Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідачів про визнання членом сім`ї загиблого військовослужбовця, посилаючись на таке. Позивач проживала однією сім`ю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , який був призваний за мобілізацією та проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] . [INFO] під час виконання військового обов`язку [PERSON] загинув. Позивач вказує, що вона проживала з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У неї з [PERSON] є спільний син [PERSON] , [INFO] . Вона була зареєстрована з [PERSON] за однією адресою, мали взаємні права та обов`язки, спільний бюджет, виховували спільну дитину. Планували спільне життя, придбання майна. Виходячи з викладеного позивач просила суд визнати її членом сім`ї загиблого [PERSON] , з яким вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу на дату його смерті, тобто станом на [INFO] . Вказане їй необхідно для отримання виплат після смерті [PERSON] . Ухвалою від 18.09.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі. Відповідач [PERSON] надала суду відзив, яким позов не визнала у зв`язку з його безпідставністю. Вказувала, що позивач не проживала з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу на день його смерті, та [PERSON] сплачував позивачу аліменти, що на думку відповідача додатково підтверджує те, що позивач не проживала разом з [PERSON] на момент його смерті. Відповідач Міністерство оборони України, також надало відзив, в якому просило у задоволенні позову відмовити. Ухвалою від 13.11.2024 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] . Ухвалою від 31.03.2025 закрито підготовче судове засідання, відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про витребування доказів та призначено справу до розгляду у судовому засіданні. Позивач та його представник адвокат Гайдаш Є.В. в судове засідання не з`явились, 08.01.2025 надали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений (а.с.108). Відповідач Міністерство оборони України в судове засідання свого представника не направило, у відзиві просило здійснити розгляд справи у відсутності свого представника. Просять відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судовому засідання просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на безпідставність позову. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] в судовому засідання просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись, аналогічно, на безпідставність позову. Суд, заслухавши думку присутніх учасників, знаходить можливим розглянути справу у відсутності позивача, його представника, відповідача [PERSON] та представника МОУ. Проаналізувавши обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд знаходить, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть та витягу з Наказу від 03.08.2022 №1269 командира військової частини [NUMBER] про результати службового розслідування - [PERSON] , будучи військовослужбовцем, під час виконання бойового завдання отримав травми несумісні з життям, внаслідок чого помер [INFO] . Аналогічна інформація щодо проходження військової служби вбачається з довідки [INFO] від 27.05.2024 №248 З копії свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , який 13.11.2020 змінив прізвище на « [PERSON] ». З довідки від 12.01.2023 №02-100 старости Мигівського старостинського округу №2 вбачається, що позивач [PERSON] разом з сином [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані та проживали в [ADDRESS] . З довідки від 05.12.2024 №02-1750 вбачається, що вона видана на підставі Акту обстеження від 18.10.2024 про те, що [PERSON] проживав в період часу 2019-2022 роки без реєстрації у житловому будинку сестри [PERSON] в [ADDRESS] (а.с.97). Аналогічна інформація вказана в Акті обстеження від 18.10.2024. (а.с.98). Аналізуючи вказані докази в їх сукупності, суд керується наступним. Так, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України). Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99). Так, згідно з абзацом 5 пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 №5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха, опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю (пункт 5 частини першої статті 315 ЦПК України). У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини (див. постанову Верховного Суду від 15 серпня 2020 року у справі № 588/350/15). Вказане означає, що : 1) під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання осіб за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи); 2) спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення особами спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування один про одного/надання взаємної допомоги тощо. 3) під правами та обов`язками, притаманним членам сім`ї слід віднести реалізацію особами, які її складають, здійснення сімейних прав та виконання сімейних обов`язків, що тісно пов`язані з цими особами, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (статті 15, 16 СК України). При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин. Предметом доказування під час судового розгляду є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Підсумовуючи викладене, суд знаходить доведеними, що фактично позиція позивача щодо доведення факту проживання з [PERSON] однією сім`єю ґрунтується на довідці від 12.01.2023 №02-100 старости Мигівського старостинського округу №2 вбачається, що позивач [PERSON] разом з сином [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані та проживали в [ADDRESS] . Разом з тим будь-яких доказів щодо збереження позивачем у такому житлі переважної більшості своїх речей, наявності у позивача та [PERSON] спільного побуту, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільної участі в утриманні житла, його ремонт, наявності спільного харчування, піклування один про одного/надання взаємної допомоги, наявності інших тісно пов`язаних взаємних прав та обов`язків - позивачем до позову не додано. За таких обставин суд знаходить, що позивачем не доведено факт спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] . За таких обставин суд знаходить, що позов є необгрунтованим та у його задоволенні слід відмовити. Щодо інших аргументів учасників справи, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обгрнутовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо. На підставі ст.ст.40,41 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст.ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст.. 2, 3 СК України, ст.ст.4, 13, 141, 258-265, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed