Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

АТ «Ідея Банк» звернулося до Галицького районного суду м. Львова з відповідним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 145626,62 грн. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 09.12.2019 року між АТ «Ідея Банк» та гр. [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування №Z64.24085.006057434 (надалі Кредитний договір). Згідно Кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 57501,00 грн, зі сплатою 15% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно Кредитного договору. Однак, відповідач не виконує свої зобов`язання, передбачені договором кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 145626,62 грн. Вказана заборгованість відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку та довідкою-розрахунком заборгованості. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задовольнити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 22.11.2024 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 12.12.2024 року від адвоката Працевитого Геннадія Олександровича, який діє в інтересах [PERSON] , надійшла зустрічна позовна заява до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів, у якій представник відповідача за первісним позовом просив: - при розгляді справи застосувати правові висновки щодо нікчемності умов комісії за обслуговування кредиту, що викладена в постанові Великої Палати Верховного суду від 13.07.2022 № 4-44цс21, 496/3134/19; - визнати недійсним пункт 2 паспорту споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною договору кредиту №Z64/24085/006057434 від 09.12.2019 р. до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, укладеного між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] . Обґрунтовуючи зустрічний позов, представник відповідача зазначає, що [PERSON] проводив погашення по кредитному договору №Z64/24085/006057434 систематично до 2021 р. що підтверджується випискою, наданою банком, сформованою за період з 10.12.2019 р. по 09.04.2021 р. Таким чином, з 10.12.2019 р. по 09.04.2021 р. [PERSON] щомісячно сплачував комісію за обслуговування кредиту, хоча вказана комісія суперечить ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначає, що стягнення з позичальника суми комісії в розмірі 3,5% (п.2 паспорту споживчого кредиту) за послугу «обслуговування кредиту», зміст якої викладено в п. 9.8.2. ДКБОФО є несправедливим та таким, що суперечить вимогам частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів". Окремо звертає увагу суду, що позивачем за первісним позовом, АТ «Ідея Банк» не було жодним чином у позовній заяві деталізовано, які саме послуги Банк надавав [PERSON] , за які останній має сплачувати банку щомісячну комісію в розмірі 3,5% від початкової суми кредиту. Ухвалою суду від 14.01.2025 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Працевитий Геннадій Олександрович, до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів. Об`єднано в одне провадження первісну позовну заяву (справа № 461/9324/24, провадження №2/461/403/25) Акціонерного товариства «Ідея Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічну позовну заяву (справа № 461/9324/24, провадження №2/461/548/25) [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Працевитий Геннадій Олександрович, до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів, присвоївши справі № 461/9324/24, провадження 2/461/403/25 та призначено підготовче судове засідання. Зобов`язано Акціонерне товариство «Ідея Банк» подати до Галицького районного суду міста Львова, в строк до «20» лютого 2025 року, належним чином повну виписку по рахунку [PERSON] за період з 10.12.2019 по 07.08.2024. 17 лютого 2025 року від представника АТ «Ідея Банк» - Михашули Є. до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву в якому остання зазначила, що зустрічна позовна заява є безпідставною та необґрунтованою, зважаючи на наступне. Вказує, що чинне законодавство дозволяє застосовувати наслідки нікчемності без окремого позову, а тому необхідності в окремому позові відповідача не було потреби. Окрім цього, зазначає, що чинне на момент укладання кредитного договору законодавство України передбачало можливість включення до договорів про споживче кредитування, умов, що передбачають сплату споживачами плати за обслуговування кредиту чи кредитної заборгованості. Враховуючи, що між сторонами письмово було досягнуто згоди зі істотними умовами кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним відповідно до закону та умов договору. Окрім цього, АТ «Ідея Банк» додатково у підтвердження невиконання відповідачем за первісним позовом зобов`язань по Кредитному договору, надало детальний розрахунок заборгованості за Кредитним договором із перерахунком заборгованості за Кредитним договором з моменту його укладання, зарахуванням сплаченої відповідачем плати за обслуговування кредитної заборгованості відповідно до умов Кредитного договору ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування», і відповідно до якого заборгованість відповідача за первісним позовом за Кредитним договором становить 38591,57 грн. 06 березня 2025 року від представника позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним) [PERSON] до суду надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої останній просить: -при розгляді справи застосувати правові висновки щодо нікчемності умов комісії за обслуговування кредиту, що викладена в постанові Великої Палати Верховного суду від 13.07.2022 № 4-44цс21, 496/3134/19; -у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину зобов`язати Акціонерне товариство "Ідея Банк" здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором №Z64/24085/006057434 від 09.12.2019 р. до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, укладеного між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] , а також здійснити зарахування вже сплаченої комісії до тіла кредиту з перерахунком нарахованих на таке тіло відсотків. 21 березня 2025 року від представника АТ «Ідея Банк» до суду надійшли затребувані судом докази. 14 квітня 2025 року від представника АТ «Ідея Банк» до суду надійшли письмові пояснення. Ухвалою суду від 14.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача за первісним позовом Михашула Є.І. в судовому засіданні первісну позовну заяву підтримала, просила відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви. Представник відповідача за первісним позовом - адвокат Липський М.І. в судовому засіданні заперечив проти первісного позову, просив задоволити зустрічну позовну заяву в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом та представника відповідача за первісним позовом, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.\~\~ Згідно з ст.\~12\~ч.\~3\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~\~ Судом встановлено, що 09.12.2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування № Z64.24085.006057434. Згідно з кредитним договором відповідач отримав кредит в розмірі 57501 грн. зі сплатою 15 % річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частиною 1 статті 1049 ЦК України\~передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч.1\~ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина 1 ст.\~612\~ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. Відповідно до ч. 2 статті\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 ЦК України. Позивач за первісним позовом повністю виконав свої зобов`язання згідно з кредитним договором, що підтверджується долученими до матеріалів справи меморіальними ордерами. Проте, відповідач за первісним позовом не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані інші платежі, у тому числі проценти за кредитним договором. У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 07.08.2024 року на адресу відповідача за первісним позовом банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги позивач вимагав терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, а також суму пені, нарахованої по день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги банком будуть здійснені заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора. Відповідач за первісним позовом у встановлений строк зобов`язання за кредитним договором не виконав. У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка згідно з довідкою - розрахунком заборгованості станом на 10.10.2024 року становить 145626,62 грн. та складається із наступного: прострочений борг 52216,27 грн.; прострочені проценти 25685,66 грн.; прострочена плата за обслуговування кредиту 67724,69 грн. Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою\~статті 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування»\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 5 ст.\~12\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 вирішувала питання: чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування; чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна /нікчемна/оспорювана. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала, що Законом України\~«Про споживче\~кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з п. 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України\~«Про споживче\~кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12 цього Закону. Зокрема, оскільки позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. З урахуванням наведеного, аналізуючи зміст кредитного договору, укладеного між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , суд дійшов висновку про те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, пункти кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, а відтак частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними, а саме: нарахована сума простроченої плати за обслуговування кредиту у розмірі 67724,69 грн. та не підлягає стягненню з відповідача. Тому суд погоджується з доводами представника відповідача за первісним позовом про нікчемність умов кредитного договору щодо стягнення з відповідача плати за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором №Z64.24085.006057434 від 09.12.2019 року. З наданого представником позивача за первісним позовом детального розрахунку заборгованості по договору кредиту та страхування №Z64.24085.006057434 від 09.12.2019 року вбачається, що позивачем за первісним позовом було здійснено перерахунок заборгованості за кредитним договором з моменту його укладення, зарахуванням сплаченої [PERSON] плати за обслуговування кредитної заборгованості відповідно до умов кредитного договору. Згідно з детальним розрахунком заборгованості по договору кредиту та страхування №Z64.24085.006057434 від 09.12.2019 року у відповідача за первісним позовом існує заборгованість у розмірі 38591,57 грн., яка складається з простроченого основного боргу 32304,42 грн. та прострочених процентів 6287,15 грн. Таким чином, відповідно до наданого представником позивача за первісним позовом детального розрахунку заборгованості відповідачу не нарахована прострочена плата за обслуговування кредиту та здійснено перерахунок заборгованості відповідача за кредитним договором №Z64.24085.006057434 від 09.12.2019 року. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ «Ідея банк» та стягнення з відповідача за первісним позовом заборгованості в розмірі 38591,57 грн. Щодо зустрічного позову\~\~ [PERSON] до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог\~\~ [PERSON] з наступних підстав. Як вбачається з детального розрахунку заборгованості по договору кредиту та страхування №Z64.24085.006057434 від 09.12.2019 року у відповідача за первісним позовом існує заборгованість у розмірі 38591,57 грн., яка складається з простроченого основного боргу\~32304,42 грн. та прострочених процентів\~6287,15 грн. Відповідно до даного детального розрахунку заборгованості по кредиту відсутня плата за обслуговування кредитної заборгованості. Таким чином, банком фактично виконано вимогу зустрічної позовної заяви про зобов`язання АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором №Z64/24085/006057434 від 09.12.2019 р. до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, укладеного між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] , а також здійснити зарахування вже сплаченої комісії до тіла кредиту. Тому суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів, оскільки відсутні правові підстави для задоволення зустрічного позову. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, у зв`язку з частковим задоволенням первісного позову, з відповідача за первісним позовом [PERSON] підлягає стягненню на користь АТ «Ідея Банк» судовий збір, пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме 802,43 грн. (з розрахунку 38591,57 / 145626,62 х 3028,00 = 802,43) Що стосується зустрічної позовної заяви, то згідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач звільнений від сплати судового збору. Оскільки, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, витрати щодо сплати судового збору слід віднести на рахунок держави.

Outcome: approved