Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

В грудні 2024 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про зобов`язання вчинити певні дії Позовну заяву позивач мотивує тим, що з 28 червня 2024 року є власником квартири за адресою: [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 28.06.2024, що посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області, Мазепою Н.М., зареєстрованого в реєстрі за №797. У відповідності договору п.4.6. договору сторони домовились про те, що Покупець бере не бере на себе зобов`язання та не несе відповідальності за борги щодо сплати комунальних та інших обов`язкових платежів, які виникли у Продавця та/або попередніх власників квартири, що є предметом цього Договору. Проте, станом на 01.07.2024 на особовому рахунку за вищевказаною адресою обліковується заборгованість у розмірі 130\~431,23 грн. Також зазначив, що звернувся до Акціонерного Товариства «Криворізька теплоцентраль» із заявою про виключення з обліку по моєму особовому рахунку заборгованість попередніх власників квартири за адресою: [ADDRESS] . 18.07.2024 Товариство надало відповідь, де зазначено, що чинним законодавством не встановлено процедури виключення боргу попередніх наймачів з особового рахунку та не визначено механізму його списання та/або скасування, тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості та обліковується на особовому рахунку споживача. Борги з особового рахунку списують виключно за рішенням суду. До теперішнього часу заборгованість з особового рахунку не виключена. Так, у Позивача відсутні зобов`язання з оплати заборгованості за вказані послуги, оскільки вони виникли до часу придбання у власність квартири та до початку фактично користування цими послугами. Ухвалою суду від 16 грудня 2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. 26.12.2024 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача в якому зазначено, що позовні вимоги [PERSON] товариство вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне. Позивач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.06.2024 року. Але, згідно п. 3.3.3 договору купівлі-продажу від 24.06.2024 посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кучман І.І., між АТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" та [PERSON] , [INFO] , покупець ( [PERSON] ) приймає на себе обов`язок з оплати комунальних послуг з моменту набуття права власності на квартиру. Покупцю відомо про наявність боргу по споживанню комунальних послуг, який накопичився і Продавця з 07.12.2017 року до моменту посвідчення цього договору. Зазначено, що наразі Акціонерним Товариством "Криворізька теплоцентраль" готуються матеріали для звернення до суду для стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , за період з 08.12.2017 по 24.06.2024 року. За адресою відповідача відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , Особовий рахунок в квартирі відкривається за адресою, а не за особою, і є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій підприємства і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача АТ «Криворізька теплоцентраль». Для забезпечення ведення бухгалтерського обліку розрахунків за житлово-комунальні послуги на кожен об`єкт обліку (квартиру) підприємство відкриває один особовий рахунок. Отже, сам факт рахування за певною квартирою суми боргу не свідчить про порушення прав [PERSON] . А, тому позовну заяву, [PERSON] до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про виключення з обліку по особовому рахунку заборгованості попередніх власників залишити без задоволення. Представник позивача до суду не прибув, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, в надала суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, проти позовних вимог заперечує та просить закрити провадження. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Правилами ч. 1\~ст.\~4\~ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, Позивач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 28.06.2024, що посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області, Мазепою Н.М., зареєстрованого в реєстрі за №797 та не заперечувалось самим позивачем у наданих заявах по суті. Згодом, у квартирі за вказаною адресою, позивачем була з`ясована наявність непогашеної попередніми власниками заборгованості за послугами, наданими АТ «Криворізька теплоцентраль». Так, згідно роздруківки «НОВАКОМ», на особовому рахунку № № [NUMBER] , станом на 01.07.2024 р., міститься заборгованість за житлово-комунальні послуги, які надає відповідач на загальну суму 130\~431,23 грн. Судом встановлено, власником квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] згідно договору купівлі-продажу, що посвідчений 30.01.2025 приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області, Мазепою Н.М., серія та номер:53. Тобто, [PERSON] є не належним позивачем, так як після продажу квартири за адресою: [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу, що посвідчений 30.01.2025 він втратив правовий зв`язок із вказаним майном, а отже не має можливості захисту права, якого у нього не існує. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення. Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача. Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову. Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 (провадження № 12-175гс19, пункт 7.17), від 08 жовтня 2019 року у справі № 916/2084/17 (провадження № 12-77гс19, пункт 8.9). Не підлягає судовому захисту також і похідний інтерес позивача у захисті порушеного права іншої особи (постраждалого), оскільки судовому захисту підлягає саме порушене право останнього. Такий захист за участі позивача можливий лише за умови здійснення ним процесуального представництва постраждалого, у цьому разі, боржника. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц, у постанові Верховного Суду від 26.05.2022 зі справи № 1-23-32/135-08-4825. Водночас Верховний Суд зазначає, що встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17). До взаємин між сторонами належить застосувати норми ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст.1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно п.1 ч.1, ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, а тому позивач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги з моменту набуття права власності на нерухоме майно. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.525 ч.1 ЦК України). Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст.520 ЦК України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Вимоги п.2 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлюють право споживача на одержання в установленому законодавством порядку необхідної інформації про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання послуг, їх споживчі властивості тощо. Положення п.6 вказаної статті встановлюють право споживача на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 зроблено висновок, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Чинним законодавством не визначено механізму списання боргів за отримані житлово-комунальні послуги. Суд вважає, що особа, право якої порушено, може скористатися конкретним способом захисту свого права, при цьому способи захисту порушеного права не повинні суперечить вимогам ст. 16 ЦК України. Зобов`язання відповідача щодо виключення з обліку по особовому рахунку заборгованості попередніх власників, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту. Позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , з 28.06.2024 року. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» від 16 липня 1999 року бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Для забезпечення ведення бухгалтерського обліку розрахунків за житлово-комунальні послуги на кожен об`єкт обліку (квартиру) підприємство відкриває один особовий рахунок. Сам факт рахування за певною квартирою суми боргу, не свідчить про порушення прав, у даному випадку, позивача. Позивачем не доведено, що на час розгляду справи у суді відповідачем порушуються його права, як споживача комунальних послуг та власника квартири. Доказів звернення відповідача до суду з позовом до позивача про стягнення заборгованості на надані послуги не надано, як і не надано доказів такого звернення до позивача про стягнення вказаної заборгованості в досудовому порядку. П.7 ч.1ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо ціну продукції визначено неналежним чином. В даному випадку позивачем не оспорюється ціна (вартість, тарифи) комунальних послуг, які надаються відповідачем, а не визнається заборгованість, що рахується на особовому рахунку за квартирою, на яку він набув право власності, однак сам по собі факт зазначення заборгованості по комунальним послугам, який утворився до набуття ним права власності, не свідчить про порушення відповідачем його прав, як споживача послуг. З огляду на викладене суд вважає, що [PERSON] не доведено, яким саме чином порушуються його права, як власника квартири за адресою: [ADDRESS] та споживача послуг АТ «Криворізька теплоцентраль», а тому приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовом, що пов`язані з порушенням їх прав. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати відносяться за рахунок держави.

Outcome: dismissed