Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

У жовтні 2024 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Васильківського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою, у якій просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 13 січня 2020 року у розмірі 72221 (сімдесят дві тисячі двісті двадцять одна) грн. 81 коп. та суму сплаченого судового збору. 20 березня 2025 року на розгляд Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області (з 25.04.2025 змінено назву на Південний районний суд міста Кам`янського) з Васильківського районного суду Дніпропетровської області надійшла вищевказана позовна заява за підсудністю. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 13 січня 2020 року [PERSON] ознайомився з умовами кредитування та підписав Паспорт кредиту. Цього ж дня відповідач підписав власноруч Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодив умови Договору. Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 № 151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України». На підставі укладеного договору відповідач отримав платіжний інструмент - кредитну картку номер - [NUMBER] , строк дії - 07/23, тип Універсальна GOLD. В подальшому відповідачем для зручності користування рахунком отримані наступні картки: кредитна картка номер - [NUMBER] , строк дії - 09/24, тип - Універсальна GOLD; кредитна картка номер - [NUMBER] , строк дії - 01/24, тип - Універсальна GOLD. Відповідач користувався кредитним лімітом, відповідно до виписки по рахунку вчиняв операції, таким чином, згідно до Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, що затверджено Постановою НБУ №164 від 29.07.2022 року, Відповідач є власником рахунку та держателем платіжного інструменту для здійснення операцій за рахунком. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором Відповідач станом на 17.09.2024 року має заборгованість - 72221 (сімдесят дві тисячі двісті двадцять одна) грн. 81 коп., яка складається з наступного: -62931,67 грн. заборгованість за тілом кредиту; -9290,14 грн. заборгованість за простроченими відсотками. На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк». На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по кредитному договору на загальну суму 72221 грн. 81 коп. та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності. Позовні вимоги визнав частково в межах кредитного ліміту. З вимогою щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками не згоден. Пояснив, що він є військовослужбовцем, та посилався на п 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»:«15. Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля» Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і\~всебічно з`ясованих\~обставин,\~на які\~сторони посилаються\~як на\~підставу своїх\~вимог і\~заперечень,\~підтверджених тими\~доказами,\~які були\~досліджені в\~судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що 13 січня 2020 року між АТ КБ «Приватбанк» та \~ [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку та заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, в якій наявний підпис представника ПАТ КБ «Приватбанк» та підпис [PERSON] , а також зазначена дата укладення цієї заяви, паспорт споживчого кредиту підписаний [PERSON] (арк.с. 24-43). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] , вбачається неодноразова зміна кредитного ліміту, 18.11.2021 року кредитний ліміт збільшено до 58000 грн., 26.12.2022 кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн. (арк.с. 23). Згідно довідки банку [PERSON] , було надано наступні кредитні картки: кредитна картка номер - [NUMBER] , строк дії - 07/23, тип Універсальна GOLD; кредитна картка номер - [NUMBER] , строк дії - 09/24, тип - Універсальна GOLD; кредитна картка номер - [NUMBER] , строк дії - 01/24, тип - Універсальна GOLD (арк. с. 23 на звороті). З виписки за договором б/н вбачається, що [PERSON] активно користувався кредитними коштами за період з 13 січня 2005 по 20 вересня 2024 року. Далі у процесі користування рахунком 13.01.2020, 24.06.2021, 18.11.2021 відповідачем підписано Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі яких отримано кредитні картки: номер - [NUMBER] , строк дії - 07/23, тип Універсальна GOLD; номер - 4149629341377885, строк дії - 09/24, тип - Універсальна GOLD; номер - 4149629389596321, строк дії - 01/24, тип - Універсальна GOLD, а також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг Відповідачем підписано власноруч на планшеті, що відповідає вимогам постанови НБУ від 13.12.2019 № 151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України». З виписки Банку за договором № б/н за період з 13.01.2020 - 20.09.2024 року за клієнтом: [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , дата складання: 20.09.2024 року судом вбачається, що відповідач активно користувавася кредитними коштами (арк. с. 18-22). Із доданого позивачем до матеріалів справи розрахунку заборгованості за договором № б/н вiд 13.01.2020 року (арк. с. 16-17), укладеного мiж ПриватБанком та [PERSON] , станом на 17.09.2024 року слідує, що [PERSON] взятого на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів не виконав, у зв`язку з чим останньому Банком нараховано заборгованість в розмірі 72221 (сімдесят дві тисячі двісті двадцять одна) грн. 81 коп., яка складається з наступного: -62931,67 грн. заборгованість за тілом кредиту; -9290,14 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Інших письмових доказів щодо наявних між сторонами кредитних правовідносин, зокрема повного розрахунку відповідача перед Банком за кредитними зобов`язаннями, матеріали цивільної справи не містять. Спір виник внаслідок порушення відповідачем зобов`язань у частині повернення кредитних коштів і наявності/відсутності підстав для стягнення заявленої АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як убачається зі змісту ст.626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України). Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Згідно із ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За вимогами ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Разом з тим, вимогами ст. 610, 612 Цивільного кодексу України законодавцем встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Так, з матеріалів цивільної справи судом встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися тривалі правовідносини у сфері надання кредитних коштів, що підтверджується наявними у справі Заявами про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, паспортом споживчого кредиту, які підписані відповідачем без застережень та зауважень. На виконання своїх зобов`язань, Банком було перераховано на його картковий рахунок кредитні кошти в розмірі 58000 грн., що підтверджується наявними у справі первинними бухгалтерськими документами: випискою за договором № б/н за період 13.01.2020 - 20.09.2024 року, розрахунками заборгованості за договором № б/н вiд 13.01.2020 року, укладеного мiж ПриватБанком та [PERSON] , станом на 17.09.2024 (арк. с. 16-22). У зв`язку із тим, що позичальником неналежним чином виконуються його зобов`язання в частині повного та своєчасного повернення Банку кредитних коштів та сплати процентів за кредитом, останній звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості за кредитом у нарахованому розмірі. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої\~статті 530 ЦК України\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, і він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З розрахунку заборгованості та виписки встановлено, що відповідачем було активовану видану йому картку, він активно користувався виданою кредитною карткою, отримував кредитні кошти та періодично вносив грошові суми на погашення кредиту, що підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача, тобто відповідач фактично виконував умови укладеного договору. Згідно наданої суду довідки вбачається, що розмір кредитного ліміту відповідачу змінювався та максимальний його розмір станом на 18.11.2021 року склав 58000,00 грн. (арк.с. 23). Згідно матеріалів справи, позивачем у позовній заяві зазначений розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 62931 грн. 67 коп., який позивач просить стягнути з відповідача. Однак відповідно до Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на [PERSON] , 18.11.2021 року кредитний ліміт було збільшено до 58000,00 грн., 26.12.2022 р. зменшено до 0,00 грн. та більше кредитний ліміт не змінювався (арк.с. 23). Отже, суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 62931 грн. 67 коп., так як позивачем не обґрунтовано законність такого нарахування. Видачу кредиту у більшому розмірі банком не доведено. Оскільки банком не доведений розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 62931 грн. 67 коп., суд обґрунтовано доходить висновку про можливість стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 58000,00 грн. Такий висновок відповідає висновку Верховного суду в постанові від 21.04.2021 року справа № 345/2633/20. Аналогічна позиція була також висловлена Дніпровським апеляційним судом 25 березня 2021 року\~ по справі № 173/1228/20, а також 01 квітня 2021 року по справі № 173/1509/20. В той же час, за правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16 (пункти80-87), за змістом якої «користування кредитом - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Проценти відповідно до ст.1048 Цивільного кодексу України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). При цьому, надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України). Саме за це благо-можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до ст.1048 Цивільного кодексу України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно "користуватися кредитом", натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за "користування кредитом") за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.», проценти є відповідною платою позичальника за користування кредитними коштами, а тому, у даному разі, доводи Банку про наявність підстав для нарахування та стягнення з позичальника відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 9290 грн. 14 коп. також є обґрунтованими належним чином. Відповідач в своїй заяві зазначив, що не згоден з вимогою щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 9290,14 грн., але не надав суду належних доказів, які б спростовували розрахунок заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк», не довів відсутності заборгованості за відсотками. Посилання відповідача на п 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», стосовно того, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - проценти за користування кредитом не нараховуються, суд не бере до уваги, оскільки із доданого позивачем до матеріалів справи розрахунку заборгованості за договором № б/н вiд 13.01.2020 року (арк. с. 16-17), укладеного мiж ПриватБанком та [PERSON] , вбачається, що у період участі [PERSON] у здійснені захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України, відсотки банком не нараховувались, більш того 22.02.2023 року банком було здійснено повернення процентів, нарахованих за кредитом військовослужбовця в розмірі 2180,85 грн. (арк. с. 18). Отже, доводи відповідача наведені у відзиві на позовну заяву в їх сукупності зводяться до невірного розуміння відповідачем вимог законодавства та власного тлумачення норм процесуального права. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача на користь Акціонерного товариства\~комерційний банк\~«Приватбанк» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 58000,00 грн., що також узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові від 03 липня 2019 року Великої палати Верховного суду у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 9290,14 грн. Підстав для\~звільнення [PERSON] від сплати зазначеної суми судом не встановлено. З огляду на вищевказане суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за тілом кредиту в межах кредитного ліміту в розмірі 58000,00 грн., та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 9290,14 грн. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial