Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

Суть питання, що вирішується рішення. Позивач звернулась до суду зпозовом до відповідача, посилаючись на те, що остання чинить перешкоди у спілкуванні із спільним сином сторін, який після розірвання шлюбу, залишився проживати із матір`ю. Рух справи. 04.11.2024 визначено головуючого. 05.11.2024 надано запит до ГІОЦ КМДА. 11.11.2024 отримана відповідь з ГІОЦ КМДА. 11.11.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 09.12.2024. 09.12.2024 підготовче засідання відкладено за клопотанням відповідача на 14.01.2025. 25.12.2024 надійшов відзив. 14.06.2024 підготовче засідання відкладено за клопотанням відповідача на 29.01.2025. 29.01.2025 підготовче судове засідання відкладено, у зв`язку з неявкою представника позивача та позивача на 17.02.2025. 17.02.2025 підготовче засідання відкладено за клопотанням відповідача на 04.03.2025. 04.03.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду на 20.03.2025. 20.03.2025 в судовому засіданні оголошена перерва до 23.04.2025 для виклику позивача, явка якого визнана судом обов`язковою. 23.04.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення. 07.05.2025 ухвалено рішення. Доводи учасників справи. Позивач та представник останньої підтримали позовні вимоги, разом з тим зазначили, що не заперечують проти узгодженого сторонами в судовому засіданні графіку. Крім того, позивач пояснив, що до звернення в суд з позовом, останній звернувся до Служби у справах дітей з тими ж вимогами, а саме встановити графік побачень із дитиною, який був затверджений, проте такий графік не виконувався відповідачем, зокрема у дні побачень відповідача не було вдома і про її відсутність та відсутність дитини, відповідач не ставила позивача до відома, а почала це робити після звернення позивача до суду з даним позовом. Відповідач пояснила, що не чинить будь яких перешкод дитині та позивачу у їх спілкуванні, проте дитина сама не бажає будь яких зустрічей із батьком і змушувати її до цього не буде. Таке ставлення дитини до батька має місце, оскільки дитина фактично на собі відчула негативне ставлення позивача до відповідача при розірвання їх відносин і сам після цього відношення дитини до батька змінилось у негативний бік. Однак, якщо позивач бажає налагоджувати стосунки із сином для цього не має перешкод з боку відповідача. Крім того, відповідач пояснила, що дійсно не дотримувалась графіку побачень позивача та дитини, оскільки у ці дні у неї та дитини були інші справи, зокрема вони відвідували заміський будинок батьків відповідача, а також дитина відвідувала день народження друга, в свою чергу не могла повідомити про це позивача, так як заблокована у телефоні. В подальшому про неможливість зустрічей у визначені дні, відповідач почала повідомляти позивача, шляхом електронних листів. Також відповідач зазначила, що не заперечує проти графіку побачень позивача та дитини узгодженого сторонами в судовому засіданні. Третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації (далі - Служба), просила вирішити питання відповідно до вимог закону, розглянути справу з у рахуванням висновків служби та без участі представника останньої. Встановлені судом обставини. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] /а.с. 20/. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний 19.05.2023 на підставі судового рішення /а.с. 18 - 19/. Після розірвання шлюбу, дитина сторін проживає із матір`ю. Розпорядженням Святошинської РДА в м. Києві від 27.03.2024 визначено спосіб участі батька у спілкуванні з дитиною ( далі - розпорядження) /а.с. 24/. Розпорядження не виконувалося, у зв`язку з чим позивач звертався до правоохоронних органів для фіксації відповідних обставин і внаслідок таких звернень, позивачу рекомендовано звернутися до суду /а.с. 26-37/. Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. Згідно ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч. ч. 1 - 3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Суд вважає, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачем графік побачень не виконувався, у зв`язку з чим є необхідність у вирішенні даного спору судом, з урахуванням консенсусу сторін, якого останні дійшли в судовому засіданні щодо способу участі батька у вихованні сина. Суд вважає неспроможними доводи відповідача про те, що нею не чинилися перешкоди у спілкуванні позивача із сином, адже з наданих сторонами доказів вбачається, що переважно саме з боку відповідача мали місце обставини, які унеможливили позивача зустрітися із дитиною. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що особисті неприязні відносин сторін не повинні впливати на права заінтересованих осіб, зокрема батька щодо сина та навпаки і враховуючи наявність спільної дитини у сторін, останні в подальшому повинні утримуватися від будь яких дій, спрямованих на формування негативної думки дитини по відношенню до одного з батьків, оскільки це призведе до вкрай негативних психоемоційних наслідків щодо самої дитини і зробить неможливим повноцінну реалізацію прав батьків, які так само як і обов`язки передбачені законом. Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ст. 16 Конвенції про права дитини, жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Оцінюючи належність допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, зважаючи на вік дитини, її розклад, рекомендації служби у справах дітей, які були прийняті з урахуванням думки дитини. Судові витрати. Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати в разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial