Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

04.11.2021 року в провадження Немишлянського (Фрунзенського) районного суду м.Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] згідно вимог якої позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 09 листопада 2018 року, укладений між [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] , та [PERSON] , квартири [ADDRESS] , загальною площею 317 м2, житловою площею 16,4 м2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чепа М.В. та скасувати державну реєстрацію на ім`я [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 317 м2, житловою площею 16,4 м2, відповідно до договору купівлі- продажу від 09 листопада 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чепа М.В. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилався на те, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом ХМНО Бідонько Л.Л. від 21.05.2015 року, реєстраційний №495, належала на праві власності квартира [ADDRESS] , загальною площею 317 м2, житловою площею 16,4 м2. При цьому позивач вказав, що з 2011 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який був розірваний рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 05.01.2021 року. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який на теперішній час проживає разом із матір`ю. Зазначив, що в 2015 році дружина ініціювала їхнє переселення до Російської Федерації, на що позивач погодився, намагаючись зберегти сім`ю, вони переїхали до РФ і навіть подали документи на оформлення громадянства РФ. Син був влаштований до дитячого садочку, сім`я орендувала житло для проживання та приміщення для здійснення дружиною підприємницької діяльності. В 2018 році [PERSON] приїхав до м.Харкова для отримання диплома про вищу освіту, і одночасно за наполяганням дружини, 12.09.2018 видав на ім`я бабусі дружини [PERSON] довіреність для продажу належної позивачу квартири, на виручені гроші від продажу подружжя хотіло оформити іпотеку на житло. Після чого, коли [PERSON] приїхав до сім`ї, дружина йому повідомила, що вона не має намір проживати з ним, має іншого чоловіка, і він вимушений був повернутися до м.Харкова. В подальшому [PERSON] звернувся до нотаріуса із наміром відмінити надану ним на ім`я [PERSON] довіреність, і від нотаріуса йому стало відомо, що [PERSON] оформила договір купівлі-продажу квартири на ім`я своєї онуки [PERSON] , яка є рідною сестрою дружини. Разом з тим позивач наголосив, що про намір оформити договір на ім`я своячки його ніхто не повідомляв, бо він був би проти. Сама угода носила формальний характер, до квартири [PERSON] не вселялася, не реєструвалася в ній, сума продажу з позивачем не була узгоджена, і грошей від, так названого продажу, йому не передавали. При цьому [PERSON] вказав, що сім`єю [PERSON] була спланована і організована зловмисна змова для заподіяння йому матеріальної та моральної шкоди, шляхом присвоєння належної йому квартири. Разом з тим, [PERSON] наголосив, що доказом того, що він не схвалював дану угоду є його намір скасувати видану довіреність, але на той час угода вже була оформлена. Також позивач вказав, що в рішенні Червонозавдського районного суду м.Харкова про розірвання шлюбу, зазначені обставини, на які він посилається. [PERSON] вважає, що договір купівлі-продажу від 09.11.2018 року, укладений представником [PERSON] на користь своєї доньки, вчинений проти його інтересів, оскільки не був схвалений ним, не узгоджений ціною, оскільки продаж фактично і не відбувався, тобто між представником та покупцем існувала зловмисна домовленість. [PERSON] вважає, що угода була укладена між [PERSON] та [PERSON] за його відсутності, оскільки останні були попередженні його колишньою дружиною позивача, що він повертається до м. Харкова. Окремо позивач звернув увагу, що ціна квартири, визначена у договорі купівлі-продажу 366000 гривень, не відповідає її ринкової вартості. [PERSON] наголосив, що сукупність доказів свідчать про наявність зловмисної домовленості [PERSON] , яка діяла за довіреністю від його імені, з іншою особою онукою [PERSON] , при укладанні договору купівлі-продажу належної йому квартири, оскільки про це свідчить те, що договір укладався близьким родичем, а кошти за договором не буди передані. В зв`язку з зазначеними обставинами позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Немишлянського (Фрунзенського) районного суду м.Харкова від 08.11.2021 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху. 23.12.2021 року позивач усунув недоліки позовної заяви. Ухвалою Немишлянського (Фрунзенського) районного суду м.Харкова від 24.11.2021 року по вищевказаній цивільній справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Крім того, разом з позовною заявою позивач [PERSON] звернувся з клопотанням про витребування у приватного нотаріуса Харківського міської нотаріального округу Чепа М.В. копії договору купівлі-продажу від 09 листопада 2018 року, р. № 2160, із документами, що слугували його оформленню, завірені належним чином, яке ухвалою Немишлянського (Фрунзенського) районного суду м.Харкова від 24.12.2021 року було задоволено. 19.01.2022 року поштовою кореспонденцією до суду надійшов відзив [PERSON] , яким остання заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] з наступних підстав. Так, [PERSON] відповідач вказала, що 20.09.2018 року [PERSON] добровільно видав довіреність, уповноважив [PERSON] продати за ціну та на умовах за її власним розсудом належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] . Зазначена довіреність видана на підставі усного договору доручення укладеного між сторонами та дійсна три роки, тобто до 20.09.2021 року. 20.11.2018 року [PERSON] в межах наданих повноважень, діючи в рамках обумовлених довіреністю, уклала договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , загальною площею 31,7 кв.м. житловою площею 16,4 кв.м., яка належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 21.05.2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бідонько Л.Л. за реєстровим №495, право власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано 21.05.2015 року номер запису 9748869, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 641327163101. Згідно п. 2.1. Договору купівлі-продажу квартира за домовленістю сторін продається за 366500,00 грн. грошові кошти отримані представником продавця повністю, ще до підписання цього договору. Положенням п. 2.2. зазначеного договору, сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру яка зазначена у п.1.2. цього договору та свідчать, що ціна продажу квартири є реальною. Таким чином підтверджується, що [PERSON] передала до підписання договору купівлі-продажу грошові кошти у сумі 366500,00 грн повіреному представнику [PERSON] - [PERSON] . При цьому вказала, що доказів неотримання грошових коштів позивачем не надано. Разом з тим, звернула увагу на те, що довіреність видана 12.09.2018 року. При цьому [PERSON] зазначає, що [PERSON] в своєму позові зауважує, що він у 2018 році приїхав до м.Харкова для отримання диплома про вищу освіту, видав довіреність на ім`я бабусі дружини, потім повернувся до РФ і йому повідомила дружина про небажання з ним жити на підставі чого він вимушений був повернутися до м.Харкова. У тому ж 2018 році [PERSON] повернувся до рідного міста та нібито звернувся до нотаріуса з метою відкликати довіреність. Разом з тим зазначила, що [PERSON] суду не надав доказів того, що він звертався до будь-яких органів з метою відкликати довіреність. Окремо звернула увагу, що позивач вводить в оману щодо необізнаності про вчинення правочину, оскільки зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач про начебто порушеного свого права дізнався у 2018 році, проте за захистом до суду звернувся лише 04.11.2021 року, тобто майже через 3 роки. Крім того [PERSON] , вказала, що позивачем не надано доказів звернення до уповноваженої особи [PERSON] щодо відкликання довіреності чи/або повернення коштів від продажу квартири. Стосовно доводів [PERSON] про непогодження [PERSON] вартості продажу квартири, то ці доводи суперечать виданій позивачем довіреності, в якій чітко зазначено, що [PERSON] видав довіреність та уповноважив [PERSON] продати за ціну та на умовах за її власним розсудом належну йому на праві приватної власності квартиру розташовану за адресою [ADDRESS] . Разом з тим, ринкова вартість квартири підтверджена звітом про оцінку майна, що зазначений у п.2.3 Договору купівлі-продажу квартири. Відповідач наголосила, що позивач скористався своїм правом та добровільно надав повноваження [PERSON] щодо реалізації належної йому квартири у м. Харкові. Таким чином, порушення [PERSON] прав як власника не було, позивачем особисто надано згоду на реалізацію майна, при цьому вартість квартири визначена за оцінкою експерта, в зв`язку з чим підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу не має. Стосовно доводів [PERSON] відносно того, що [PERSON] продала квартиру онуці, [PERSON] зазначила, законом не заборонено будь-яке відчуження нерухомого майна родичу. Коло осіб, яким на користь яких можливо, чи неможливо відчужувати квартиру довірителем не визначено. Таким чином [PERSON] діяла в межах наданих їй довіреністю повноважень, при цьому умови договору і самої довіреності не порушено. Що стосується аргументу- нібито неповернення позивачу виручених від продажу квартирі коштів, то це не є підставою для визнання правочину недійсним. [PERSON] вибрано не той спосіб захисту. Наданий [PERSON] позов не є позовом з метою захисту прав у зв`язку із неналежним виконання договору доручення. Разом з тим, звернула увагу, що зі змісту заочного рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.01.2021 року по справі №646/5863/20, вбачається, що з жовтня 2018 року шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] припинилися. Також зі змісту позовної заяви вбачається, що [PERSON] (про визнання недійсним договору купівлі-продажу) про порушення свого права дізнався у жовтні 2018 року коли начебто звернувся до нотаріуса з метою відкликання довіреності. Проте з позовом звернувся 04.11.2021 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності. Враховуючи вищенаведене, [PERSON] просила застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. 19.01.2022 року поштовою кореспонденцією до суду надійшов відзив третьої особи приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чепа М.В. разом з копіями договору купівлі-продажу квартири від 09.11.2018 року, за реєстрованим №2160 із документами, що слугували його оформленню. ПН ХМНО Чепа М.В. у відзиві зазначила, що дійсно нею 09 листопада 2018 року, за р. № 2160, був посвідчений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , сторонами за договором якого були - продавець: [PERSON] , від імені та в інтересах якого діяла [PERSON] , на підставі довіреності, посвідченої 12.09.2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Синельниковою Є.Є., за р. № 1309 та покупець - [PERSON] . На прохання ПН ХМНО Чепа М.В., на підставі закону України «Про нотаріат» та порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, було надані наступні документи, необхідні для посвідчення угоди: правовстановлюючий документ на нерухоме майно, а саме свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданого 21.05.2015 р. ПН ХМНО Бідонько Л.Л., за р. №495, зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.05.2015 р., номер запису про право власності: 9748869, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 641327163101; довіреність, посвідчену 12.09.2018 р., ПН ХМНО Синельниковою Є.Є, за р. № 1309, від імені [PERSON] з питань продажу квартири [ADDRESS] ; паспорта та довідки/картки про присвоєння ІПН ПП сторін; свідоцтво про шлюб [PERSON] з [PERSON] , серія [NUMBER] , виданим Червонозаводським в/ДРАЦС РС ХМУЮ, запис № 39 від 06.02.2015 року; Звіт про оцінку майна, виконаний ЮК ТОВ «Консулат» від 08.11.2018 року. На виконання вимог порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ЗУ «Про нотаріат», в процесі підготовки проекту договору, ПН ХМНО Чепа М.В були встановлені особи сторін, перевірені повноваження представника, встановлені дійсні наміри сторін, перевірені та отримані відповідні заяви, довідки та витяги: - Інформація з реєстру територіальної громади міста Харкова від 09.11.2018 року відсутність зареєстрованих осіб в даній квартирі; - дійсність довіреності було перевірено за даними Єдиного реєстру довіреностей, що підтверджується Витягом № 37882216 від 09.11.2018 р.); - дійсність бланків нотаріальних документів, які були використані для посвідчення довіреності, видачі свідоцтва про право на спадщину (Витяги №№137642608,137642763); - заява [PERSON] , що діяла від імені [PERSON] , стосовно відсутності порушень права малолітніх, неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб, що була доведена до відома [PERSON] ; - заява подружжя покупця - [PERSON] про його згоду на купівлю даної квартири його дружиною [PERSON] , справжність підпису на якій була засвідчена мною, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чепа М.В., 09.11.2018 року за р. № 2159; були перевірені відсутність заборон і арештів на дану нерухомість та відсутність податкових застав, що підтверджується: інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта та щодо об`єкта нерухомого майна № 144781872, 144791014, 144791621 та витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави № 57488252 від 09.11.2018 року; - були перевірені відсутність інформації в Єдиному реєстрі боржників (Продавця та Покупця); - за даними ДРАЦС актовий запис про смерть [PERSON] відсутній, що підтверджується витягом № 00021409173 від 09.11.2018 р.; У базі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстрованої заяви власника об`єкту нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій не значилось. В зв`язку з зазначеним, ПН ХМНО Чепа М.В. вказала, що вищезазначений договір купівлі-продажу квартири посвідчений у відповідності до вимог ЗУ «Про нотаріат», порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ЦК України, відповідає всім вимогам чинного законодавства та може бути визнаний недійсним. Крім того, просила слухати справу за її відсутності. 01.02.2022 року поштовою кореспонденцією до суду надійшла відповідь на відзив представника позивача адвоката Бієнко С.М., в якій вказала про те, що заперечення [PERSON] зводяться до формального викладення тексту статей ЦК України без урахування повних фактичних обставин. Разом з тим, представник зазначила, що дружина позивача [PERSON] народилася у м.Москва, і у 2016 році ініціювала переїзд сім`ї до Російської Федерації у місто Санкт-Петербург, в якому вона забажала проживати. Подружжя орендували житло, влаштували сина до дитячого садку, і навіть, орендували приміщення для здійснення дружиною своєї підприємницької діяльності, а також подали документи для отримання виду на проживання, який було оформлено у листопаді 2018 року строком на 5 років. В той час [PERSON] навчався заочно у місті Харкові у Харківському державному університеті харчування та торгівлі. Для отримання диплому [PERSON] виїхав до Харкова, і перед поверненням до сім`ї, дружини та сина, 12 вересня 2018 року позивач надав довіреність на ім`я бабусі дружини - [PERSON] про продаж належної йому на праві власності квартири [ADDRESS] . Коли [PERSON] повернувся до дружини, вона повідомила його, що не бажає проживати з ним та має намір розлучитися. За цей час, дружина повідомила свою сім`ю, в тому числі, і свою бабусю [PERSON] , і свою рідну сестру [PERSON] що [PERSON] повертається на Україну, і діючи зловмисно, не повідомляючи позивача про укладення договору, до його повернення, а саме 09 листопада 2018 року за його відсутністю, відповідачі - бабуся [PERSON] та онука [PERSON] , уклали угоду, діючи в своїх власних інтересах, вступивши у протиправну змову, без наміру отримання грошей. 11 листопада 2018 року [PERSON] повернувся до міста Харкова. Після чого, [PERSON] звернувся до дружини та її родичів з проханням повернути йому документи на квартиру. Під різними приводами позивачу відмовляли, і через декілька місяців [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Синєльникової В.В., яка оформлювала довіреність, яка йому повідомила, що [PERSON] запізнився, оскільки квартира вже була продана. Відповідно нотаріусом [PERSON] було роз`яснено, що оскільки довіреність була видана на проведення дій відносно предмета - квартири [ADDRESS] , які вже були здійснені, то скасування цієї довіреності для припинення представництва є неможливим. При цьому зазначила, що весь час [PERSON] намагався вирішити питання добровільно, просив повернути йому квартиру, але сім`я дружини та сама дружина шантажували позивача тим, що він не зможе бачити дитину, не зможе з сином спілкуватися навіть по телефону, і [PERSON] до останнього намагався дійти до згоди. Також зазначала, що 27 квітня 2021 року позивачем було отримано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якому зазначено про те, що 09 листопада 2018 року право власності на квартиру [ADDRESS] було оформлено на [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу, який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чепа Н.В. Окремо зазначено, що у 2020 році [PERSON] звернувся до Червонозаводського районного суду м.Харкова із позовом про розірвання шлюбу, зазначивши про те, що дружина має намір проживати у РФ, рішенням від 05 січня 2021 року шлюб було розірвано. При цьому представник позивач вкзала, що діючи на підставі довіреності, відповідач [PERSON] відчужила за договором купівлі-продажу спірну квартиру, при цьому [PERSON] , довіритель, зазначений правочин не схвалював, грошових коштів від продажу своєї квартири не отримував. Доказів отримання [PERSON] грошей від так названого продажу квартири відповідачі не надали. Готівкового або безготівкового розрахунку між бабусею та онукою не проводилося. Представник окремо повідомила, що дізнавшись про те, що [PERSON] подана позовна заява до суду, відповідач [PERSON] намагалася позбутися квартири шляхом її продажу, отримала аванс, що також свідчить про недобросовісні наміри відповідачів позбутися предмету спору. З розмови із ріелтером, який займався цим об`єктом, [PERSON] стало відомо, що після того, як майбутні покупці відмовилися від купівлі у зв`язку із судовим спором, відповідач не повернула аванс, у зв`язку з чим було відомості про шахрайські дії щодо продажу квартири були внесені до ЄРДР і позивача викликали в якості свідка до правоохоронних органів. Разом з тим, представник вказала, що посилання [PERSON] у відзиві на застосування строку позовної давності є необґрунтованими, оскільки [PERSON] оспорює договір купівлі-продажу від 09.11.2018 року. При цьому позовна заява надійшла до суду 04 листопада 2021 року, тобто у передбачений законом трирічний строк. 15.02.2022 року поштовою кореспонденцією до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив відповідача [PERSON] відповідно до змісту якого, остання вказала наступне. Посилання [PERSON] про на те, що він приїхав до міста Харкова із Російської Федерації 11.11.2018 року для навчання, не підтверджено належними та допустимими доказами. Разом з тим вказала на відсутність доказів, що [PERSON] після приїзду звертався до родичів дружини з проханням повернути йому документи. В межах наданих повноважень [PERSON] 20.11.2018 року діявши в інтересах [PERSON] уклала договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Таким чином квартира реалізована в момент знаходження позивача на території України, та після начебто його звернень з проханням повернути документи на квартиру. З позовної заяви та відповіді на відзив вбачається, що [PERSON] 11.11.2018 року дійсно знав про порушення його права власності на належне йому майно, більш того зі слів позивача йому відмовляли у поверненні документів на квартиру. Однак позивач не надав доказів звернення до правоохоронних органів за захистом порушеного права, не звертався до ЖК, щодо проживання в його квартирі сторонніх осіб, не надав доказів звернення до нотаріуса, який за його твердженням повідомив про продаж належної йому квартири. З позовом [PERSON] звернувся у кінці 2021 року, при цьому спокійно мешкаючи без квартири, розумуючи, що вона вибула з його володіння начебто поза волею. [PERSON] подав на розірвання шлюбу із дружиною лише 2020 році, посилання на те, що у жовтні 2018 вона йому повідомила про бажання залишитися в РФ є необґрунтованими та суперечливими. Однак доводять те, що [PERSON] водить суд в оману щодо дійсності правочину та неотримання ним грошових коштів від продажу квартири. Позовна заява [PERSON] ґрунтується на домислах позивача, який не надав суду жодних документів на підтвердження своїх позовних вимог. Разом з тим, [PERSON] не довів та не надав доказів на підтвердження своїх доводів про наявність зловмисної домовленості. На виконання розпорядження голови Верховного суду від 08.03.2022 року №2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» вищезазначену цивільну справу 30.03.2022 року передано на розгляд до Октябрського районного суду м.Полтави. Дана справа надійшла до Октябського районного суду м.Полтава 02.02.2023 року. Ухвалою Октябського районного суду м.Полтава від 02.02.2023 року дану справу надіслано за підсудністю до Фрунзенського районного суду м.Харкова. 30.06.2023 року вищезазначена справа надійшла до Немишлянського (Фрунзенського) районного суду м.Харкова. Ухвалою суду від 05.07.2023 року вказану цивільну справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 13.05.2024 року по вищевказаній цивільній справі закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні від 09.04.2025 року представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві та просила їх задовольнити. Після чого, 27.04.2025 року через систему «Електронний суд» надала заяву, якою просила розглядати справу за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. У судовому засіданні від 09.04.2025 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги не визнала з підстав зазначених у відзиві та запереченні відповідача, просила відмовити в задоволенні позову. Після чого, 15.04.2025 року через систему «Електронний суд» надала заяву, якою просила розглядати справу за відсутності сторони відповідача, позовні вимоги вважає безпідставними та просила залишити їх без задоволення. Відповідно ч. 3 ст.\~211\~ЦПК\~України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася заздалегідь та належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чепа М.В. в судове засідання не з`явилася, надала заяву, якою просила слухати справу за її відсутності. Статтею 223 ЦПК України визначені наслідки неявки учасника справи в судове засідання. Так, згідно з частиною 3 статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд дослідивши подані докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Зокрема, у відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судовим розглядом встановлені наступні обставини справи. Відповідно до змісту свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бідонько Л.Л. від 21.05.2015 року, реєстраційний №495, вбачається, що на підставі заповіту, посвідченого Комар О.Ю., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, 12.09.2014 року, зареєстрованого у реєстрі за №1365, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: квартири [ADDRESS] . Квартира в цілому складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 31,7 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м. Згідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №37873647 від 21.05.2015 року, [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] . 12 вересня 2018 року [PERSON] надав письмову, нотаріально посвідчену довіреність на ім`я [PERSON] , якою уповноважив [PERSON] продати за ціну та на умовах за її власним розсудом належну [PERSON] на праві приватної власності квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Для цього представнику надав право представляти його інтереси в усіх державних, громадських, господарських організаціях та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх організаційної форми та підпорядкованості, в органах нотаріату, у відповідних органах реєстрації права власності, з питань замовлення та отримання документів, необхідних для оформлення договору купівлі продажу. Довіреність видана на підставі усного договору доручення, укладеного між сторонами та дійсна три роки, тобто до 20.09.2021 року. 09 листопада 2018 року між [PERSON] , від імені якого діяла [PERSON] на підставі довіреності посвідченої 12.09.2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Синельниковою Є.Є., за р.№1309, та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Частиною першою статті 203 ЦК України\~визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з частиною другою\~статті 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3\~ст.203 ЦК). Частиною четвертою\~статті 203 ЦК України\~передбачено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5\~ст.203 ЦК). Відповідно до\~статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з частиною першою\~статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Частиною другою\~статті 215 ЦК України\~визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається недійсним (ч.1\~ст.232 ЦК). У постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 522/15095/15-ц зроблено висновок по застосуванню\~статті 232 ЦК України\~та вказано, що під зловмисною домовленістю необхідно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої, проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, що представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен утілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним. Тобто в основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин у супереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання. При цьому не має значення, від кого виходила ініціатива здійснити змову - від представника чи від другої сторони правочину. Головне, що характеризує цей правочин - наявність усвідомленості і волі другої сторони правочину та представника на здійснення дій усупереч інтересам особи, яку він представляє. Кваліфікація правочину, як вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, зумовлює встановлення, що: від імені однієї із сторін правочину виступав представник, хоча й не виключаються випадки, коли від імені обох сторін виступають представники; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; настали несприятливі наслідки для особи, яку представляють. За положеннями\~статті 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Згідно з частиною першою\~статті 238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (ст.239 ЦК). Згідно з частиною першою\~статті 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами (ч.3 ст.244 ЦК). Згідно з частиною першою\~статті 245 ЦК України, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Судом встановлено, що відповідно до довіреності, дії [PERSON] , як представника здійснювалися в межах наданих їй повноважень, на підписання всіх передбачених законом правочинів (договорів) [PERSON] як повіреному. Зі змісту довіреності вбачається, що [PERSON] за власною волею було надано [PERSON] право представляти його інтереси при відчуженні його належного майна. При цьому [PERSON] уповноважив [PERSON] продати за ціну та на умовах за її власним розсудом належну [PERSON] на праві приватної власності квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до змісту звіту про експертну оцінку Товариства з обмеженою відповідальністю «Консулат» від 08.11.2018 року ринкова вартість однокімнатної квартири [ADDRESS] становить 366500,00 гривень (без ПДВ). Згідно п. 2.1. Договору купівлі-продажу квартири, продаж вищезазначеної квартири, за домовленістю сторін, продається за 366500,00 грн., які отримані продавцем (через представника) від покупця повністю, ще до підписання цього договору. Разом з цим, положенням п. 2.2. зазначеного договору, сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру яка зазначена у п.1.2. цього договору та свідчать, що ціна продажу квартири є реальною. Стороною позивача не спростовується зміст довіреності від 12.09.2018 року, в тому числі право відповідача [PERSON] здійснити від імені [PERSON] продаж нерухомого майна. Твердження позивача в позовній заяві, що повірена [PERSON] вчинила цивільно-правові дії поза волею довірителя та не передала грошові кошти не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, так як позивачем не надано будь-яких належних та допустимих на те доказів. Укладення договору купівлі-продажу, в ситуації коли від імені продавця діє представник (бабуся покупця), саме по собі не свідчить, що мала зловмисна домовленість із іншою стороною - покупцем (внучка представника продавця). Доводи позивача про зловмисну домовленість [PERSON] та [PERSON] є безпідставними та не підтверджені жодним доказом у справі. Сам лише факт, що [PERSON] та [PERSON] являються бабусею та онукою не свідчить про будь-яку зловмисну домовленість між ними. Судом встановлено, що на час укладання спірного договору купівлі-продажу квартири довіреність позивачем не відкликалася та не скасовувалася. Таким чином матеріали справи не містять доказів наявності в діях представника умислу на вчинення правочину всупереч інтересам довірителя та виникнення несприятливих наслідків для довірителя, які вказували б на неправомірність дій представника чи вчинення представником дій поза межами повноважень, якими його наділив довіритель відповідно до вказаної вище довіреності та які б могли бути підставою для визнання договору недійсним. Згідно до\~ст. 58 ЦПК України, належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, та враховуючи, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , зареєстрований в реєстрі за №2160, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чепа М.В., зареєстрований відповідно вимог закону, укладений від імені позивача уповноваженою ним особою, на підставі довіреності, тому суд не вбачає в діях відповідачів умов недійсності правочину та дійшов до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані та в їх задоволенні необхідно відмовити. Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed