Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: - позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . - відповідно до частини третьої статті 166 Сімейного кодексу України стягнути аліменти з [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з подальшою індексацією відповідно до закону до досягнення нею повноліття. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач самоусунулася від виконання покладених на неї батьківських обов`язків по вихованню дитини, що виражається в її бездіяльності та свідомому нехтуванні своїми батьківськими обов`язками. Малолітня дитина [PERSON] проживає з дідусем у селі Яворівці Хмельницького району Хмельницької області. Дитина змалечку здебільшого знаходилася з дідусем, в той час коли її матір цікавило особисте життя, на яке витрачала державні виплати на дитину. Саме дідусь самостійно виховує, утримує, навчає і лікує онуку, старається створити для неї належні житлово-побутові умови. Відповідачка є тією особою, поведінка якої свідчить про негативний вплив на дитину, а саме: постійне зникнення з місця проживання на довготривалий термін, а після - повернення проживання у будинок зі сторонніми особами, не надання матеріальної підтримки, а навпаки використання держаних коштів, призначених на потреби дитини, використовує в особистих цілях. Вся відповідальність за життя та здоров`я дитини «лежить» на дідусеві [PERSON] , а тому розрив з нею сімейних відносин буде відповідати інтересам дитини. Рішенням виконавчого комітету Красилівської міської ради від 07.01.2025 №2081 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки це повністю відповідає інтересам дитини, яка не повинна відчувати відсутність піклування, необхідного забезпечення та страждати через те, що її мати не піклується про неї, не дбає про її фізичний та духовний розвиток, свідомо переклала виконання своїх обов`язків на діда дитини - [PERSON] . Ухвалою суду від 16.01.2025 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 13.02.2025 підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні 08.05.2025 представник органу опіки та піклування Красилівської міської ради Тимченко О.С. позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити із зазначених у позовній заяві підстав. Додатково вказала, що мати не цікавить те, як виховується її дитина, в яких умовах вона перебуває. Крім того, мати не дала дитині з народження самого головного - материнської любові. Відповідач у судове засідання 08.05.2025 не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов, заяви про розгляд справи у її відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подавала. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином. Відтак, відповідач, знаючи, що на розгляді в суді перебуває вказана справа, проявила байдужість до результатів розгляду такої. Отже, враховуючи вищенаведене, суд оцінює таку поведінку відповідача як небажання останньої особисто прийняти участь у розгляді справи в суді. Вказані обставини та норми статті 223 ЦПК України вказують на наявність підстав для розгляду справи без її участі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , її матір`ю є [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька внесені до актового запису згідно частини 1 ст. 135 СК України (лист від 30.11.2024 Красилівського відділу ДРАЦС у Хмельницькому районі Хмельницької області). Малолітня дитина [PERSON] , згідно довідки про склад сім`ї від 25.11.2024, проживає з дідусем ( [PERSON] ) у селі Яворівці Хмельницького району Хмельницької області. Відповідно до Наказу Служби у справах дітей № 2-сжо «Про облік дітей, які опинились в складних життєвих обставинах» від 26.03.2024, малолітня дитина перебуває на обліку Служби у справах дітей Красилівської міської ради, як така, що опинилася в складних життєвих обставинах. Згідно інформації Красилівського центру надання соціальних послуг від 27.11.2024, акту оцінки потреб від 25.02.2024 № 50 та актів обстеження умов проживання дитини Служби у справах дітей Красилівської міської ради (від 09.01.2024, 18.03.2024, 10.12.2024), відповідачка не працює, соціальні виплати на дитину від держави використовує не за призначенням, матеріально дитину не утримує, вихованням дитини не займається, життям та здоров`ям не цікавиться, залишає свою доньку на дідуся [PERSON] та зникає у невідомому напрямку. Вихованням дитини займається дідусь, який забезпечує дитину продуктами харчування, оплачує комунальні платежі, створює для дитини умови проживання. Мати дитини проживає із співмешканцем у м.Красилів. Згідно довідки-характеристики Яворовецького старостинського округу від 28.11.2024 року № 98 на [PERSON] , він виховує та доглядає малолітню дитину [PERSON] . Згідно довідки-характеристики на [PERSON] , наданої Яворовецьким старостинським округом від 28.11.2024 № 97, вона не проживає зі своєю дитиною [PERSON] , у вихованні участі не бере, не цікавиться її навчанням, не працює. Веде кочівний спосіб життя. Згідно характеристики, наданої Красилівською гімназією № 4 ім. П.КІЗЮНА на малолітню [PERSON] , [INFO] - дитина вихована, до навчання та громадських доручень ставиться дуже відповідально. Мати у 2024-2025 навчальному році не бере участі у шкільному житті дитини, навчанням не цікавиться, на батьківські збори не ходить, з класним керівником не взаємодіє. Згідно з наказом Служби у справах дітей Красилівської міської ради від 20.11.2024, малолітню дитину тимчасово, до вирішення питання про постійне місце влаштування під опіку, влаштовано до дідуся. Рішенням виконавчого комітету Красилівської міської ради від 07.01.2025 року №2081 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки це повністю відповідає інтересам дитини, яка не повинна відчувати відсутність піклування, необхідного забезпечення та страждати через те, що її мати не піклується про неї, не дбає про її фізичний та духовний розвиток, свідомо переклала виконання своїх обов`язків на діда дитини - [PERSON] . Матір дитини було запрошено на засідання Комісії з питань захисту прав дитини при Красилівській міській раді, але [PERSON] не з`явилася. Натомість за день до засідання у Службу у справах дітей прийшов її співмешканець і повідомив, що [PERSON] прийде на засідання. Ознайомившись з матеріалами справи, Комісія з питань захисту прав дитини при Красилівській міській раді зазначила про наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать про винну та свідому поведінку [PERSON] щодо умисного ухилення від участі у вихованні дитини протягом усього її життя, про умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, яка проігнорувала запрошення прийняти участь у засіданні Комісії з питань захисту прав дитини, що дає додаткові підстави та підтвердження про наявність правових підстав для позбавлення батьківських прав, яке є цілком явним та обґрунтованим. Відповідачка є тією особою, поведінка якої свідчить про негативний вплив на дитину, а саме: постійне зникнення з місця проживання на довготривалий термін, а після - повернення проживання у будинок зі сторонніми особами, не надання матеріальної підтримки, а навпаки використання держаних коштів, призначених на потреби дитини, використовує в особистих цілях. Вся відповідальність за життя та здоров`я дитини «лежить» на дідусеві [PERSON] , а тому розрив з нею сімейних відносин буде відповідати інтересам дитини. У висновку також вказано, що з малолітньою [PERSON] спеціалістами Служби у справах дітей провели декілька бесід про те, з ким вона хоче проживати, як до неї ставиться її мати, чи цікавиться вона її життям та успіхами у школі, її проблемами, чи невдачами. Люба відповідає однозначно, що мати ніколи нею не цікавилася і досі не цікавиться її життям. Все, що має дитина - це завдяки скромній пенсії її дідуся. [PERSON] уже давно самостійно готує їжу, прибирає свою кімнату, допомагає діду працювати на городі, а мати ніколи не готувала їжі і взагалі нічого не робила по дому та господарству. Згідно із зверненням Служби у справах дітей до відділу районного соціального захисту Хмельницького району, виплати, які призначені державою на дитину - [PERSON] , були припинені у зв`язку з нецільовим використанням коштів матір`ю дитини - [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні як свідок дідусь дитини ( [PERSON] ). повідомив, що мати дитини неналежно ставиться до своїх батьківських обов`язків. Фактично переклала виховання та утримання дитини на нього. Ще як [PERSON] проживала з ними, то по хатній роботі нічого не робила, не готувала їсти, не прибирала, посуд не мила (зацвітав навіть), довго спала (зокрема, дитина вже йде у школу, а матір ще спить). Не виявляє материнської турботи, дитину навіть ні разу не поцілувала, наче не її дитина. Натомість, увагу приділяє лише черговому співмешканцю (одружена не була), з яким мешкає у м.Красилів (уже майже рік). Також у судовому засіданні (в присутності психолога) було допитано дитину - [PERSON] , яка розповіла, що на свята, день народження, мати її не відвідувала; казала, що не може (подарунків не дарувала). Наразі мешкає із дідусем, дідусь доглядає. Вдвох не проводили з матір`ю час, але хотілося б. Інколи мати телефонує їй, питає, що вона робить. Навчанням дитина займається сама, лікуванням у разі потреби займається дідусь. На батьківських зборах мати була двічі за два роки. Інколи зустрічала матір у місті; інколи мати давала їй кошти. На запитання, чи є особисті моменти із матір`ю, які запам`ятались, відповіла про відсутність таких. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на таке. Згідно з пунктами 1-2 статті 3 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки (пункт 57). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. У ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі також - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, частинами 2-5 статті 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167). Пунктом 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно зі статтею 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач, у порушення вимог статті 150 СК України, належним чином не виконує покладені на неї законодавством обов`язки щодо виховання та розвитку малолітньої дитини. Суд погоджується з висновком позивача про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно її малолітньої дитини, виходячи з наступного. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Крім того, в пункті 16 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Отже, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні обов`язків по вихованню дитини, а також встановити, що мати (батько) ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона (він) систематично, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. При цьому позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, у зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року у справі № 759/9995/16-ц). Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення у справі «Мамчур проти України»). Відповідач в порушення вимог статей 150, 180 СК України, частини 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства", нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо утримання, виховання та розвитку дитини, не піклується про неї, не цікавиться її життям, не проявляє щодо дитини батьківської турботи і взагалі самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. З матеріалів справи, зокрема, письмових доказів, та показань свідків слідує, що участь відповідачки, як матері, у вихованні малолітньої дитини дійсно була недостатньою, її поведінка свідчить про нерозуміння нею обов`язку брати участь у вихованні та утриманні своєї дитини та підтверджує її небажання приймати участь у її житті, здійснювати забезпечення дитини всім необхідним. Одночасно з цим судом враховується, що подібна поведінка відповідачки, яка фактично самоусунулась (ухилилась) від виховання своїх дітей, позбавляє її можливості підставно заперечувати проти задоволення позову (постанова Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі №311/563/20). Самі по собі поодинокі дзвінки/випадкові зустрічі матері та малолітньої дитини не свідчать про дотримання обов`язків по відношенні до дитини. Також під час розгляду справи по суті судом було з`ясовано, що малолітня дитина проживає разом з дідусем, а тому в даному випадку позбавлення батьківських прав її матері не призведе до відібрання дитини у відповідачки, як матері, оскільки вона не проживає разом із дитиною протягом тривалого часу. Крім того, даний захід не виключає можливості побачення відповідачки із дитиною та спілкування з нею за наявності у неї такого наміру. Тобто, в даному випадку, позбавлення батьківських прав відповідачки фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію у відносинах між матір`ю та дитиною. Крім того, незацікавленість відповідачки у судовому розгляді справи суд розцінює як відсутність інтересу до дитини та легковажне ставлення до можливих негативних для неї наслідків розгляду справи. З огляду на викладене, детально проаналізувавши обставини справи, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для застосування до відповідачки, як матері малолітньої дитини, крайнього заходу впливу, передбаченого статтею 164 СК України, у виді позбавлення її батьківських прав відносно її дитини. Водночас, подання зазначеного позову є насамперед способом захисту прав та інтересів дитини і, з урахуванням встановленого факту ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків по вихованню і утриманню дитини, суд вважає доцільним позбавити її батьківських прав відносно її малолітньої дитини, оскільки відповідачка тривалий час не виконує своїх обов`язків по вихованню й утриманню дитини, свідомо ними нехтуючи, що, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України, дає суду законні підстави для задоволення позову. Правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Так, за змістом статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. При цьому суд враховує, що позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, права на спілкування з дитиною і побачення з нею, за умови дотримання вимог ст.168 СК України, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (ст.169 СК України). Щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Згідно ч. 2-3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Як зазначалось, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У Законі України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» визначено, що у 2025 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 грн. Тобто, 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у 2025 році становить 1598 грн. З врахуванням матеріалів справи, зважаючи на обов`язок відповідача як матері утримувати свою дитину, суд визнає за необхідне стягнути з відповідача на користь особи (установи), яка буде виконувати обов`язки законного представника (опікуна, піклувальника) дитини, аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] . Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що стягнення аліментів на користь дитини у розмірі 1598 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з подальшою індексацією відповідно до закону, - відповідає вимогам закону, інтересам дитини та не порушує прав відповідача. З огляду на положення п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць необхідно допустити до негайного виконання. Щодо розподілу судових витрат. З огляду на те, що позивач був звільнений від сплати судового збору (згідно п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір»), тому судовий збір підлягає до стягнення з відповідачки на користь держави, у порядку пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України у розмірі 1211,20 грн, виходячи з вимоги немайнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: approved