Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

16 жовтня 2024 року [PERSON] в особі представника адвоката Скрими А.І. через систему «Електронний суд» звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з позовом в якому просить: зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , на підставі судового наказу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12 січня 2024 року №337/155/24 на утримання доньки з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і не більше десяти прожиткових мінімумів, встановлених для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття; стягнення за судовим наказом судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12.01 2024 №337/155/24 про стягнення аліментів з [PERSON] у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і не більше десяти прожиткових мінімумів, встановлених для дитини відповідного віку припинити з дня набрання даним рішенням законної сили. В обґрунтування вказано, що позивач [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з 14 листопада 2020 року з [PERSON] . За час спільного проживання у подружжя народилась донька [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у сторін не склалося, на даний момент між ними немає ніяких сімейних стосунків, але шлюб не розірваний. Малолітня донька [PERSON] проживає разом з матір`ю, на яку рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21.08.2024 року стягнуто аліменти у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно та на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/6 частини усіх видів доходу (заробітку) щомісячно. Крім того, від попереднього шлюбу у позивача є малолітня донька- [PERSON] , [INFO] , на утримання якої видано судовий наказ Хортицьким районним судом м.Запоріжжя від 12.01.2024 року про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу). Отже, з доходів позивача стягуються аліменти у розмірі 1/4+1/6+1/8 частин його доходу, що є 54,2%. Оскільки, на даний момент, у позивача змінився його майновий стан, у порівнянні зі станом на момент ухвалення судового наказу, та враховуючи, що загальний розмір аліментів на двох дітей та дружини перевищує розмір аліментів, встановлених ч.5 ст.183 СК України, просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] . Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя 18 жовтня 2024 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів передано для розгляду за підсудністю до Хортицького районного суду м.Запоріжжя. 13 листопада 2024 року матеріали цивільної справи надійшли до Хортицького районного суду м.\~Запоріжжя та автоматизованим розподілом судових справ між суддями цивільна справа розподілена й передана для розгляду по суті судді Бредуну\~Д.С. Згідно розпорядження Верховного Суду №4/0/9-22 від 10.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» (із змінами і доповненнями, внесеними розпорядженням Верховного Суду від 14 вересня 2022 року №49/0/9-22) територіальну підсудність судових справ Токмацького районного суду Запорізької області визначено за Хортицьким районним суду міста Запоріжжя. Ухвалою судді від 03 грудня 2024 року, після усунення недоліків згідно ухвали суду від 25 листопада 2024 року, у справі відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче судове засідання. 17 лютого 2025 року відповідач [PERSON] в особі представника адвоката Дерев`янко І.О. подала відзив, в якому проти позову заперечує, позовні вимоги вважає неправомірними, незаконними, такими, що не підлягають задоволенню, які не відповідають сімейному законодавству та інтересам дитини. Позивач обґрунтовує свої вимоги про зменшення розміру аліментів тим, що має на своєму утриманні молодшу доньку та дружину, на користь яких рішенням суду також стягнуто аліменти, проте доказів про реальне виконання рішення суду чи фактичні витрати на молодшу дитину та дружину до суду не надає. Перевіркою стороною відповідача, щодо примусового виконання рішень, встановлено, що реалізація аліментних зобов`язань позивача відбувається лише на старшу доньку [PERSON] . Крім того, позивач є особою працездатного віку, доказів погіршення його матеріального становища не надано, тому спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання старшої доньки, а позиція позивача про зменшення розміру аліментів є формальною з метою зменшення аліментів, чим порушує права та інтереси малолітньої дитини [PERSON] . Ухвалою судді від 31 березня 2025 року задоволено клопотання представника відповідачки [PERSON] адвоката Дерев`янко І.О., продовжено стороні відповідача процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву. Закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. 16 січня 2025 року, 25 лютого 2025 року, 01 квітня 2025 року та 12 травня 2025 року від представника позивача [PERSON] , адвоката Скрими В.А. надійшли заяви про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовну заяву сторона позивача підтримує, позов просить задовольнити у повному обсязі. 12 травня 2025 року представник відповідача [PERSON] , адвокат Дерев`янко І.О. також надала заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача. Позиція щодо позовних вимог викладена у відзиві на позовну заяву і є незмінною. В судове засідання учасники не з`явились, що однак з урахуванням поданих ними заяв по суті справи, доказів і пояснень, їх неявка не перешкоджає вирішенню спору. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснюється. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Згідно ч.ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України) Згідно ч.1 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст. 12 ЦПК України). Судом встановлено, що судовим наказом від 12 січня 2024 року у справі ЄУН №337/155/24, провадження №2-н/337/30/2024 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50%розміру прожиткового мінімуму, і не більше десяти прожиткових мінімумів, встановлених для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.01.2024 і до повноліття дитини. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, в силу вимог ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того із батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом стягувача аліментів. За п.4) ч.1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів, чи суттєві зміни у його сімейному стані, можуть бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Однак, як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 715/2073/20, зменшення розміру раніше стягнутих аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Варто також наголосити, що судова практика містить висновки і щодо того, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №755/14148/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20). На обставину, що зумовлює необхідність зміни розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , позивач посилається на зміну свого матеріального та сімейного становища, а саме на наявність на утриманні інших осіб. Так рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21 серпня 2024 року у справі ЄУН №337/2467/24, провадження №2/337/1279/2024 стягнуто з [PERSON] : аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.04.2024 і до повноліття дитини; аліменти на утримання [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрована: [ADDRESS] , проживає: [ADDRESS] ) в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29.04.2024 і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] трьох років, тобто до [INFO] . Проте, як було встановлено в ході судового розгляду, на примусовому виконанні щодо боржника [PERSON] відкрите лише виконавче провадження ВП №73873860 з примусового виконання судового наказу від 12 січня 2024 року у справі ЄУН №337/155/24. На переконання суду, такі обставини, як лише наявність рішення суду від 21 серпня 2024 року про стягнення аліментів з [PERSON] на молодшу дитину та дружину без належного підтвердження про його виконання чи реалізації не можуть бути підставою для зміни розміру аліментів в розумінні ст. 192 СК України. За вказаних обставин судом встановлено, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку із стягненням з нього аліментів на утримання іншої дитини та дружини. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою (аналогічна правова позиція викладено у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року, справа № 565/2071/19). У позовній заяві позивач зазначає, що не погоджується з розміром аліментів, який стягується і сягає до 54,2% його доходу. Однак, станом на час винесення рішення суду, аліменти на утримання дружини [PERSON] у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) боржника припинені з 27 березня 2025 року. Отже, наразі, відповідно до судових рішень з позивача вирішено стягувати аліменти у розмірі: 1/4+1/6=25%+16,7%=41,7%, що не перевищує 50% доходів боржника. Крім того, належних та допустимих доказів про примусове або фактичне виконання рішення суду на молодшу дитину та дружину позивачем надані не було. При цьому важливо зазначити, що з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно та [PERSON] в розмірі 1/6 частини усіх видів доходу (заробітку) щомісячно від імені позивача звертався адвокат Скрима В.А., який став представником позивача [PERSON] у даній справі. Крім того, позивач [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 14 листопада 2020 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії № [NUMBER] . Інформації про розірвання шлюбу чи припинення ведення спільного господарства між подружжям, стороною позивача не надано. На переконання суду, такі обставини і їх хронологія свідчать про штучне створення розміру утримань з позивача [PERSON] , а тому вказані в позові обставини не можуть бути підставою для зміни розміру аліментів в розумінні ст. 192 СК України. Зменшення розміру аліментів на утримання однієї дитини, і надання перед нею перевагу іншій, є протиправним. Суд звертає увагу позивача, що його дитина від першого шлюбу має рівні з іншими дітьми позивача права на його утримання незалежно від того, проживає з ними батько чи ні. Судом не встановлено, що зміна його сімейного стану призвела до погіршення його матеріального становища, чи щоб розмір його доходу не дозволяв йому забезпечувати достатній рівень життя дітей. Судом встановлено, що сплата ним аліментів не ставить його родину в скрутне матеріальне становище. Крім того, суд констатує, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Згідно з ч.8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE,\~\~ № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Враховуючи викладені обставини, право дітей позивача на рівні, належні умови для освіти, виховання, на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, беручи до уваги те, що матеріалами справи не підтверджено погіршення матеріального становища [PERSON] , з урахуванням сімейного стану сторін, їх фінансових спроможностей, виходячи з його найкращих інтересів, які мають пріоритет над інтересами позивача, суд дійшов висновку, що підстави для зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини відсутні, а відтак суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed