Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

20 листопада 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Стурзовський" до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - державний реєстратор Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Карпенко Анатолій Анатолійович, про витребування майна із чужого незаконного володіння, у якій позивач просив витребувати із чужого незаконного володіння відповідачів приміщення загального користування, а саме: сходову клітку під`їзду першого поверху №XXV, багатоквартирного будинку [ADDRESS] , загальною площею 6,5 кв.м. (коридор №7 згідно технічного паспорту квартири [ADDRESS] , серія та номер 63/07/21 від 25.07.2021 року, виданого ФОП [PERSON] ) та допоміжні приміщення, а саме, підвальні приміщення №8, 9, 10, 11 підвалу №VІІІ багатоквартирного будинку [ADDRESS] , загальною площею 29,3 кв.м. (підсобні приміщення 10 та 11 згідно технічного паспорту квартири [ADDRESS] , серія та номер 63/07/21 від 25.07.2021 року, виданого ФОП [PERSON] ), а також зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у користування спільним майном багатоквартирного будинку [ADDRESS] шляхом їх приведення до попереднього стану відповідно до технічного паспорту на багатоквартирний будинок за адресою: [ADDRESS] , що виготовлений Одеський МБТІ станом на 11.09.2003 року, а саме, солідарно, за власний рахунок демонтувати самочинно вбудоване приміщення на сходовій клітці під`їзду першого поверху № XXV багатоквартирного будинку [ADDRESS] , загальною площею 6,5 кв.м. (коридор №7, згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , серія та номер 63/07/21 від 25.07.2021 року, виданого ФОП [PERSON] ) та замуровані входи до підсобних підвальних приміщень №8, 9, 10, 11 підвалу №VІІІ багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] (підсобні приміщення №10, 11, згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , серія та номер 63/07/21 від 25.07.2021 року, виданого ФОП [PERSON] ). За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Суворовій О.В. Ухвалою суду, у складі судді Суворової О.В. від 11 грудня 2023 року провадження у справі відкрито. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься у порядку загального позовного провадження. Надано відповідачам 15-ти денний строк для подання відзиву. Підготовче засідання по справі призначено на 23 січня 2024 року. У підготовче засідання, призначене на 23 січня 2024 року з`явився представник позивача. Ухвалою суду від 23 січня 2024 року частково задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано у Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області належним чином засвідчену копію матеріалів реєстраційної справи. Підготовче засідання відкладено на 19 березня 2024 року. 20 лютого 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла відповідь Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області на виконання ухвали суду від 23 січня 2024 року. 19 березня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів, у якому заявник просив витребувати у відповідачів належним чином засвідчені копії свідоцтва про право власності на житло, серія та номер [NUMBER] , що видане 10.11.1998 року; розпорядження органу приватизації, серія та номер 131019, що видане 10.11.1998 року; довідка, серія та номер 4928, що видана 09.07.2021 року; висновок щодо технічної можливості виділу майна частки об`єкта нерухомого майна, серія та номер 325/03/21, що виданий 30.03.2021 року; висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, серія та номер 65/07/21, що виданий 05.03.2021 року; технічний паспорт, серія та номер 63/07/21, що виданий 25.07.2021 року; технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , від 03.11.2008 року. Підготовче засідання, призначене на 19 березня 2024 року не відбулося у зв`язку із оголошенням у місті Одесі та Одеській області сигналу «Повітряна тривога», що підтверджується довідкою. Підготовче засідання відкладено на 25 квітня 2024 року. Підготовче засідання, призначене на 25 квітня 2024 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючої судді Суворової О.В. у відпустці, що підтверджується довідкою. Підготовче засідання по справі відкладено на 13 травня 2024 року. У підготовче засідання, призначене на 13 травня 2024 року учасники справи не з`явилися. Ухвалою суду від 13 травня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів від 19.03.2024 року. Підготовче засідання відкладено на 21 червня 2024 року. На підставі наказу №20-ос/с від 04 червня 2024 року голови Приморського районного суду м. Одеси [PERSON] про відрахування зі штату Приморського районного суду м. Одеси [PERSON] на виконання Рішення Вищої ради правосуддя від 04 червня 2024 року «Про звільнення [PERSON] з посади судді Приморського районного суду м. Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку», суддю [PERSON] виключено зі штату суддів Приморського районного суду м. Одеси. На підставі розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси - Німас І.Я. від 03.07.2024 року №458/24 було проведено повторний автоматизований розподіл справи між суддями, за результатами якого справу передано на розгляд судді Косіциній В.В. Ухвалою суду від 05 липня 2024 року цивільну справу прийнято до провадження. У зв`язку зі зміною складу суду розгляд справи розпочато спочатку. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання по справі призначено на 13 серпня 2024 року. 13 серпня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника позивача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Стурзовський» - голови правління ОСББ «Стурзовський» Локтєва І.А. про витребування доказів, у якому заявник просив витребувати у КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» наявну технічну документацію на квартиру [ADDRESS] , в тому числі копію технічного паспорта КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» від 03.11.2008 року, виготовлений станом на 04.09.2008 року. У підготовче засідання, призначене на 13.08.2024 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду від 13 серпня 2024 року клопотання представника позивача про витребування доказів від 13 серпня 2024 року задоволено. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання підготовче засідання по справі відкладено на 01 жовтня 2024 року. 01 жовтня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача надійшла заява про долучення доказів, у якій заявник просив долучити до матеріалів справи №522/22562/23 належним чином засвідчені копії матеріалів інвентаризаційної справи, платіжну інструкцію та акт виконаних робіт. У підготовче засідання, призначене на 01 жовтня 2024 року з`явився представник позивача. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, відкладено підготовчий розгляд справи на 29 жовтня 2024 року. У підготовче засідання, призначене на 29 жовтня 2024 року з`явився представник позивача. Інші учасники справи у підготовче засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду від 29 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду на 03 грудня 2024 року. У підготовче засідання, призначене на 03 грудня 2024 року учасники справи не з`явилися. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання прийнято рішення відкласти розгляд справи на 11 лютого 2025 року у зв`язку із відсутністю відомостей про належне сповіщення третьої особи. У судове засідання, призначене на 11 лютого 2025 року з`явився представник позивача та відповідачі. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Відповідачем заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання зазначене клопотання задоволено, підготовче засідання відкладено на 13 березня 2025 року. 12 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Стурзовський» надійшла заява про забезпечення позову, у якій заявник просить: накласти арешт на квартиру [ADDRESS] ; заборонити суб`єктам, які відповідно до закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» уповноважені здійснювати реєстраційну діяльність вчиняти будь-якій дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зокрема, набуття, зміни, припинення речових прав на нерухоме майно щодо квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 17 лютого 2025 року заяву представника\~Об`єднання співвласників\~багатоквартирного будинку\~«Стурзовський» про\~забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2410181451101, що належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] (1/2 частки) та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] (1/2 частки). У судове засідання, призначене на 13 березня 2025 року з`явився представник позивача та відповідачі. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Судом поставлено питання про можливість витребування інформації про те, чи приймалися Жовтневою районною адміністрацією Одеської міської ради народних депутатів рішення про передачу [PERSON] підвального приміщення, загальною площею 24,68 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , а також належним чином засвідчені копії усіх рішень, що приймалися щодо підвального приміщення, загальною площею 24,68 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Учасники справи проти витребування доказів не заперечували. Ухвалою суду від 13 березня 2025 року витребувано у Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради: - відомості про те, чи приймалися Жовтневою районною адміністрацією Одеської міської ради народних депутатів рішення про передачу [PERSON] підвального приміщення, загальною площею 24,68 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; - належним чином засвідчені копії усіх рішень, що приймалися щодо підвального приміщення, загальною площею 24,68 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Засідання по справі відкладено на 14 квітня 2025 року. 31 березня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла відповідь з Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради на виконання ухвали суду від 13 березня 2025 року. 14 квітня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі. У судове засідання, призначене на 14 квітня 2025 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Будь-яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до\~ч.\~4,5\~ст.\~268\~ЦПК України,\~у разі\~неявки всіх\~учасників справи\~у судове\~засідання,\~яким завершується\~розгляд справи,\~або у\~разі розгляду\~справи без\~повідомлення (виклику)\~учасників справи\~суд підписує\~рішення (повне\~або скорочене)\~без його\~проголошення.\~Датою ухвалення\~рішення є\~дата його\~проголошення (незалежно\~від того,\~яке рішення\~проголошено -\~повне чи\~скорочене).\~Датою ухвалення\~рішення,\~ухваленого за\~відсутності учасників\~справи,\~є дата\~складення повного\~судового рішення. У зв`язку із неявкою учасників справи, що були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання прийнято рішення здійснити розгляд справи за позовом Об`єднання\~співвласників багатоквартирного\~будинку "Стурзовський"\~до [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~третя особа\~-\~державний реєстратор\~Лиманської селищної\~ради Роздільнянського\~району Одеської\~області Карпенко\~Анатолій Анатолійович,\~про витребування\~майна із\~чужого незаконного\~володіння за відсутності сторін на підставі наявних матеріалів. Встановлено, що відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи буде дата складання повного тексту рішення. Текст вказаного рішення складено 5 травня 2025 року. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. [PERSON] та [PERSON] в рівних частках належало 432/1000 частин квартири [ADDRESS] , площею 61,30 кв.м., що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 10.11.1998 року. На підставі розпорядження ПРА ОМР від 09.10.2008 року №1605, затверджено висновок та проект розподілу квартири [ADDRESS] та здійснено розподіл зазначеної квартири на: - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 59,1 кв.м., житловою площею 34,1 кв.м., власниками якої в рівних частках є [PERSON] та [PERSON] ; - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 56,1 кв.м., житлова площа 32,4 кв.м., власником якої є [PERSON] . Згідно технічного паспорту, виготовленого 03.11.2008 року КП «ОМБТІ та РОН», загальна площа квартири [ADDRESS] склала 59,1 кв.м., житлова площа 34,1 кв.м., та яка складалася з: - кімнати 1, загальною площею 15,3 кв.м.; - кімнати 2, загальною площею 18,8 кв.м.; - коридор 10, загальною площею 3,2 кв.м.; - коридор 12, загальною площею 10,6 кв.м.; - кухня 18, загальною площею 9,2 кв.м.; - санвузол, загальною площею 2 кв.м. Згідно висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна: [ADDRESS] від 30.03.2021 року №325/03/21, що виготовлений ФОП [PERSON] , 432/1000 частин об`єкта є відокремленими та можуть бути виділені в натурі як окрему одиницею нерухомого майна. У висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 05.03.2021 року №65/07/21, що виготовлений ФОП [PERSON] вказано, що згідно замовлення №65/07/21 від 25.11.2021 року проведена технічна інвентаризація квартири [ADDRESS] та за технічними показниками об`єкт може бути поділено на: - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 29,1 кв.м., житловою площею 24,5 кв.м.,, допоміжною площею 4,6 кв.м. 16 липня 2021 року державним реєстратором Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Карпенком Анатолієм Анатолійовичем прийнято рішення про державну реєстрацію №59315379, за яким на підставі: свідоцтва про право власності від 10.11.1998 року; довідки КП «БТІ» ОМР від 09.07.2021 року, розпорядження органу приватизації від 10.11.1998 року, висновку від 30.03.2021 року №325/03/21, висновку від 05.03.2021 року №65/07/21, технічного паспорту від 25.07.2021 року №63/07/21, за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано у рівних частках (1/2) право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 107,3 кв.м., житловою площею 45,7 кв.м., що підтверджується інформаційною довідкою від 23.10.2023 року №351496888. Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , що виготовлений 25.07.2021 року ФОТ [PERSON] , загальна площа квартири склала 107,3 кв.м., з них житлова 45,7 кв.м. З план схеми вбачається, що зазначена квартира складається з двох приміщень підвалу та приміщень 1 поверху, зокрема: - холу №1, площею 10,4 кв.м.; - кухні №2, площею 8,9 кв.м.; - житлової кімнати №3, площею 8,7 кв.м.; - житлової кімнати №4, площею 17,6 кв.м.; - житлової кімнати №5, площею 12,8 кв.м.; - житлової кімнати №6, площею 6,6 кв.м.; - коридору №7, площею 6,5 кв.м.; - санвузла №8, площею 2,6 кв.м.; - санвузла №9, площею 2,6 кв.м.; - підсобного приміщення №10 (розташоване в підвалі), площею 12,5 кв.м.; - підсобного приміщення №11 (розташованого в підвалі), площею 16,8 кв.м. Відповідно до листа УДАБК ОМР від 15.06.2023 року, в реєстрі будівельної діяльності відсутня інформація щодо видачі документів дозвільного/декларативного характеру щодо об`єкту будівництва за адресою: [ADDRESS] . Також, до Управління не надходили та Управлінням не реєструвалися документи дозвільного/декларативного характеру на виконання будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за зазначеною адресою. У відповіді на запит від 21.07.2023 року Приморська районна адміністрація Одеської міської ради повідомила ОСББ «СТУРЗОВСЬКИЙ», що звернень з приводу переобладнання або перепланування квартири [ADDRESS] до ПРА ОМР не надходило, будь-яких рішень або надання дозволу на переобладнання вказаної квартири районною адміністрацію не приймалося. 15 жовтня 2023 року комісією у складі Голови правління ОСББ «Стурзовський» - Локтєва І.А., членів правління ОСББ «СТУРЗОВСЬКИЙ» - Шаманського О.В. та [PERSON] було проведено обстеження сходової клітки під`їзду першого поверху №XXV та підсобних підвальних приміщень підвалу №VІІІ, за результатами чого було встановлено акт, у якому встановлено, що квартира [ADDRESS] має: - прибудоване приміщення на прибудинковій території багатоквартирного будинку, площею 28,00 кв.м. (хол №1 -10,4 кв.м., житлове приміщення №2 8,9 кв.м., житлове приміщення №3 8,7 кв.м. з влаштуванням дверного прорізу у зовнішній капітальній стіні (фундаменті) з вулиці до підвальних приміщень багатоквартирного будинку; - прибудоване приміщення на прибудинковій території будинку, площею 6,5 кв.м. (санвузол №8 -3,9 кв.м., санвузол №9 -2,6 кв.м.) з влаштуванням дверного прорізу у зовнішній капітальній стіні з приміщення №5 до санвузлів; - до площі квартири включено сходову клітку під`їзду першого поверху №XXV у вигляді вбудованого приміщення загальною площею 6,5 кв.м. (коридор №7, з влаштуванням дверного прорізу у внутрішній капітальній стіні з приміщення №6 до під`їзду першого поверху; - до площі квартири включені підвальні приміщення №8, 9, 10, 11 підвалу №VІІІ загальною площею 29,3 кв.м. (підсобне приміщення №10, площею 12,5 кв.м. та №11, площею 16,8 кв.м.). Підсобні приміщення підвалу №8 та 9 об`єднані та позначені як підсобне приміщення №10, а підсобні підвальні приміщення №10, 11 об`єднані та позначені як підсобне приміщення №11. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За змістом статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Частиною другою статті 382 ЦК України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Право власності особи може бути захищено лише у випадку його існування та у разі його порушення, оспорювання чи невизнання. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним та ефективним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти й машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Згідно з частинами першою-другою статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин. Наведеним вище законодавством унормовано, що допоміжне приміщення багатоквартирного будинку і нежитлове приміщення є різними приміщеннями, критерії їх розмежування є досить чіткими, а тому відсутні підстави стверджувати, що у різних випадках одне і те ж приміщення може одночасно відноситися до допоміжного та бути нежитловим. Особливістю правового статусу допоміжних приміщень є те, що вони є спільною власністю власників квартир у багатоквартирному будинку в силу прямої норми закону і підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення співвласниками (у даному випадку - в особі відповідача-2) будь-яких додаткових дій. Зазначене виключає набуття будь-якою особою права власності на такі приміщення, як на окремий об`єкт цивільних прав. Верховний Суд у постановах від 18 липня 2018 року у справі № 916/2069/17, від 22 січня 2020 року у справі № 461/4181/18 (провадження № 61-15919св19) зазначив, що спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Відповідно до статуту ОСББ «СТУРЗОВСЬКИЙ», допоміжними приміщеннями будинку, в тому числі є приміщення підвалів, де розташоване технічне обладнання будинку. Згідно технічного паспорту на будинок [ADDRESS] , що виготовлений 11 вересня 2003 року ОМБТІ та РОН, до підвалу № VІІІ належать, зокрема, нежитлові приміщення підвалу №8 (5,1кв.м.), 9 (6,00 кв.м.), 10 (6,3 кв.м.), 11 (7,6 кв.м.). У судовому засіданні, призначеному на 13 березня 2025 року [PERSON] пояснив, що підсобні приміщення №10 та 11 (підвальні приміщення №8, 9, 10 та 11) були передані йому на підставі рішення Жовтневої районної адміністрації, а тому, немає підстав вважати, що такі об`єкти нерухомого майна є спільним майно багатоквартирного будинку. У цьому ж судовому засіданні, ухвалою суду витребувано у епартаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради: - відомості про те, чи приймалися Жовтневою районною адміністрацією Одеської міської ради народних депутатів рішення про передачу [PERSON] підвального приміщення, загальною площею 24,68 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; - належним чином засвідчені копії усіх рішень, що приймалися щодо підвального приміщення, загальною площею 24,68 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . 31 березня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла відповідь на виконання цієї ухвали, зі змісту та додатків до якої не вдалося встановити наявність прийнятих Жовтневою районною адміністрацією рішення про передачу [PERSON] підвальних приміщень, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Будь-яких інших доказів, які б спростовували належність підсобних підвальних приміщень до спільного майна багатоквартирного будинку, а також доказів, які б підтверджували наявність правовстановлюючих документів на зазначені приміщення надано не було. Відповідно до статуту ОСББ «СТУРЗОВСЬКИЙ», допоміжними приміщеннями будинку, в тому числі є сходові клітки. Також, з технічного паспорту на будинок [ADDRESS] , що виготовлений 11 вересня 2003 року ОМБТІ та РОН вбачається, що біля входу у квартиру [ADDRESS] розташована сходова клітка під`їзду першого поверху №XXV, площею 26,1 кв.м. Проте, відповідно до Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , що виготовлений 25.07.2021 року ФОТ [PERSON] , поряд із входом до квартири [ADDRESS] згідно технічного паспорту на будинок [ADDRESS] , що виготовлений 11 вересня 2003 року ОМБТІ та РОН наявне житлове приміщення №7, площею 6,5 кв.м., що облаштоване не сходовій клітці під`їзду першого поверху №XXV. Відповідачами не було надано жодного доказу, який би підтверджував наявність законних підстав для перебудови квартири [ADDRESS] шляхом обладнання частини сходової клітки під`їзду під житлову кімнату №7, площею 6,5 кв.м. Відповідно до статті 26 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єкти, що належать до спільного майна багатоквартирного будинку, можуть за рішенням загальних зборів об`єднання передаватися в користування, у тому числі на умовах оренди, фізичним та юридичним особам за умови, що не будуть погіршені умови експлуатації багатоквартирного будинку. У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 760/34774/19 (провадження № 61-16370св20) зазначено, що суди не з`ясували належним чином чи є спірне приміщення за своїми технічними та юридичними характеристиками допоміжним, та що у ньому знаходитися технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою, чи використовувалось воно для обслуговування будинку; чи навпаки є нежитловим». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30 червня 2022 року в справі № 922/1406/21 зазначено, що допоміжними приміщеннями мають вважатися всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 липня 2018 у справі № 916/2069/17, від 22 листопада 2018 у справі № 904/1040/18, від 15 травня 2019 у справі № 906/1169/17). Отже, чинним законодавством України встановлено загальне правило (своєрідну презумпцію) наявності у всіх нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку правового режиму допоміжних приміщень, а як виняток, лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення - для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень. Цілком очевидно, що виходячи з такої презумпції та з врахуванням принципу змагальності сторін, лише позивач не повинен доводити режим спірних приміщень як допоміжних, а навпаки, передусім відповідач-2, який є їх останнім набувачем, має довести винятковий режим спірних приміщень як ізольованих приміщень в багатоквартирному будинку, що не належать до житлового фонду та є самостійним об`єктом нерухомого майна, оскільки зі стадії проектування, тобто з самого початку вони будувалися з іншим цільовим призначенням - для потреб непромислового характеру (схожий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 у справі № 598/175/15-ц)». Тому, враховуючи те, що відповідно до статуту ОСББ, приміщення підвалу та сходові клітки є спільним майном співвласників, а будь-яких доказів на підтвердження того, що зазначені підвальні приміщення та частина сходової клітки були передані відповідачам на законних підставах надано не було, суд вважає, що частина сходової клітки під`їзду першого поверху №XXV, де зараз розташована житлова кімната [ADDRESS] квартири [ADDRESS] , площею 6,5 кв.м. та приміщення №8, 9, 10, 11 підвалу №VІІІ, де зараз розташовані підсобні приміщення 10 та 11 квартини [ADDRESS] , площею 12,5 та 16,6 відповідно належать до допоміжних приміщень житлового будинку [ADDRESS] . Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18). Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Цей припис слід розуміти так, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем. Відтак, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)). Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (див. пункти 84, 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20)). Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно. При цьому стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. Разом з тим стаття 330 ЦК України передбачає можливість добросовісному набувачеві набути право власності на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, як самостійну підставу набуття права власності (та водночас, передбачену законом підставу для припинення права власності попереднього власника відповідно до приписів статті 346 ЦК України). Так, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього. Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (див.: постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21)). За загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20), від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21), та багатьох інших. Пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19), від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21)). Тому, беручи до уваги факт того, що спірні приміщення відповідно до статуту ОСББ є спільним майном, враховуючи те, що відповідачами не надано будь-яких доказів, які б спростовували презумпцію того, що дані приміщення належить до допоміжних приміщень та те, що рішення про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для реєстрації за позивачем права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та витребування спірного об`єкта нерухомого майна із чужого незаконного володіння. У позовній заяві позивач також просить зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у користування спільним майном багатоквартирного будинку [ADDRESS] шляхом їх приведення до попереднього стану відповідно до технічного паспорту на багатоквартирний будинок за адресою: [ADDRESS] , що виготовлений Одеський МБТІ станом на 11.09.2003 року, а саме, солідарно, за власний рахунок демонтувати самочинно вбудоване приміщення на сходовій клітці під`їзду першого поверху № XXV багатоквартирного будинку [ADDRESS] , загальною площею 6,5 кв.м. (коридор №7, згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , серія та номер 63/07/21 від 25.07.2021 року, виданого ФОП [PERSON] ) та замуровані входи до підсобних підвальних приміщень №8, 9, 10, 11 підвалу №VІІІ багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] (підсобні приміщення №10, 11, згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , серія та номер 63/07/21 від 25.07.2021 року, виданого ФОП [PERSON] ). Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 356, частини першої статті 357, частини першої-другої статті 358 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно зі статями 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом приведення самочинної будівлі у попередній стан у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом. Частиною першою статті 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і прави Згідно з частиною сьомою статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) зроблено висновок, що «негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (провадження № 14-91цс20) зазначено, що «не можна розглядати як єдиний позов вимогу витребувати спірну земельну ділянку у кінцевої набувачки «шляхом знесення об`єкта нерухомості», оскільки у такій вимозі поєднані одночасно два способи захисту (віндикаційний і негаторний позови), спрямовані на усунення різних за змістом порушень права власності. Відновлення володіння спірною земельною ділянкою здійснюється не шляхом знесення спорудженого на ній об`єкта нерухомості, а шляхом внесення запису (відомостей) про право власності держави на спірну земельну ділянку до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тоді як усунення володіючому власникові перешкод у користуванні та розпорядженні цією ділянкою може відбуватися, зокрема, шляхом знесення спорудженого на ній об`єкта нерухомості». У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що «за наявності підстав витребувати спірну земельну ділянку з незаконного володіння кінцевої набувачки суд може у цій частині вимогу, яку заявив прокурор, задовольнити. Відмова в іншій частині вимоги (про знесення спорудженого на тій ділянці об`єкта нерухомості) не перешкоджає державі після її введення у володіння спірною земельною ділянкою заявити позов про демонтаж спорудженого на ній нерухомого майна. У разі відмови у витребуванні спірної земельної ділянки, тобто неможливості введення власника у володіння нею, неможливим є його подальший судовий захист за вимогою про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні цією ділянкою». Факт володіння нерухомим майном за загальним правилом можна підтвердити, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 90)). Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина перша статті 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Тоді як право володіння, якщо воно існує, неправомірним (незаконним) бути не може (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 65-67)). Інакше кажучи, заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, оскільки воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 64)). Метою позову про витребування майна (незалежно від того, на підставі приписів яких статей ЦК України цю вимогу заявив позивач) є забезпечення введення власника-позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Так, у випадку нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису (відомостей) про державну реєстрацію за позивачем права власності на відповідне майно (див. близькі за змістом висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 89), від 7 листопада 2018 року у справах № 488/5027/14-ц (пункт 95) і № 488/6211/14-ц (пункт 84), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 114, 142), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 67), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 100), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц, від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 37)). Тобто зміст такого позову полягає не у знесенні об`єкта нерухомості, спорудженого на спірній земельній ділянці, про що у позовній заяві просив прокурор, а у внесенні до відповідного державного реєстру запису (відомостей) про право власності держави на цю ділянку. Такий запис засвідчуватиме, що держава як власник спірної земельної ділянки відновила володіння останньою. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є, зокрема, судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого володіння суд витребує це майно від відповідача, який незаконно ним володіє, на користь позбавленого володіння позивача-власника. Таке рішення суду є підставою не для знесення спорудженого на земельній ділянці нерухомого майна, а для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису (відомостей) про державну реєстрацію за позивачем (у спірних правовідносинах - за державою) права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (у спірних правовідносинах - за кінцевою набувачкою) (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справах № 488/5027/14-ц (пункти 98, 123) і № 488/6211/14-ц (пункт 84), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 68), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (пункт 80), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 38)), незалежно від того, чи таке витребування відбувається у порядку віндикації (статті 387-388 ЦК України), чи у порядку, визначеному для повернення майна від особи, яка набула його за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (статті 1212-1215 ЦК України), чи у порядку примусового виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). За змістом цієї статті негаторний позов застосовується для захисту від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, а не для захисту права володіння, яке належить власнику незалежно від вчинених щодо нього порушень (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 71)). Фізичне зайняття особою, за якою не зареєстроване право власності на нерухоме майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Інакше кажучи, зайняття земельної ділянки, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цією ділянкою. У таких випадках її власник має право вимагати усунення цих перешкод (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 70-71)), зокрема заявити негаторний позов про демонтаж спорудженого на земельній ділянці об`єкта нерухомого майна. З урахуванням наведеного, визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається, виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння (див., зокрема постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 72)). У постанові ВП ВС від 18 січня 2023 року у справі №488/2807/17 зазначено, що не можна розглядати як єдиний позов вимогу витребувати спірну земельну ділянку у кінцевої набувачки «шляхом знесення об`єкта нерухомості», оскільки у такій вимозі поєднані одночасно два способи захисту (віндикаційний і негаторний позови), спрямовані на усунення різних за змістом порушень права власності. Відновлення володіння спірною земельною ділянкою здійснюється не шляхом знесення спорудженого на ній об`єкта нерухомості, а шляхом внесення запису (відомостей) про право власності держави на спірну земельну ділянку до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тоді як усунення володіючому власникові перешкод у користуванні та розпорядженні цією ділянкою може відбуватися, зокрема, шляхом знесення спорудженого на ній об`єкта нерухомості. У випадку поєднання в одній вимозі віндикаційного та негаторного позовів суд має визначити, яку мету переслідує позивач, і застосувати належні норми права, зокрема, задовольняючи такий позов частково. Зазначений підхід узгоджується з принципом jura novit curia («суд знає закони»), згідно з яким неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункти 83, 144), від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (пункт 7.43), від 4 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц (пункт 44), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 101), від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (пункт 84), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 8.1), від 8 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц, від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19 (пункт 6.56-6.58), від 7 вересня 2022 року (пункт 10.76)). Тому, враховуючи те, що поєднання в одній позовній заяві вимог віндикацційного та негаторного характеру не допускається, оскільки зазначені правові механізми спрямовані на усунення різних за змістом порушень права власності, оскільки віндикаційний позов спрямований на захист прав неволодіючого власника, тоді як негаторний спрямований на захист вододіючого власника, суд вважає, що заявлені вимоги про усунення перешкод у користуванні правом є передчасним, та доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині. На підставі зазначеного,

Outcome: partial