Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Свій позов мотивувала тим, що 25 лютого 2006 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, у якому народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось, сторони мають різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, між ними відсутнє взаєморозуміння, тому вважає, що за таких обставин збереження шлюбу є неможливим, при цьому щодо надання їм\~строку для\~примирення заперечувала, а тому просила розірвати шлюб. При цьому, позивач вказала, що діти залишаються проживати разом із нею. Однак позивач не в змозі самостійно забезпечити дітей усім необхідним. При цьому позивач зазначає, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, працює у ТОА «Агенство економічної безпеки «Ефорт» на посаді охоронника, має транспортний засіб. За вказаних обставин також просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати з моменту подання позову до досягнення повноліття дитини. Судові витрати просила покласти на відповідача. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.01.2025 відкрито спрощене позовне провадження в справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Правом подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористалась, натомість подав до суду заяву у якій просив суд надати строк для примирення, зважаючи на відсутність об`єктивних та достатніх підстав для розірвання шлюбу. При цьому щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина не заперечував, зазначив, що у добровільному порядку постійно надає матеріальну допомогу на утримання сина. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами СК України щодо припинення шлюбу. Відповідно до ч .2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Судом установлено, що 25\~лютого 2006\~року між\~ [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований\~шлюб уВідділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції, за актовим записом №364 (а.с. 22). У шлюбі народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , який досяг повноліття, та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.09.2006 та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.04.2015, відповідно (а.с.23, 24). Згідно довідки №15 від 06.01.2025, виданої Комітетом мікрорайону «Пирогово», вбачається, що сім`я [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , складається з: [PERSON] , [INFO] (син), [PERSON] , [INFO] (син) (а.с. 25). Між сторонами виникли правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу України в частині припинення шлюбу та обов`язку батьків утримувати дітей і його виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Сторони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, сім`я фактично розпалася, шлюб існує формально. Відповідно до статті 24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частинах третій та четвертій статті 56\~СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 112\~СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на встановлені обставини не підтримання сімейних стосунків, відсутності спілкування, формального існування шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення для справи. При цьому, суд не вбачає підстав для надання сторонам строку для примирення. Суд зважає, що протягом розгляду справи з часу звернення позивача до суду, позивач своєї позиції не змінила та наполягає на розірванні шлюбу. При цьому звертає увагу на поведінку сторін в справі та відсутність будь-яких дій, які б свідчили про можливість зберегти шлюб. Примушування ж до таких дій суд не вправі. Подання ж заяви про примирення суд розцінює як бажання затягнути розгляд справи. Згідно зі ст.\~111\~СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Тлумачення ст.\~111\~СК України свідчить, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання ж строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. За таких обставин, суд дійшов висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Згідно положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 1 статті 183 цього ж Кодексу частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для дітей віком дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Дитині [PERSON] ,\~ [INFO] , на день ухвалення рішення суду виповнилося 10 років. Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд звертає увагу, що відповідач доказів належного виконання своїх обов`язків по утриманню дитини не надав, а тому суд дійшов висновку про їх не виконання та порушення відповідного права, яке підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дитини (аліментів). Визначаючись щодо способу та розміру стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до його повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, а дитина потребує такої допомоги. Також суд бере до уваги відсутність заперечень відповідача щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина, тому зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, встановлені обставини в їх сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі про який клопоче позивачка (1/4 частки від доходу (заробітку) відповідача). При визначені розміру аліментів судом враховані всі повідомлені обставини, визначені ст. 182 СК України. Суд також зауважує, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Суд вважає за доцільне, ухвалюючи рішення у даній справі, роз`яснити сторонам, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів (частина перша статті 192 СК України). Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред`явлення позову, тобто у даній справі з 08 січня 2025 року. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 1211,20 грн судового збору, сплачених позивачкою при зверненні до суду з вимогою про розірвання шлюбу, а також, враховуючи, що при зверненні\~до судупозивач була звільнена від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн за вказану вимогу.

Outcome: approved