Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

В провадженні Дніпровського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Дніпровська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Друга дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним, скасування рішення про державну реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судових справи між суддями вищевказаний позов було розподілено до провадження судді Бойка О.М. В позовних вимогах просить суд: Визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] від 29.09.1997р., серії НБ №0849569, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною Анжелікою Валеріївною, зареєстрований в реєстрі за №381. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 63964393 від 23.06.2022р. на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2602709212020) житловий будинок, загальною площею 25, 2 кв.м, житловою площею 18, 2 кв.м (опис: житловий будинок літ. «А1», літня кухня літ. «Б1», прибудова літ. «б2», сарай літ. «В1», погріб з шийкою літ. «Г1», вбиральня літ. «Д1», споруди №1, 2, К, І), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . Витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] у власність [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] будинок [ADDRESS] , загальною площею 25, 2 кв.м, житловою площею 18, 2 кв.м (опис: житловий будинок літ. «А1», літня кухня літ. «Б1», прибудова літ. «б2», сарай літ. «В1», погріб з шийкою літ. «Г1», вбиральня літ. «Д1», споруди №1, 2, К, І). Обґрунтовує свої вимоги тим, що [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області 17.04.2007 року. Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,152 Га (1520 кв.м), що розташована під згаданим домоволодінням. Вказаний будинок належав померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.12.1988 року, зареєстрованого в БТІ за №102-5 від 28.02.1989 року. Земельна ділянка належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ДП (ДН) №038404 від 01.04.1999 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3965. Наразі вказаній вище земельній ділянці присвоєні кадастрові номера 1221455400:02:007:0532 (площа 0,15 Га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) та 1221455400:02:007:0533 (площа 0,002 Га, для ведення особистого селянського господарства), що підтверджується Витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-7100705102023 від 27.12.2023 року та №НВ-6300009782024 від 08.01.2024р., відповідно. Матір позивача [PERSON] , дочка померлої [PERSON] в строки передбачені чинним законодавством звернулася до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори та прийняла спадщину, однак отримати свідоцтво про право на спадщину, через брак коштів не встигла. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Єдиним спадкоємцем після смерті матері є позивач [PERSON] , [INFO] . Не дивлячись на те, що спадщину останній прийняв у відповідності із ст.1268 ЦК України, оскільки був зареєстрованим з померлою за однією адресою, додатково звернувся із відповідною заявою до Другої дніпровської державної нотаріальної контори, за наслідками якої було зареєстровано спадкову справу. В ході спадкової справи, державним нотаріусом Циганко Є.Л. витребувано із КП «Бюро технічної інвентаризації» Слобожанської селищної ради інформацію про зареєстроване право власності на спадкове майно (житловий будинок [ADDRESS] ), де відповіддю директора [PERSON] №2176 від 29.09.2021 року повідомлено, що згідно даних архіву КП «БТІ» станом на 31.12.2012 року міститься інформація про зареєстроване за [PERSON] право власності на житловий будинок (у відповіді допущено опечатку, вказано помилково будинок [ADDRESS] ), яке виникло у останньої на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 21.12.1988 року державним нотаріусом Дніпропетровської райдержнотконтори, зареєстрованим в реєстрі за №3356 та зареєстрованим в Бюро технічної інвентаризації 28.02.1989 року за реєстровим №102-5. 18.01.2024 року позивач [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Другої дніпровської державної нотаріальної контори Циганко Є.Л. для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, де йому нотаріусом повідомлено, що житловий будинок [ADDRESS] , який належав покійній бабусі, належить вже іншій особі [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на підставі договору купівлі-продажу від 29.09.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А.В., зареєстрованого в реєстрі за №381. Цього ж дня державним нотаріусом Другої дніпровської державної нотаріальної контори Циганко Є.Л. винесено постанову, якою відмовлено мені у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №365027778 від 08.02.2024 року вбачається, що 11.02.2022 року о 12:30:17 год. державним реєстратором Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області Садошенко Вікторією Володимирівною на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку №381 від 29.09.1997р., виданого приватним нотаріусом Козіною А.В., прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 63964393 від 23.06.2022 року на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2602709212020) житловий будинок, загальною площею 25, 2 кв.м, житловою площею 18, 2 кв.м (опис: житловий будинок літ. «А1», літня кухня літ. «Б1», прибудова літ. «б2», сарай літ. «В1», погріб з шийкою літ. «Г1», вбиральня літ. «Д1», споруди №1, 2, К, І), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . Нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Козіної А.В. припинена з 06.08.2019 року, а документи нотаріального діловодства та архіву за 1997-2019 роки передані на зберігання до Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області. Адвокатським запитом №7 від 13.02.2024 р. поданого на ім`я завідуючої Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області, витребовувалась інформація стосовно договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Козіною А.В. 29.09.1998 року, зареєстрованого в реєстрі за №381 (серія, номер бланку НБ №0849569), а саме, чи міститься серед справ нотаріуса такий договір, чи є сторонами договору [PERSON] та [PERSON] та чи є майном, що відчужується житловий будинок [ADDRESS] . Відповіддю завідуючої Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області [PERSON] за №277/01-21 від 22.02.2024 року роз`яснено приписи законодавства, щодо нотаріальної таємниці, однак зазначено, що за наданими в адвокатському запиті реквізитами такий договір купівлі-продажу не зареєстровано. Через заподіяння спадкоємцю [PERSON] значної матеріальної та моральної шкоди, вчиненого умисними, протиправними діями (підробка документів, шахрайство вчинене у великих розмірах), позивач, 14.02.2024 року звернувся до відділення поліції №8 Дніпровського управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області із повідомленням про злочин. Вказане повідомлення було отримано уповноваженою особою зазначеного управління поліції, зареєстроване за вхідним №1662 від 14.02.2024р. та видано талон-повідомлення єдиного обліку №1662. Через бездіяльність посадових осіб ВП №8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21.02.2024 року зобов`язано уповноважених посадових осіб внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою [PERSON] та розпочати досудове розслідування. 01.03.2024 року внесені відомості про кримінальне правопорушення за ч.4 ст.358 КК України. Номер кримінального провадження №12024046440000040. 15.03.2024 року внесені відомості про кримінальне правопорушення за ч.1 ст.190 КК України. Номер кримінального провадження №12024046440000049. 20.03.2024 року процесуальним керівником, прокурором Слобожанської окружної прокуратури винесено постанову про об`єднання вказаних кримінальних правопорушень в одне. В рамках кримінального провадження був допитаний у якості потерпілого [PERSON] , отримано слідчим (дізнавачем) тимчасовий доступ до документів, які містять конфіденційну інформацію з можливістю їх вилучення, які перебувають у володінні державного реєстратора Садошенко В.В. та державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області. Так, листом завідуючої Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області Топонарь І.В. за вих. №713/01-21 від 22.04.2024 року, на виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04.04.2024 року по кримінальному провадженню №12024046440000040 повідомлено, що згідно даних Реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Козіної А.В. за 1997 рік: запис про посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку 29.09.1997р. по реєстру за №381 за участю [PERSON] відсутній; за 29.09.1997р. приватним нотаріусом Козіною А.В. були вчинені та зареєстровані нотаріальні дії за реєстровими номерами від 882 до 913; за реєстровим номером 381 було зареєстровано іншу нотаріальну дію від іншої особи 19.08.1997 року. Крім того, відповіддю КП «Бюро технічної інвентаризації» Слобожанської селищної ради вих.№152 від 14.06.2024 року на мій адвокатський запит №18 від 17.05.2024 року про отримання інформації, повідомлено, що згідно даних архіву КП «БТІ» станом на 31.12.2012 року в архівних справах №265 та №387 за адресою: [ADDRESS] немає звернення [PERSON] та відповідно не виготовлялася відповідь. Підпис директора КП «БТІ» [PERSON] та печатка не є дійсним. В архівній справі, окрім свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 21.12.1988 року державним нотаріусом Дніпропетровської райдержнотконтори, зареєстроване в реєстрі за №3356 та яке зареєстроване в БТІ за [PERSON] , не має інших правових документів. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Шахторін А.С. підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву не скористався. За даних обставин суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу 3 ЦПК України. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши наданні докази, суд встановив, що наявні підстави для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області 17.04.2007 року. Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,152 Га (1520 кв.м), що розташована під згаданим домоволодінням. Вказаний будинок належав померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.12.1988 року, зареєстрованого в БТІ за №102-5 від 28.02.1989 року. Земельна ділянка належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ДП (ДН) №038404 від 01.04.1999 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3965. Наразі вказаній вище земельній ділянці присвоєні кадастрові номера 1221455400:02:007:0532 (площа 0,15 Га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) та 1221455400:02:007:0533 (площа 0,002 Га, для ведення особистого селянського господарства), що підтверджується Витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-7100705102023 від 27.12.2023 року та №НВ-6300009782024 від 08.01.2024р., відповідно. Матір позивача [PERSON] , дочка померлої [PERSON] в строки передбачені чинним законодавством звернулася до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори та прийняла спадщину, однак отримати свідоцтво про право на спадщину, через брак коштів не встигла. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Єдиним спадкоємцем після смерті матері є позивач [PERSON] , [INFO] . Не дивлячись на те, що спадщину останній прийняв у відповідності із ст.1268 ЦК України, оскільки був зареєстрованим з померлою за однією адресою, додатково звернувся із відповідною заявою до Другої дніпровської державної нотаріальної контори, за наслідками якої було зареєстровано спадкову справу. В ході спадкової справи, державним нотаріусом Циганко Є.Л. витребувано із КП «Бюро технічної інвентаризації» Слобожанської селищної ради інформацію про зареєстроване право власності на спадкове майно (житловий будинок [ADDRESS] ), де відповіддю директора [PERSON] №2176 від 29.09.2021 року повідомлено, що згідно даних архіву КП «БТІ» станом на 31.12.2012 року міститься інформація про зареєстроване за [PERSON] право власності на житловий будинок (у відповіді допущено опечатку, вказано помилково будинок [ADDRESS] ), яке виникло у останньої на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 21.12.1988 року державним нотаріусом Дніпропетровської райдержнотконтори, зареєстрованим в реєстрі за №3356 та зареєстрованим в Бюро технічної інвентаризації 28.02.1989 року за реєстровим №102-5. 18.01.2024 року позивач [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Другої дніпровської державної нотаріальної контори Циганко Є.Л. для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, де йому нотаріусом повідомлено, що житловий будинок [ADDRESS] , який належав покійній бабусі, належить вже іншій особі [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на підставі договору купівлі-продажу від 29.09.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А.В., зареєстрованого в реєстрі за №381. Цього ж дня державним нотаріусом Другої дніпровської державної нотаріальної контори Циганко Є.Л. винесено постанову, якою відмовлено мені у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №365027778 від 08.02.2024 року вбачається, що 11.02.2022 року о 12:30:17 год. державним реєстратором Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області Садошенко Вікторією Володимирівною на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку №381 від 29.09.1997р., виданого приватним нотаріусом Козіною А.В., прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 63964393 від 23.06.2022 року на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2602709212020) житловий будинок, загальною площею 25, 2 кв.м, житловою площею 18, 2 кв.м (опис: житловий будинок літ. «А1», літня кухня літ. «Б1», прибудова літ. «б2», сарай літ. «В1», погріб з шийкою літ. «Г1», вбиральня літ. «Д1», споруди №1, 2, К, І), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . Нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Козіної А.В. припинена з 06.08.2019 року, а документи нотаріального діловодства та архіву за 1997-2019 роки передані на зберігання до Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області. Адвокатським запитом №7 від 13.02.2024 р. поданого на ім`я завідуючої Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області, витребовувалась інформація стосовно договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Козіною А.В. 29.09.1998 року, зареєстрованого в реєстрі за №381 (серія, номер бланку НБ №0849569), а саме, чи міститься серед справ нотаріуса такий договір, чи є сторонами договору [PERSON] та [PERSON] та чи є майном, що відчужується житловий будинок [ADDRESS] . Відповіддю завідуючої Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області [PERSON] за №277/01-21 від 22.02.2024 року роз`яснено приписи законодавства, щодо нотаріальної таємниці, однак зазначено, що за наданими в адвокатському запиті реквізитами такий договір купівлі-продажу не зареєстровано. Через заподіяння спадкоємцю [PERSON] значної матеріальної та моральної шкоди, вчиненого умисними, протиправними діями (підробка документів, шахрайство вчинене у великих розмірах), позивач, 14.02.2024 року звернувся до відділення поліції №8 Дніпровського управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області із повідомленням про злочин. Вказане повідомлення було отримано уповноваженою особою зазначеного управління поліції, зареєстроване за вхідним №1662 від 14.02.2024р. та видано талон-повідомлення єдиного обліку №1662. Через бездіяльність посадових осіб ВП №8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21.02.2024 року зобов`язано уповноважених посадових осіб внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою [PERSON] та розпочати досудове розслідування. 01.03.2024 року внесені відомості про кримінальне правопорушення за ч.4 ст.358 КК України. Номер кримінального провадження №12024046440000040. 15.03.2024 року внесені відомості про кримінальне правопорушення за ч.1 ст.190 КК України. Номер кримінального провадження №12024046440000049. 20.03.2024 року процесуальним керівником, прокурором Слобожанської окружної прокуратури винесено постанову про об`єднання вказаних кримінальних правопорушень в одне. В рамках кримінального провадження був допитаний у якості потерпілого [PERSON] , отримано слідчим (дізнавачем) тимчасовий доступ до документів, які містять конфіденційну інформацію з можливістю їх вилучення, які перебувають у володінні державного реєстратора Садошенко В.В. та державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області. Так, листом завідуючої Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області Топонарь І.В. за вих. №713/01-21 від 22.04.2024 року, на виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04.04.2024 року по кримінальному провадженню №12024046440000040 повідомлено, що згідно даних Реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Козіної А.В. за 1997 рік: запис про посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку 29.09.1997р. по реєстру за №381 за участю [PERSON] відсутній; за 29.09.1997р. приватним нотаріусом Козіною А.В. були вчинені та зареєстровані нотаріальні дії за реєстровими номерами від 882 до 913; за реєстровим номером 381 було зареєстровано іншу нотаріальну дію від іншої особи 19.08.1997 року. Крім того, відповіддю КП «Бюро технічної інвентаризації» Слобожанської селищної ради вих.№152 від 14.06.2024 року на мій адвокатський запит №18 від 17.05.2024 року про отримання інформації, повідомлено, що згідно даних архіву КП «БТІ» станом на 31.12.2012 року в архівних справах №265 та №387 за адресою: [ADDRESS] немає звернення [PERSON] та відповідно не виготовлялася відповідь. Підпис директора КП «БТІ» [PERSON] та печатка не є дійсним. В архівній справі, окрім свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 21.12.1988 року державним нотаріусом Дніпропетровської райдержнотконтори, зареєстроване в реєстрі за №3356 та яке зареєстроване в БТІ за [PERSON] , не має інших правових документів. Отже, відповідач по справі [PERSON] , надав підроблений договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Козіною А.В. 29.09.1998 року, зареєстрованого в реєстрі за №381 (серія, номер бланку НБ №0849569) та відповідь КП «БТІ» Слобожанської селищної №2176 від 29.09.2021 року, яка адресована [PERSON] , на підставі яких державним реєстратором Садошенко В.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] . Таким неправомірним рішенням порушено спадкові права Позивача та заподіяно останньому значну моральну та матеріальну шкоду. Згідно статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною п`ятою статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яким відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Отже, аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном (04 липня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 641/8266/16-ц, провадження № 61-5131св20 ( ЄДРСРУ № 112087843). У постанові Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 вказано, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14 квітня 2021 року в справі № 754/11747/18 (провадження № 61-22947св19), від 23 лютого 2022 року у справі № 201/4783/19 (провадження № 61-10587св20), від 07 грудня 2022 року у справі № 757/2618/14-ц (провадження № 61-4958св21), від 15 березня 2023 року у справі № 759/8653/17 (провадження № 61-15468св19) та від 18 квітня 2023 року у справі № 674/839/21 (провадження № 61-9594св22). Таким чином, оскільки відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст.387 ЦК України), або від добросовісного набувача (388 ЦК України), переходить до спадкоємців власника. До подібного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах: від 20 квітня 2021 року у справі № 727/967/16-ц (провадження № 61-14293св19), від 22 червня 2022 року у справі № 335/8468/18 (провадження № 61-8286св21), від 14 червня 2023 року у справі № 715/2438/21 (провадження № 61-748св23), від 14 червня 2023 року у справі № 757/23492/13-ц (провадження № 61-11014св20), від 19 червня 2023 року у справі № 521/4328/16 (провадження № 61-4268св23) та інших. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Близькі за змістом висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 98), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 115, 116), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) та багатьох інших. Отже, у тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Подібні висновки викладені також і в інших постановах, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц (провадження № 14-636цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) та у постановах Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 462/5804/16-ц (провадження № 61-39342св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 263/16124/17 (провадження № 61-5121св19), від 08 липня 2020 року у справі № 462/5536/16-ц (провадження № 61-34501св18), від 01 грудня 2021 року у справі № 463/2340/17 (провадження № 61-16441св20). Крім цього, у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19 (провадження № 14-212цс21) за позовом про визнання протиправними рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування записів про державну реєстрацію права власності, Велика Палата Верховного Суду вказала про те, що якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то ефективним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідними для відновлення його права. Статтею 386 ЦК України визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно з приписами головного Закону України Конституції, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Таке й зазначено у ч.1 ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ч. 1 ст.3, 4 ЦПК України та ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст.5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Національна судова практика, а перш за все практика Великої Палати Верховного Суду, визначає принцип «jura novit curia» у наступному: (1) суд знає право; (2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; (3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору. Згідно п.1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004, поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині 1 статті 4 ЦІІК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам. Згідно ст.\~263\~ЦПК України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог,\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, надані до неї докази та посилання на докази, прослухавши ствердження сторін по справі, вважає, позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved