Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» (далі ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ») звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №180412 від 27.02.2021 в розмірі 15100,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Займер» (далі ТОВ «Займер») та [PERSON] укладено кредитний договір №180412 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до умов договору товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту - 3000,00 грн, дата надання кредиту - 27.02.2021 року, строк кредиту - 21 день, стандартна процентна ставка 2 % в день або 730 % річних. 28 жовтня 2021 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-17/02/2022 відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28 жовтня 2021 року до договору факторингу №01-28/10/2021 ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] .. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 04 грудня 2024 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 15100,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту 3000,00 грн, простроченої заборгованості за процентами 12100,00 грн. Посилаючись на норми Цивільного кодексу України, Закон України «Про електронну кормецію», позивач просив стягнути з відповідача заборгованості за кредитним договором №180412 від 27.02.2021, в сумі 15100,00 гривень та витрати по сплаті судового збору у сумі 2422,40 гривень. Ухвалою Рокитнівського районного суду Рівненської області від 21.03.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Цією ж ухвалою роз`яснено відповідачу порядок подання відзиву на позовну заяву та заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. 07.05.2025 до суду надійшла заява представника позивача Пархомчук С.В. про розподіл судових витрат, згідно якої представник просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10500,00 гривень. Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд зазначає наступне. Встановлено, що 27 лютого 2021 року ТОВ «Займер» та [PERSON] уклали договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №180412 відповідно до умов якого товариство надає відповідачу кредит в сумі 3000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до п.1.2. договору строк кредиту 21 день, до 19.03.2021. Пунктом 1.3. договору встановлено, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 730 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Без письмової згоди клієнта товариство не має права збільшувати фіксовану процентну ставку за договором. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом (п.1.4. договору). Пунктом 1.5. договору передбачено, що використання системи для дистанційного отримання фінансового кредиту клієнта зобов`язаний сплатити товариству комісією в розмірі 15% від суми фінансового кредиту. Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (п.2.1. договору). Договір підписаних електронним підписом позичальника [PERSON] AV5331 та містить всі відомості про позичальника, в тому числі номер рахунку позичальника [NUMBER] (а.с.22-26). Додатком №1 до договору є табель обчислення загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за договором споживчого кредиту №180412, згідно з яким строк на який надано кредит 21 день, сума кредиту 3000,00 грн, проценти за користування кредитом 1260,00 грн, комісія за надання кредиту (15 %) 450,00 грн., загальна вартість кредиту 4710,00 грн. (а.с.27). З довідки про ідентифікацію вбачається, що [PERSON] направлено одноразовий ідентифікатор AV5331 на номер телефону [NUMBER] 27 лютого 2021 року (а.с.16). Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №180412, додаток №1 до договору підписані відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором AV5331 27 лютого 2021 року. Факт отримання коштів позичальником підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» №913/01 від 10 січня 2025 року, відповідно до якого є успішною операція з перерахування коштів в сумі 3000,00 грн 27 лютого 2021 року о 09:26:09 на банківську картку № [NUMBER] , код авторизації 171092 (а.с.44) . Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 2 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання електронного підпису або електронного цифрового підпису. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Встановлено, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договорів позики, які оформлені сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст.514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України). 28 жовтня 2021 року ТОВ «Займер»(Клієнт) та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» (Фактор) уклали договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до умов якого фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, клієнт відступає факторові права грошової вимоги до боржників за кредитним договором (а.с.28-35). 12 листопада 2021 року ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» надіслало [PERSON] вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором (а.с.13). Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором №180412 станом на 04 грудня 2024 року загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором становить 15100,00 грн, яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту 3000,00 грн, прострочені відсотки 12100,00 грн. (а.с.14). Водночас, суд не може погодитись з нарахованим розміром заборгованості за відсотками, оскільки з розрахунків заборгованості вбачається, що нарахування здійснювалося поза межами встановлених строків кредитування. Згідно з п.1.2, п.1.3 договору про надання фінансового кредиту №180412 від 27.02.2021 кредит надається строком на 21 день, тобто до 21 березня 2021 року. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 730,0 % річних від суми кредиту в розрахунку 2,0% на добу. Згідно додатку №1 до договору про надання фінансового кредиту №180412 від 27.02.2021, загальна вартість кредиту становить 4710,00 гривень, в тому числі 3000,00 грн - сума кредиту, 1260,00 грн - проценти за користування кредитом. Кредит надавався строком на 21 днів, тобто до 21 березня 2021 року (а.с.27). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що [PERSON] взяті не себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорами строк кошти (суму позики) не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка підлягає стягненню з відповідача. За положеннями статей 1046,1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами договору про надання фінансового кредиту №180412 від 27.02.2021, фінансова установа надала позичальнику суму позики, а остання зобов`язалася повернути надану позику у повному обсязі до 21 березня 2021 року, проте свої зобов`язання не виконала. Таким чином, ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 21 березня 2021 року за договором №180412 від 27.02.2021. Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) суд вказав, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Досліджені судом розрахунки заборгованості свідчать про те, що визначена позивачем ТОВ «КЕШ ТУ ГОУ» до стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою за кредитними договорами включає періоди, які виходять за межі строку кредитування. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договорами проценти, тому заявлені позикодавцем ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування позикою за період, який виходить за межі строку кредитування є безпідставними та задоволенню не підлягають. Суд вважає, що заборгованість за кредитним договором №180412 від 27.02.2021 підлягає стягненню урахуванням суми кредиту - 3000,00 гривень, строк - 21 день, відсоткова ставка -730,00% річних (2,00 % на добу), нараховані відсотки: 3000,00*(21*2,00%=1260,00 гривень,нарахована комісія: 3000.00*15%=450,00 гривень, загальна сума заборгованості становить 3000,00+1260,00+450,00=4710,00 гривень. Згідно з вимогами ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Аналізаючи встановлені обставини у справі та правові норми, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 4710,00 гривень. Крім того, 07.05.2025 від представника прозивача-адвоката Пархомчука С.В. надійшла заява про стягнення з відповідача [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10500,00 гривень, у підтвердження чого надано акт про отримання правової допомоги, розрахунок та докази оплати правової допомоги. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу суду подано: копію договору про надання правової допомоги ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» від 29 грудня 2023 року, копію акту про отримання правової допомоги від 05 травня 2025 року, копію рахунку від 05 травня 2025 року та копію платіжної інструкції № 3 8334 від 05 травня 2025 року на суму 10 500,00 грн. (а.с.17-20; 67; 73-74). Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (постанови Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі N 922/445/19 та від 01 червня 2018 року у справі N904/8478/16). Оцінивши співмірність витрат на оплату послуг адвоката та обсягом виконаних адвокатом робіт, виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи, складність справи, яка розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, час, обсяг, ціну позову та значенням справи для сторони, з урахуванням часткового задоволення позову, суд вважає, обґрунтованим і співмірним розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 гривень. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог, на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 757,61 грн., оскільки позовні вимоги задоволені судом на 31,275 %.

Outcome: partial