону клієнта. Сторони визнають правочини у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для сторін та такими, що не потребують додаткового підтвердження. Отже судом встановлено, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, які розміщені на офіційному банківському сайті https://privatbank.ua/terms. складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Позивач зазначає, що відповідач в порушення умов договору та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 24 грудня 2024 року має заборгованість у розмірі 93 613,65 грн, яка складається із: 74 817,14 грн - заборгованість за тілом кредиту; 18 796,51 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно із частинами першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України, підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. За частиною першою статті 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. АТ КБ «ПриватБанк» публічно пропонує широкому та необмеженому колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого розміщує на своєму сайті Умови та правила надання банківських послуг. «Умови та Правила надання банківських послуг», є публічно доступними і розміщенні у вільному доступі. Укладення договору підтверджено сторонами шляхом прийняттям до виконання його умов, а саме: банк приймав і зараховував на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконував розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка, проводив інші операції за рахунком, надавав грошові кошти (кредит) відповідачу в межах встановлених лімітів та на умовах розташованих на сайті банку. Відповідно до частин першої-третьої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно з частиною першою статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. У пунктах 14.1, 14.8 та 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (який діяв на момент підписання позивачем Анкет-заяв про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку) передбачено, що електронний платіжний засіб може існувати в будь-якій формі, на будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, необхідну для ініціювання електронного переказу. Банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов`язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу, ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов`язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній формі. Аналогічні інформація та порядок укладення та форма договору про надання послуг передбаченні статті 28 Закону України «Про платіжні послуги». Загальні вимоги Національного банку до емісії/еквайрингу платіжних інструментів, що емітуються (уключаючи електронні платіжні засоби, передплачені платіжні інструменти), та здійснення розрахунків з їх використанням визначенні Положенням «Про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», затвердженим Постановою Правління Національного банку України 29 липня 2022 року № 164 (далі - Положення №164). Частиною 1 пункту 136 розділу VII. Положення №164 Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками, встановлено, що користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватись ним. Пунктом 140 Положення №164 встановлено, що користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. Аналогічна диспозиція норми права зазначена в пункті 5 статті 87 Закону України «Про платіжні послуги», а саме, до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16 (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». Пунктом 20 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації. За частиною четвертою статті 42 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна операція вважається акцептованою після надання платником згоди на її виконання. Так, доводи відповідача у відзиві про те, що 18 квітня 2024 року о 15:20 год. їй зателефонували невстановлені особи, які представились працівниками банку, та зловживаючи довірою, заволоділи коштами, здійснивши підвищення ліміту картки та зняли кошти на суму 74 882,25 грн, у зв`язку із чим повідомила АТ КБ «Приватбанк» про шахрайські дії та звернулась до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, суд не приймає до уваги з наступних підстав. Відповідно до витягу з ЄРДР, [PERSON] 25 квітня 2024 року дійсно звернулась до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, а саме, несанкціоноване заволодіння її грошовими коштами у розмірі 74 882,25 грн, яку зареєстрували за номером № 12024100010001247 за частиною четвертою статті 190 КК України та було відкрито кримінальне провадження. Однак, сама наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину щодо особи до винесення вироку, яким такі обставини будуть встановлені, такої правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 10 квітня 2019 року у справі №144/287/17-ц провадження №61-31835св18 та від 10 квітня 2019 року справа №524/3 979/16-ц провадження №61- 20290св18, де стороною у справі є АТ КБ «ПприватБанк» стосовно застосування Умов та правил надання банківських послуг. Також, [PERSON] не надала і доказів стосовно просування досудового розслідування стосовно вказаного кримінального провадження або у разі затягування такого процесу, не зверталась зі скаргою на бездіяльність слідчого. Більш того, обґрунтовуючи підстави відзиву, відповідач зазначила, що «18 квітня 20247 року приблизно о 15:20 год, перебуваючи за адресою: м. Київ, ст. м. Святошин, їй на телефон [NUMBER] зателефонувала невідома особа +380443232713, яка представилась працівником ПриватБанку, шляхом зловживання довірою дізналась код-повідомлення з цифрами, яке надійшло відповідачу та після чого з карти ПриватБанк [NUMBER] були зняті грошові кошти в розмірі 74 882,25 грн». Таким чином, відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, зокрема, збільшувати кредитний ліміт та знімати кредитні кошти. У свою чергу, банк діяв в межах закону та договору. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частин першої, другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частин другої, третьої статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За змістом статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, додержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд не встановив в діях банку вини щодо неналежного виконання зобов`язань з обслуговування рахунку та надання банківських послуг, також відсутній взаємний зв`язок між діями банку та наслідками, що настали для відповідача, а тому на переконання суду саме відповідач несе відповідальність за вказані операції та виникнення заборгованості на його картковому рахунку. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 січня 2020 року у розмірі 93 613,65 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 74 817,14 грн та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 18 796,51 грн. Щодо стягнення судових витрат, то судом встановлено наступне. Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №BOJ62B46MT від 02 січня 2025 року, яка міститься в матеріалах справи. У відповідності до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 2 422,40 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved