Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

У липні 2024 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛФ Фінанс» звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за договором лізингу у сумі 311122,39 грн. та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.10.2021 року [PERSON] уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «УЛФ Фінанс» договір фінансового лізингу № 11811/10/21-Г. 19.11.2021 року права вимоги за договором були відступлені до нового кредитора АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Додатку від 19.11.2021 «Перелік Договорів фінансового лізингу до Договору відступлення прав вимоги (цесії) № 21/07-2017 від 21.07.2017 року». 26.12.2022 року права вимоги за Договором були відступлені до нового кредитора ТОВ «УЛФ-Фінанс» на підставі Додатку №1 до Договору відступлення прав вимоги (цесії) № 28/12-2017-3В від 28.12.2017 року «Перелік Договорів фінансового лізингу, права вимоги за якими відступаються. Свої зобов`язання позивач виконав своєчасно, належним чином і в повному обсязі, зокрема, набув у свою власність та передав 28.10.2021 року, згідно акту прийому-передачі на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування замовлений Лізингоодержувачем транспортний засіб марки Ford, комерційний опис Focus, 2015 року випуску, реєстраційний номер\~ [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , вартістю на суму 224200 грн 00 коп., який був зареєстрований за позивачем на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 28.10.2021 року ТСЦ 6541, а відповідачка зобов`язалась прийняти об`єкт лізингу та своєчасно сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов договору фінансового лізингу та вимог\~Закону України «Про фінансовий лізинг». В свою чергу, відповідачка сплатила перший лізинговий платіж, прийняла від позивача у платне володіння та користування замовлений об`єкт лізингу, допустила прострочку та продовжувала систематично допускати прострочки по оплаті лізингових платежів. Отже, відповідачка порушила взяті на себе за договором фінансового лізингу зобов`язання щодо сплати лізингових платежів, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, котра не була погашена відповідачкою добровільно. Незважаючи на спроби позивача врегулювати спір в досудовому порядку, відповідачкою були проігноровані всі вимоги позивача, як наслідок заборгованість за договором фінансового лізингу наразі залишилась непогашеною, внаслідок чого станом на 16.07.2024 у неї утворилась заборгованість у розмірі 311122,39 грн, із яких: 183302,60 грн\~прострочена заборгованість по кредиту, 17698,18 грн штраф 10%, 84733,95 грн. пеня, 6725,02 грн. 3% річних, 18622,64 інфляційні нарахування. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.09.2024 року відкрито у справі провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~ Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.01.2025 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача, в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься його клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилась повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином в порядку\~ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей з єдиного державного демографічного реєстру, отриманих судом відповідно до вимог ч.6\~ст.187 ЦПК України. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористалася. Документів, що підтверджують поважність причин її відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч.4 ст.\~223 та ст. ст.280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2ст. 247ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Згідно ч.1\~ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Як встановлено судом, 26.10.2021 року між ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» та [PERSON] укладено Договір фінансового лізингу № 11811/10/21-Г. Згідно п. 1.1. Загальних умов, лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування замовлене Лізингоодержувачем майно, яке перебувало в експлуатації (далі по тексту «Об`єкт лізингу), найменування, марка, модель, рік випуску, ціна постачальника, строк лізингу, лізингові платежі та інші суттєві умови користування якого зазначаються у Договорі, а Лізингоодержувач зобов`язується прийняти Об`єкт лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов Договору, а в кінці строку дії Договору має право придбати Об`єкт лізингу у власність за викупною вартістю, визначеною у Договорі. Відповідно до акту прийому-передачі предмету лізингу від 26.10.2021 року до договору фінансового лізингу № 11811/10/21-Г від 26.10.2021 року, ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» передав, а [PERSON] прийняла в якості Об`єкта лізингу транспортний засіб марки Ford, комерційний опис Focus, 2015 року випуску, реєстраційний номер\~ [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , вартістю на суму 224200 грн 00 коп. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії\~\~ [NUMBER] , виданого 28.10.2021 року ТСЦ, власником транспортного засобу марки Ford, комерційний опис Focus, 2015 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , є ТОВ «УЛФ-ФІНАНС». 19.11.2021 року права вимоги за договором були відступлені до нового кредитора АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Додатку від 19.11.2021 «Перелік Договорів фінансового лізингу до Договору відступлення прав вимоги (цесії) № 21/07-2017 від 21.07.2017 року». З метою врегулювання спору в досудовому порядку, 04.07.2022 року відповідачці була направлена досудова вимога №10236/31.1 про сплату виниклої заборгованості з попередженням розірвання договору фінансового лізингу в односторонньому порядку та подальшим зверненням до суду з відповідним позовом про стягнення в примусовому порядку заборгованості з урахуванням усіх штрафних санкцій, встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої заборгованості та будь-яких інших збитків, що матимуть місце при вирішенні спору. Однак, вищезазначена заборгованість залишилась непогашеною. Згідно із розрахунку заборгованості позивача, станом на 16.07.2024 року у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 311122,39 грн, із яких: 183302,60 грн\~прострочена заборгованість по кредиту, 17698,18 грн штраф 10%, 84733,95 грн. пеня, 6725,02 грн. 3% річних, 18622,64 інфляційні нарахування. Згідно з п. 7.3. Загальних умов Лізингоодержувач зобов`язується відшкодувати будь-які збитки, завдані невиконанням, неналежним виконанням Стороною своїх зобов`язань за договором, в тому числі реальні збитки у вигляді неотриманих лізингових платежів, відшкодування вартості Об`єкта лізингу у разі, якщо на дату розірвання Договору Об`єкт лізингу залишається неповернутим Лізингодавцю. Відповідно до п. 7.1.1. Загальних умов за несвоєчасну оплату лізингових платежів та інших платежів, передбачених Договором, Лізингоодержувач повинен сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Згідно з п.7.1.2. Загальних умов у разі прострочення (затримки) сплати лізингових платежів та інших платежів за Договором понад 15 (п`ятнадцяти) календарних днів, крім пені, передбаченої п.7.1.1. Загальних умов, Лізингоодержувач оплачує штраф у розмірі 10% (десять відсотків) від суми простроченої заборгованості. Згідно з п.11.8. Загальних умов вилучення Предмета лізингу, припинення (відмова від Договору) не звільняє Лізингоодержувача від сплати всіх нарахованих та несплачених платежів згідно з Договором. Сторони досягли згоди, що у разі односторонньої відмови Лізингодавця від Договору (розірвання Договору) Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити Лізингодавцю всі належні до сплати та несплачені лізингові платежі згідно з Графіком платежів; витрати, понесені Лізингодавцем у зв`язку з виконанням Договору (у тому числі у зв`язку з вилученням, транспортуванням, зберіганням, витрати на здійснення виконавчого напису нотаріуса, тощо), а також передбачені Договором або чинним законодавством України штрафні санкції та збитки згідно п.7.3. Загальних умов. Відповідно до п. 7.1.9. Загальних умов при нарахуванні штрафних санкцій та неустойки положення ч. 6\~ст. 232 Господарського кодексу України\~та ч. 2\~ст. 258 Цивільного кодексу України\~до договору не застосовуються. Неустойка та інші штрафні санкції нараховується за весь період прострочення виконання зобов`язань. До вимог про стягнення штрафних санкцій застосовується позовна давність три роки. Враховуючи все зазначене, позивач просить суд стягнути з відповідачки заборгованість, загальна сума якої, згідно з розрахунком заборгованості становить 311122,39 грн, із яких: 183302,60 грн\~прострочена заборгованість по кредиту, 17698,18 грн штраф 10%, 84733,95 грн. пеня, 6725,02 грн. 3% річних, 18622,64 інфляційні нарахування. Повно і всебічно з`ясувавши обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, наявні у справі, суд дійшов таких висновків. Згідно\~ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч.ч. 1,2\~ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до вимог ч.1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»\~визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих\~Конституцією\~і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ч. 1\~ст. 78 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6\~ст.81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі\~ст. 11 Цивільного кодексу України(далі -\~ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Обставини справи свідчать, що спірні правовідносини сторін врегульовані договором фінансового лізингу. \~ \~ \~ \~ Відповідно до частини першої\~статті 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Статтею 1 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~встановлено, що фінансовий лізинг - вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених пунктами 1-4 частини першої\~статті 5 цього Закону. Відповідно до ч. ч. 1-3\~статті 3 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~відносини між лізингодавцем та лізингоодержувачем, що виникають на підставі договору фінансового лізингу, регулюються положеннями\~Цивільного кодексу України,\~Господарського кодексу України\~з урахуванням особливостей, встановлених законами України з питань регулювання діяльності з надання фінансових послуг, цим Законом та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами. За умовами\~статті 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої\~статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом становлено, що 26.10.2021 року між ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» та [PERSON] укладено Договір фінансового лізингу № 11811/10/21-Г. Згідно п. 1.1. Загальних умов, Лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування замовлене лізингоодержувачем майно, яке перебувало в експлуатації (далі по тексту «Об`єкт лізингу), найменування, марка, модель, рік випуску, ціна постачальника, строк лізингу, лізингові платежі та інші суттєві умови користування якого зазначаються у Договорі, а лізингоодержувач зобов`язується прийняти Об`єкт лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов Договору, а в кінці строку дії Договору має право придбати Об`єкт лізингу у власність за викупною вартістю, визначеною у Договорі. Згідно п.14 Договору фінансового лізингу, підписанням цього Договору фінансового лізингу лізингоодержувач приєднується до Загальних умов договору фінансового лізингу, які є публічною частиною Договору фінансового лізингу. Своїм підписом в цьому документі лізингоодержувач підтверджує, що він належним чином ознайомлена та погоджується з умовами Договору фінансового лізингу (включаючи Загальні умови) щодо порядку та розміру сплати лізингових та інших платежів, що можуть змінюватися відповідно до Договору, щодо відповідальності та розміру штрафних санкцій, щодо зміни, припинення Договору, порядку та суми дострокового викупу Об`єкта лізингу тощо. Лізингоодержувач підтверджує, що йому зрозумілі наслідки укладення цього Договору (включаючи Загальні умови) та зобов`язується дотримуватися усіх його умов. Згідно п.15 Договору фінансового лізингу, своїм підписом на Договорі лізингоодержувач підтверджує факт отримання Договору фінансового лізингу в дату його укладення та запевняє, що на дату підписання Договору ознайомився та має доступ до Загальних умов договору фінансового лізингу», які розміщені на офіційному веб-сайті Лізингодавця та є діючими на дату укладання Договору, а також підтверджує отримання перед укладанням Договору інформації, передбаченої ч. 2\~ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Суд зазначає, що Договір лізингу та акти прийому-передачі Об`єкту лізингу підписано повноважними представниками сторін та скріплено печатками. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено належними та допустимими доказами, позивач виконав свої зобов`язання за Договором фінансового лізингу. \~ \~ \~ \~ В свою чергу, відповідач сплатив перший лізинговий платіж, прийняв від позивача у платне володіння та користування замовлений Об`єкт лізингу та вже на другому лізинговому платежу допустив прострочку та продовжувала систематично допускати прострочки по оплаті лізингових платежів. Отже, відповідач порушив взяті на себе за Договором фінансового лізингу зобов`язання щодо сплати лізингових платежів, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, котра не була погашена Відповідачем добровільно. Згідно з п. 11.2.1. Загальних умов Лізингодавець має право достроково, в односторонньому порядку розірвати Договір (відмовитися від Договору) та вилучити Об`єкт лізингу у випадку, коли Лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або повністю) та/або інший платіж, передбачений Договором, та прострочення оплати становить більше 60 (шістдесяти) календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого графіком платежів. \~ \~ \~ \~Пунктом 11.3. Загальних умов передбачено, що у разі виникнення обставини, передбаченої п.п. 11.2.1 та/або 11.2.3. Загальних умов, Лізингодавець направляє Лізингоодержувачу повідомлення з вимогою усунути існуючі порушення. У разі, якщо протягом 10 (десяти) календарних днів з дати направлення Лізингоодержувачу повідомлення згідно з п. 11.3. Загальних умов, Лізингоодержувач не усуне визначені в повідомленні порушення, або (на вимогу Лізингодавця) не викупить Об`єкт лізингу, сплативши Лізингодавцю суму викупу згідно п. 8.5. Загальних умов, а також при настанні обставин, передбачених п. 11.2.2-11.2.6. Загальних умов, Лізингодавець направляє на юридичну адресу Лізингоодержувача цінний лист з описом вкладення або вручає нарочно повідомлення про відмову від договору (його розірвання) із зазначенням дати розірвання договору та дати і місця повернення Об`єкта лізин гу Лізингодавцю (пункт 11.4. загальних умов). Згідно з\~статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою\~статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частинами першою та другою\~статті 612 ЦК України\~передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої\~статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Нормами\~статті 546 ЦК України\~встановлено, що виконання зобов`язань може забезпечуватися згідно з законом або договором, зокрема, неустойкою. Статтею 549 ЦК України\~визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно частини 4\~ст. 21 Закону України «Про фінансовий лізинг», невиконання лізингоодержувачем обов`язку щодо сплати лізингових платежів відповідно до умов договору фінансового лізингу є підставою для нарахування неустойки, сплату якої лізингодавець має право вимагати від лізингоодержувача, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у періоді прострочення, від суми заборгованості за кожний день прострочення, за час прострочення, якщо інший розмір неустойки не визначений умовами договору фінансового лізингу. Відповідно до п. 7.1.1. Загальних умов за несвоєчасну оплату лізингових платежів та інших платежів, передбачених Договором, лізингоодержувач повинен сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Згідно п.7.1.2. Загальних умов, у разі прострочення (затримки) сплати лізингових платежів та інших платежів за Договором понад 15 (п`ятнадцяи) календарних днів, крім пені, передбаченої п.7.1.1. Загальних умов, лізингоодержувач оплачує штраф у розмірі 10% (десять відсотків) від суми простроченої заборгованості. \~ \~ \~ \~ Згідно п. 7.1.9. Загальних умов, при нарахуванні штрафних санкцій та неустойки, положення ч.6\~ст.232 Господарського кодексу України\~та ч.2\~ст.258 Цивільного кодексу України\~до Договору не застосовуються. Неустойка та інші штрафні санкції нараховується за весь період прострочення виконання зобов`язань. До вимог про стягнення штрафних санкцій застосовується позовна давність три роки. На підставі наведених вище пунктів договору відповідачеві нараховано 17 698,18 грн. - 10% штрафу та 84733,95 грн. - пені. Чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, передбаченою\~статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить\~статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі\~статтею 549 ЦК України\~пеня та штраф є формами неустойки. Перевіривши розрахунок пені та штрафу наданий позивачем, суд вважає, що наданий позивачем розрахунок є правильним. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 17 698,18 грн. - 10% штрафу та 84733,95 грн. - пені. Згідно зі частиною 2\~статті 625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої\~статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18). Виходячи із положень\~статті 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Визначене частиною другою\~статті 625 ЦК України\~право стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг). У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у такого боржника в силу закону (ч.2\~ст.625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму «інфляційних втрат» як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою\~статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у\~листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. У постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/1307/19 викладений правовий висновок, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. З огляду на наведене, оскільки відповідачка допустила прострочення виконання грошового зобов`язання позивач правомірно нараховує 3% річних та інфляційні втрати. \~ \~ \~ \~Позивачем заявлена вимога про стягнення 3% річних у розмірі 6725,02 грн та інфляційних втрат у розмірі 18662,64 грн. Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих позивачем, суд вважає його обгрунтованим, а позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню. Частиною 1\~статті 79 ЦПК України\~передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до\~статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із частинами 1, 5, 6\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження існування істотних обставин у відповідача, які слугували б поважною причиною невиконання взятих на себе зобов`язань, суду не надано. З огляду на вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Частиною першою ст.133\~ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частини першої статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які в даному випадку враховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі складають 4666,84 грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved