Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

У січні 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення 13755 грн заборгованості за кредитним договором №20.03.2024-100001025 від 25 березня 2024 року, укладеного між сторонами шляхом підписання позичальником електронним цифровим підписом пропозиції на укладення кредитного договору (оферти) (кредитної лінії) та заявки на отримання кредиту. Вказана заборгованість складається із 6800 грн 58 коп тіла кредиту, 5292 грн- нараховані проценти, 402 грн 42 коп-комісія, 1260 грн неустойки. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що згідно умов кредитного договору сума кредиту складає 7000 грн, строк кредиту 70 днів, дата повернення кредиту 02 червня 2024 року. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало йому кредит в сумі 7000\~грн шляхом\~зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, сторонами погоджені проценти за користування кредитними коштами- 1,35 % за один день користування кредитом. Відповідачем були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме проведена часткова оплата по кредитному договору. Станом на 02 червня 2024 року відповідач свої зобов`язання\~перед кредитором\~щодо повернення\~кредиту та нарахованих процентів в повному обсязі не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у сумі 13755 грн.\~Представник позивача\~Ларіонов К.О.\~просить позов\~задовольнити,\~судовий розгляд просить провести за відсутності в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно з ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, про що заперечення сторін відсутні. Положеннями ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Станом на час розгляду справи зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] , [INFO] , в [ADDRESS] , матеріали позову разом із ухвалою суду про відкриття провадження у справі отримані відповідачем, про що свідчить розписка про отримання рекомендованого поштового відправлення від 13 лютого 2025 року, відповідачем не подано заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відзиву, заперечення, повідомлення іншої адреси свого проживання. Також судом враховується правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа\~ рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі\~\~№800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження\~\~№11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі\~\~№10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Інші заяви, клопотання сторін станом на 09 травня 2025 року відсутні, у зв`язку з чим суд вважає можливим розгляд справи за наявними матеріалами, також останнім надана достатня можливість представити свою позицію по справі в умовах, які не ставлять їх в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з іншою стороною, що відповідає розумному балансу інтересів сторін. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247\~ЦПК\~України не здійснюється. Фактичні обставини та мотиви, з яких виходить суд, із застосованими нормами права. За змістом\~ст.207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України). Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», відповідно до ч.3 ст.11 якого електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною; електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 25 березня 2024 року за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем укладений електронний договір №20.03.2024-100001025, предметом якого є 7000 грн, строк кредитування-70 днів, дата повернення-02 червня 2024 року, вказані грошові кошти перераховані на платіжну картку відповідача, сторонами погоджені проценти за користування кредитними коштами-1,35% за один день користування кредитом, комісії у розмірі 1050 грн, 70 грн неустойки за кожен день невиконання кожного окремого зобов`язання. Вказаний договір від 25 березня 2024 року укладений між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Споживчий центр», як фінансовою установою, договір містить суму основного зобов`язання, відсотки за користування кредитними коштами та строки їх повернення та нарахування, комісії та неустойки. Також даний договір недійсним в судовому порядку не визнавався, його недійсність прямо не передбачена законом, а тому в силу ст.204 ЦК України він є правомірним, що станом на 31 березня 2025 року не спростовано. Відповідно до наданого позивачем розрахунку відповідач [PERSON] має заборгованість за договором від 25 березня 2024 року: 6800 грн 58 коп заборгованості по тілу кредиту, 5292 грн проценти за користування кредитними коштами за період з 25 березня 2024 року по 02 червня 2024 року, 402 грн 42 коп комісії, 1260 грн неустойки, всього 13755 грн. Під час судового розгляду відповідач не надав\~суду у \~встановленому порядку\~заяву із\~запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відзиву, заперечення,\~ зокрема щодо розрахунку заборгованості та заявлених позивачем процентів, комісії та неустойки, у зв`язку\~з чим\~ несе ризик\~настання наслідків,\~пов`язаних із\~невчиненням даних\~процесуальних дій,\~в даному\~випадку,- ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Докази на спростування даного розрахунку заборгованості, на підтвердження виконання зобов`язань по кредитному договору відсутні, тобто відповідач в порушення умов договору взяті на себе зобов`язання не виконав, кредит та платежі відповідно до договору не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість, що є підставою для застосування до даних відносин правил згідно ст.1049\~ЦК\~України щодо зобов`язання відповідача повернути грошові кошти відповідно до умов кредитного договору. За приписами ст.610\~ЦК\~України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває станом на 09 травня 2025 року. Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року №183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. За встановлених обставин стягнення неустойки у розмірі 1260 грн за кредитним договором від 25 березня 2024\~року у період дії воєнного стану не відповідає вимогам Закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, задоволенню підлягають вимоги про стягнення 6800 грн 58 коп тіла кредиту, 5292 грн- нараховані проценти, 402 грн 42 коп-комісія, всього 12495 грн, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову-на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову-на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із врахуванням задоволення позову частково на 90,83 % (12495/13755*100=90,83) та сплати позивачем 2422 грн 40 коп судового збору відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір», на користь позивача підлягають стягненню із відповідача 2200 грн 26 коп судового збору (2422,40*90,83/100=2200,26). При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Outcome: partial