Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

І. Описова частина Короткий виклад позиції позивача та відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 08.10.2022 № 3205474 в загальній сумі 37 700,56 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту - 5 200,00 грн, заборгованість за відсотками - 32 500,56 грн та витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 08.10.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 3205474, який вчинено в електронній формі та підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язання відповідно до договору виконав у повному обсязі, надав позичальнику грошові кошти у розмірі 5 200,00 грн, однак належного зустрічного виконання зобов`язань за договором не отримав. У подальшому, 13.09.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № ККЛУ-13092023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором від 08.10.2022 № 3205474, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Оскільки строк повернення кредиту настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача 37 700,56 грн та судові витрати. Відповідач [PERSON] , реалізуючи своє право на захист, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свої заперечення проти позову відповідач обґрунтовує тим, що договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3205474 від 08.10.2022 ним не укладався, не підписувався та не ініціювався. Вказаний договір, за твердженням відповідача, було укладено в електронній формі через телекомунікаційну систему позивача, проте відповідач заперечує свою участь у вчиненні будь-яких дій, які б свідчили про надання ним згоди на укладення правочину. Зокрема, відповідач вказує на відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт його ідентифікації як особи, що ініціювала укладення договору, підтвердила свою волю на укладення правочину шляхом використання електронного підпису або іншим чином брала участь у відповідних договірних правовідносинах. Вказує, що ним не підписувалися заяви чи пропозиції на укладення договору, не отримувався одноразовий ідентифікатор (OTP-код) для підтвердження дій, не здійснювалося підтвердження будь-яких операцій з відповідною банківською карткою. Відповідач наголошує, що в матеріалах справи відсутні документи, які б відповідали вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і підтверджували б фактичне перерахування кредитних коштів саме на його рахунок, зокрема: платіжні доручення, банківські виписки або меморіальні ордери. Посилання позивача на інформацію про транзакцію в системі ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на картку з номером [NUMBER] , на думку Відповідача, не може розцінюватись як належний доказ отримання коштів, оскільки така інформація не є офіційним банківським документом, а відповідач не володів інформацією про дії з цією карткою. Представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», надала суду відповідь на відзив відповідача, у якій не погодився з доводами останнього та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Позивач вказав, що кредитний договір № 3205474 від 08.10.2022 укладено відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема Закону України «Про електронну комерцію». За умовами договору та правил користування інформаційно-телекомунікаційною системою, укладення договору відбувалося шляхом авторизації в особистому кабінеті та підтвердження оферти одноразовим ідентифікатором (SMS-кодом), що прирівнюється до накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Договір вважається укладеним з моменту вчинення відповідачем вказаних дій. У підтвердження факту укладення договору позивачем надано довідку про ідентифікацію, яка містить персональні дані відповідача, зокрема РНОКПП, дату народження, мобільний номер, та повідомлення первісного кредитора - ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» - з інформацією про послідовність дій, вчинених відповідачем в електронній системі під час укладення договору. Ці дані, на думку позивача, дозволяють достеменно встановити, що саме відповідач вчинив дії, які відповідно до законодавства свідчать про укладення електронного договору. Щодо перерахування кредитних коштів, позивач зазначив, що грошові кошти у сумі 5 200 грн були перераховані на банківську картку № [NUMBER] відповідно до реквізитів, наданих самим відповідачем при укладенні договору. Як доказ надано платіжне повідомлення, яке, згідно з п. 2.1 договору, є належним первинним бухгалтерським документом, що підтверджує виконання зобов`язання кредитодавця щодо надання позики. Крім того, позивач посилається на факт часткового погашення боргу відповідачем у сумі 800 грн 04.11.2022 та 07.11.2022, що, на його переконання, підтверджує визнання відповідачем укладення договору та наявності грошового зобов`язання. Зазначено, що така поведінка відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 10.09.2019 у справі № 916/2403/18, де визнано, що часткова сплата боргу є дією, що підтверджує існування Рух справи в суді першої інстанції та процесуальні рішення Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» в особі свого представника Сироватки С.В. через систему «Електронний Суд» в електронній формі звернулося до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Відповідачем [PERSON] 29.01.2025 подано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представником позивача [PERSON] 06.02.2025 подано відповідь на відзив. Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.02.2025 задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування інформації в АТ «Універсал Банк». У судове засідання представник позивача Сироватка С.В. не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з мотивів, наведених у відзиві на позов. Повне судове рішення складено з урахуванням положень ч. 6 ст. 259 ЦПК України 06.05.2025. ІІІ. Мотивувальна частина рішення Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, оцінка суду Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За змістом ч. 1 та 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На момент виникнення спірних правовідносин порядок отримання та надання позики регламентувалось Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», затвердженими наказом директора ТОВ «Лінеура Україна» № 67-ОД від 14.06.2021. Згідно із п. 6.1.1 Правил клієнт на веб-сайті обирає бажані умови кредитування, у тому числі суму та строк кредиту, вказує контактні дані (мобільний номер телефону), вказує електронну адресу (за наявності) і розпочинає реєстрацію в ІТС товариства через вебсайт або мобільний додаток. Пунктом 6.1.2.1 Правил передбачено, що, приймаючи публічну пропозицію на використання аналогів підписів, клієнт підтверджує використання з боку товариства аналога власноручного підпису уповноваженої особи та відбитка печатки товариства, відтворених засобами копіювання та використання зі сторони клієнта електронного підпису одноразовим ідентифікатором як аналога власноручного підпису клієнта з метою підписання кредитних договорів, паспорту споживчого кредиту у випадках, передбачених Законом України «Про споживче кредитування», інших документів, які адресуються товариству через ІТС товариства та/або адресуються клієнту у будь-який спосіб. Згідно п. 6 ст. 11 Закону «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону. Статтею 12 Закону «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису, одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. За приписами п. 9 ч. 1 ст. 3 Закону «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до п. 12 вказаної статті Закону одноразовий ідентифікатор алфравітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно з Правилами у процесі отримання кредиту [PERSON] заповнив анкету-опитувальник клієнта-фізичної особи, що сформована за допомогою програмного забезпечення (ІКС ТОВ «Лінеура Україна»), яку підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором Р244 о 06 год 11 хв 08.10.2022. Заявка для отримання позики містить всі ідентифікуючі дані щодо позивача, справжність яких він підтвердив під час судового засідання. На підставі заповненої відповідачем заявки ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] (відповідачем) 08.10.2022 укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3205474 (надалі - кредитний договір). Відповідно до його умов кредитодавець надав 08.10.2022 відповідачу грошові кошти у розмірі 5 200,00 грн строком на 360 днів шляхом перерахування коштів платіжну картку № [NUMBER] , а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти та сплатити відсотки за користування кредитом у строки, визначені договором. У п. 1.4.1 договору визначено, що стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується протягом всього строку кредиту. Орієнтована вартість кредиту, відповідно до п. 1.6.1, за стандартною ставкою становить 42 452,80 грн. Згідно із пунктами 1.1 кредитного договору, договір укладений в електронній формі через інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС) кредитодавця, а підтвердженням його укладення є використання відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який був відправлений на номер мобільного телефону клієнта. Доказами цього факту є: довідка про ідентифікацію, згідно з якою [PERSON] акцепт договору здійснив шляхом підписання аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора «Р244» 08.10.2022 о 06 год 12 хв, який відправлено на номер телефону [NUMBER] . Суд також встановив, що після укладення договору кредитодавець виконав свої зобов`язання в повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти у безготівковій формі шляхом перерахування їх на зазначену відповідачем банківську картку № [NUMBER] . Це підтверджується: повідомленням ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» від 04.03.2024 № 20240304-1179, яке надає послуги з переказу коштів, про перерахування 08.10.2022 о 06 год 15 хв коштів на відповідну платіжну картку. Відповідно до інформації АТ Універсал Банк» така платіжна картка № [NUMBER] була емітована на ім`я [PERSON] та після проходження верифікація була особисто отримана останнім. Отже, реєстрація відповідача на сайті позивача, подання відповідачем заповненої заявки на отримання позики із зазначенням номеру банківської картки для перерахування коштів, підтвердження позивачем заявки на отримання позики у передбачений Правилами спосіб, вчинення відповідних дій щодо отримання позики, свідчить про те, що відповідач був ознайомлений з усіма істотними умовами отримання позики, а договір про споживчий кредит було укладено та підписано в електронній формі, що в силу приписів ст. 6, 627 ЦК України, ст. 11, 12 Закону «Про електронну комерцію» вважається таким, що прирівнюється до договору у письмовій формі. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав. Регулярних платежів на погашення кредиту не вносив, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість, що на момент звернення позивача до суду склала 37 700,56 грн, із яких 5 200,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 32 500,56 грн - заборгованість за відсотками. Цей факт підтверджується: розрахунком заборгованості позивача, відповідно до якої [PERSON] двічі 04.11.2022 та 07.11.2022 здійснював погашення заборгованості на загальну суму 800 грн; досудовою вимогою про погашення кредитної заборгованості, направленою 06.01.2025 відповідачу. У свою чергу відповідачем факт отримання коштів за кредитним договором кредитним договором не спростовано, доказів погашення кредитної заборгованості суду або власного розрахунку за кредитним договором не надано. Оцінюючи надані сторонами докази, суд враховую правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 26.07.2023 у справі № 757/2278/14-ц, відповідно до якої у розподілі тягаря доведення позову саме на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність заборгованості, яка підлягає стягненню з позичальника та поручителя на користь кредитора, а відповідачі мають довести, що у них немає такого обов`язку у зв`язку з відсутністю заборгованості, яка підлягає стягненню, або що розмір заборгованості не відповідає дійсності. За нормою ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно із ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. На підставі вказаних положень законодавства 13.09.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладений договір факторингу № ККЛУ-13092023, згідно із яким новий кредитор (ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал») набув право вимоги до боржників попереднього кредитора, зокрема і до відповідача [PERSON] . Факт правонаступництва підтверджується: договором факторингу; витягом з реєстру боржників, переданим за актом приймання-передачі від 13.09.2023. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами, вживає заходів для виконання ними їх обов`язків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. За змістом ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як установлено під час судового розгляду за укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] договором від 08.10.2022 № 3205474 відповідачем порушено його умови в частині погашення заборгованості на загальну суму 37 700,56 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту - 5 200,00 грн, заборгованість за відсотками - 32 500,56 грн, що підлягають стягненню з відповідача, оскільки розмір заборгованості підтверджується долученими до справи доказами. У той же час, доводи відповідача про те, що він не укладав кредитний договір, не заповнював заявку на офіційному веб-сайті кредитодавця та не здійснював жодних дій щодо отримання кредиту, суд вважає необґрунтованими, оскільки вони не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Зокрема, відповідач не звертався до правоохоронних органів із заявою про можливе несанкціоноване використання його персональних даних. Разом із тим, подана заявка на отримання позики містить усі персональні ідентифікуючі дані відповідача, включаючи РНОКПП, дату народження, номер телефону, паспортні дані, місце роботи. Вірогідність збігу таких даних без участі відповідача є вкрай малоймовірною, а їх точність була ним підтверджена під час судового засідання. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач знайшли підтвердження під час судового розгляду справи, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні з позовом сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 27.12.2024 № 9638. Згідно із копією посвідчення серії № [NUMBER] , виданого Пенсійним Фондом України [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи. Пунктом 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп. За ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору (див. постанови Верховного Суду України № 6-152цс17 від 01.03.2017, № 6-1065цс17 від 16.08.2017, Верховного Суду від 06.09.2023 у справі № 707/2717/21). Ураховуючи, що відповідач відноситься до категорії осіб, які звільнені від сплати судового збору, суд вважає за необхідне компенсувати позивачу за рахунок держави, в порядку передбаченому Кабінетом Міністрів України, витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved