Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Октябрського районного суду м.Полтави з позовом до Держави Україна в особі [INFO] про відшкодування моральної шкоди. В позовній заяві посилався на те, що 17.11.2023 року він звернувся до [INFO] із заявою, в якій просив скласти та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області довідку про розмір грошового забезпечення [PERSON] станом на 01 січня 2020 року для перерахунку пенсії з 01 лютого 2020 року. [INFO] його заява залишена без задоволення. Листом від 5.12.2023 №9/1/13214/фп63453 [INFO] повідомив, що підстави для складення оновлених довідок станом на 01.01.2020 відсутні. 17.04.2024 Полтавський окружний адміністративний суд у справі №440/1791/24 ухвалив рішення, яким задовольнив позов [PERSON] до [INFO] , визнав протиправними дії [INFO] щодо відмови [PERSON] у підготовці і наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2020 для перерахунку його пенсії та зобов`язав відповідача підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області довідку про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2020 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, для здійснення обчислення та перерахунку з 01.02.2020 пенсії [PERSON] . Даними діями, які Полтавський окружний адміністративний суд визнав протиправними, відповідач спричинив йому моральну шкоду. Тому позивач просив суд стягнути з Держави Україна в особі [INFO] за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з відповідного казначейського рахунку на користь [PERSON] в якості відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями та бездіяльністю органом державної влади, суму у розмірі 20 000,00 грн. Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави від 14 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 20). Відповідач подав відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечив (а.с. 27-29). У відзиві посилався на те, що сам факт визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача. Як вбачається із матеріалів справи, позивач просить стягнути з [INFO] на його користь моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень, завданої протиправними діями посадових осіб. Позивач не надав доказів того, що йому завдано моральної шкоди [INFO] . Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтями 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Позивачем не надано доказів на підтвердження перенесених ним душевних страждань, а також не зазначено з яких саме міркувань він виходив при визначенні розміру моральної шкоди у сумі 20 000 гривень. Тому відповідач просив суд в задоволенні позову відмовити. Ухвалою Октябрського районного м.Полтави від 16 грудня 2024 року справу передано на розгляд за підсудністю до Київського районного суду м. Полтави (а.с. 38). Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 13 лютого 2025 року справу прийнято до свого провадження. Розгляд справи вирішено продовжувати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 45). Інші заяви або клопотання учасниками справи суду не подавалися. Суд, дослідивши докази у справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, та йому призначено пенсію за вислугу років з 19 вересня 1997 року, що підтверджується копією довідки про перебування на обліку №27/02.9 від 06 жовтня 2021 року (а. с. 15, зворот). Також [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи з 07.07.2021 року безстроково, захворювання пов`язано з проходженням військової служби. Вказана обставина підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №102766 (а.с. 15). Також встановлено, що [PERSON] звернувся до [INFO] із заявою, у якій просив підготувати та надати до ГУ ПФУ в Полтавській області оновлені довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2020, на яку у відповідь отримав лист [INFO] від 15.12.2023 вих. №9/1/13214/фп63453 у якому відповідач повідомив, що підстави для складення оновлених довідок станом на 01.01.2020 відсутні. Не погодившись з діями відповідача щодо відмови у підготовці та надані до ГУ ПФУ в Полтавській області оновлених довідок про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 20202 року, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, для перерахунку пенсії, позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з відповідним позовом. Вказані обставини встановлено рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року у справі № 440/1791/24 за позовом [PERSON] до [INFO] про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії (а.с. 12-14). Вказане рішення набрало законної сили 31 травня 2024 року (а.с. 11). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тому зазначені вище обставини є встановленими та доказуванню не підлягають. Також рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року у справі № 440/1791/24 визнано протиправними дії [INFO] щодо відмови [PERSON] у підготовці і наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2020\~для перерахунку його пенсії. Зобов`язано [INFO] підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області довідку про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2020 у відповідності до вимог статей\~43\~і\~63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"\~з врахуванням положень\~постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб"\~щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт,\~та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, для здійснення обчислення та перерахунку з 01.02.2020 пенсії [PERSON] . 03 червня 2024 року [INFO] на виконання рішення суду видано довідку щодо зміни розміру грошового забезпечення для врахування при перерахунку пенсії з 01.01.2020 року пенсіонеру Міноборони [PERSON] , вид пенсії - за вислугу років (а.с. 10). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що внаслідок порушення його прав відповідачем йому завдано значної моральної шкоди, яка полягає у глибоких душевних стражданнях, яких він, як фізична особа, зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та у зв`язку з порушенням його прав людини, гарантованих Конституцією України та чинними міжнародними договорами, що викликало у нього сильні негативні почуття, які змінюються одне одним: почуття обурення, почуття невпевненості в майбутньому, почуття відчаю та гніву. Позбавлення його єдиного джерела існування, а саме пенсії, у спосіб не передбачений законодавством, є знущанням над людиною похилого віку, приниженням її гідності та людської особистості, суспільної значимості людини, є дискримінацією по відношенню до інших пенсіонерів за ознакою місця проживання, що вказує на різне поводження, що у сукупності вочевидь, природно призводить до розпачу людини, душевних страждань, які пов`язані із усвідомленням доведення людини похилого віку по суті до стану жебракування, усвідомленням непотрібності людини у суспільстві, стану безвиході у взаємовідносинах з державним органом, який своїми діями не тільки усвідомлено та вочевидь порушує його права, але й підриває авторитет Держави, яка у Конституції України, як соціальному договорі, задекларувала те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст. 3 Конституції України). Посилаючись на наявність очевидних порушень його прав на отримання пенсії, як єдиного доходу, наявну очевидну вину відповідача у позбавленні його джерела існування (пенсії), позивач зазначав, що він має право на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до\~статті 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно із вимогами\~статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та страждання, яких фізичних зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей, потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вин особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовуються одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~статті 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3\~постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 N 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (п. 5 Постанови). Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. Разом з тим, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди першої та апеляційної інстанції, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди. Питання про відшкодування моральної шкоди в такому випадку має вирішуватися виходячи із наданих сторонами доказів на підтвердження обставин, що входять до предмету доказування та з урахуванням принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства згідно з якими кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третьої\~статті 12 ЦПК України), а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша\~статті 13 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі N 920/715/17 (провадження N 12-199гс18) зазначила, що необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі\~статті 1173 ЦК України. Визначення розміру відшкодування моральної шкоди залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив та чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Ураховуючи викладене, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачеві посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Звертаючись до суду, [PERSON] посилався на факт протиправної бездіяльності [INFO] , встановленої судовим рішенням, яке набрало законної сили, проте, будь-яких інших обставин, зокрема щодо заподіяння позивачу моральної шкоди, причинного зв`язку між такою шкодою та діями відповідача судом не встановлено. Сам лише факт ухвалення окружним адміністративним судом вищевказаного рішення не може бути самостійною та достатньою підставою стверджувати про спричинення позивачу моральної шкоди та не звільняє його від обов`язку надати докази на підтвердження наявності підстав для відшкодування такої шкоди. Крім того, саме лише посилання позивача на те, що йому заподіяна моральна шкода, не може бути підставою для задоволення позову без надання належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог. При цьому суд відхиляє посилання позивача на позбавлення його внаслідок незаконних дій відповідача пенсії як єдиного джерела доходів. Як вже встановлено судом, [PERSON] перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, та йому призначено пенсію за вислугу років з 19 вересня 1997 року. Тому, відмовивши позивачу у видачі довідки, відповідач не позбавляв позивача пенсії як джерела фінансування. Відсутність довідки перешкоджала перерахунку призначеної позивачу пенсії, але не позбавляла його пенсійних виплат. Аналіз викладеного свідчить про те, що позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що згідно зі\~статтею 81 ЦПК України\~є його процесуальним обов`язком. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач згідно п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений, відповідно при зверненні до суду судовий збір не сплатив, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed