Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

Позивач у липні 2024 року звернулась до суду з позовом до відповідача, про розірвання договору дарування, посилаючись на те, що після дарування своїй донці [PERSON] квартири, виникли обставини, які свідчать про можливість втрати дарунку. Зокрема, відповідач наполягає, щоб позивач разом із своєю сім`єю звільнила квартиру, щоб вона могла продати її чужим людям, порушуючи умови, які було узгоджено ними на момент укладання договору дарування. За таких обставин позивач вимушена була звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 02.08.2024 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. До суду 27.08.2024 відповідачем подано в одному документі: відзив на позовну заяву, зустрічний позов про усунення перешкод в користуванні майном та про зобов`язання вчинити дії, заяву про застосування позовної давності, заперечення про виклик і допит свідків та заяву про розподіл судових витрат. З вказаного документу вбачається, що обґрунтування відзиву та зустрічного позову тотожними, зокрема в обґрунтування відзиву відповідач посилається на те, що на початку їх сім`я проживала в гуртожитку на Троєщині в м. Києві. Батько відповідача працював будівельником та близько 30 років тому отримав від організації, в якій працював, квартиру [ADDRESS] . В даній квартирі від дня її отримання проживали та були прописані (зареєстровані): батько відповідача, мати відповідача, та сестра відповідача з дітьми. В даний час в квартирі [ADDRESS] зареєстровані мати та сестра відповідача зі своїми двома дітьми. Однак, насправді мати і сестра зі своїми двома дітьми проживають в спірній квартирі, а квартиру на [ADDRESS] здають за гроші в оренду. Також, відповідач зазначає, що спірний договір дарування не містить, та й не може містити вимог, які покладають на обдарованого додаткові вимоги, які обмежують його права як власника предмету дарування. Таким чином, у договорі просто відсутні приписи, порушення яких ставиться у вину обдарованому (відповідачу), у зв`язку з чим у позові необхідно відмовити. Крім того, відповідач просила суд застосувати строки позовної давності. Також, відповідач просила суд задовольнити її зустрічний позов до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном та про зобов`язання вчинити дії, у якому просила суд зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні [PERSON] квартирою [ADDRESS] , яка є її власністю на підставі договору дарування цієї квартири від 23.11.1999, шляхом вселення [PERSON] в її квартиру та виселення з її квартири усіх хто фактично в ній проживають без її згоди, зокрема: [PERSON] , [PERSON] та її дітей. Зобов`язати [PERSON] повернути [PERSON] правовстановлюючі документи на цю спірну квартиру (оригінал спірного договору). Вимоги зустрічного позову обґрунтовано тим, що після оформлення договору дарування квартири [ADDRESS] , [PERSON] забрала у [PERSON] всі правовстановлюючі документи на вказану квартиру, а саму [PERSON] вигнала із спірної квартири та чинить їх перешкоди у користуванні належним їй майном. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 02.10.2024 прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном та про зобов`язання вчинити дії з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору дарування. До суду 16.10.2024 [PERSON] подано відповідь на відзив відповідно до якого позивач спростовує обґрунтування відповідача та наполягає на задоволення її позовних вимог. Також, [PERSON] подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву, у якому просила суд зустрічний позов залишити без задоволення як необґрунтований, незаконний, заснований на своєрідному тлумаченні та застосуванні норм матеріального цивільного права та явне порушення норм цивільного процесуального права України. Крім того, [PERSON] подано заперечення на заяву про застосування позовної давності. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 25.02.2025 закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті. У судовому засіданні позивач та її представник вимоги первісного позову підтримали та просили суд його задовольнити, вимоги зустрічного позову - не визнали, заперечували проти його задоволення. У судовому представник відповідача вимоги зустрічного позову підтримав та просив суд його задовольнити, вимоги первісного позову - не визнав, просив відмовити у його задоволенні. У судовому засіданні у якості свідка допитано позивача [PERSON] , яка пояснила суду, що коли укладався договір дарування сторони говорили, що квартиру відповідачу подарили, але в ній будуть жити всією сім`єю, поки не куплять ще одну квартиру для іншої дочки. У відповідача є ключі від спірної квартири, але вона не хоче проживати з матір`ю та сестрою, вона сказала, що зайде до цієї квартири лише тоді коли там не буде меншої дочки. Також позивач повідомила, що має ще одну квартиру по [ADDRESS] . Квартира була приватизована на чотирьох членів сім`ї. Чоловік позивача помер і їх залишилось троє. За згодою дітей, позивач успадкувала 1/4 квартири. У цій квартирі зараз ніхто не проживає, декілька років тому вона здавалася в оренду. Гроші за оренду ділилися на всіх членів сім`ї. У квартирі по [ADDRESS] сім`я проживає відколи її купили, зробили ремонт. У червні минулого року, коли позивач з внуками була вдома, подзвонили в домофон (на початку місяця і на протязі двох неділь ще раз), прийшли люди дивитися квартиру. Позивач сказала, що ця квартира не продається. Також, позивач зазначила, що якщо відповідач захоче проживати в цій квартирі, то вона заперечувати не буде, відповідача чекає її кімната у спірній квартирі. Позивач зазначила, що жодних документів у відповідача не забирала, а лише взяла свій примірник договору, який їй дала нотаріус. У судовому засіданні у якості свідка допитано [PERSON] (подруга позивача, із відповідачем не спілкується), яка засвідчила факт того, що приходили сторонні люди на оглядини квартири [ADDRESS] , як потенційні покупці. Зі слів позивача, свідку відомо, що відповідач бере у неї гроші, навіть забрала останні 500 гривень. Свідок вказала, що відповідачу не чинять перешкод у користуванні квартирою. Суд критично ставиться до показів вказаного свідка, оскільки свідок себе скомпрометувала даючи свідчення із завчасно підготованої письмової промови. У судовому засіданні у якості свідка допитано [PERSON] (сусідка позивача по [ADDRESS] ), яка також засвідчила, що приходили сторонні люди для купівлі квартири, в якій проживає позивач із дочкою та онукою. [PERSON] свідок знає, однак бачила її нечасто. Те що люди приходять для купівлі квартири, свідку відомо зі слів позивача. У судовому засіданні у якості свідка допитано [PERSON] (дочка позивача), яка пояснила суду, що підтримує свою маму (позивача у справі), вона в свою чергу допомагає свідку доглядати за донькою, свідок працює, всі витрати на ній. З сестрою свідок не спілкується з 2019 року. В жовтні -листопаді 2023 року відповідач захотіла піти на курси перукаря, оскільки залишилася без роботи і свідок оплачувала ці курси перукаря. Зараз свідок не знає де її сестра проживає та не хоче з нею спілкуватися. Також, свідок заперечила, що відповідачу чинять перешкоди у проживанні у спірній квартирі. Свідок зазначила, що позивач завжди допомагала відповідачу, давала їй гроші, допомагала платити за оренду. Свідок підтвердила, що між нею та відповідачем укладався договір оренди спірної квартири, свідок платила відповідачу по 7500 грн. щомісяця, для свідка це був доказ її правомірного проживання у вказаній квартирі. Також, свідок підтвердила, що відповідач погрожувала викликати поліцію, хоча вона має ключі від спірної квартири, замки не мінялися. Свідок повідомила, що їй відомо, що відповідач вимагає від позивача екземпляр договору дарування, проте у позивача є лише її екземпляр, у відповідача вона ніяких бумаг не забирала. Коли настав час для продовження дії строку договору оренди, відповідач відмовилась його продовжувати із свідком. Потім, позивач зателефонувала свідку і повідомила, що приходили люди і хотіли подивитися квартиру, Свідок подзвонила сестрі (відповідачу), однак вона заперечила щодо продажу квартири. Свідок, також дивилася на ОЛХ та відповідних сайтах і не побачила, що квартира виставлена на продажу. Щодо квартири на [ADDRESS] свідок пояснила, що там неподалік був "приліт", тому вона боїться проживати у тій квартирі. Вислухавши вступне слово учасників судового процесу, допитавши свідків, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 23.11.1999 [PERSON] та [PERSON] склали договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар, належну дарувателю квартиру за [ADDRESS] . Договір дарування посвідчений Новицькою P.M., державним нотаріусом другої Київської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №6-3425. Мотиви, з яких суд виходив при постановленні рішення і положення закону, яким керувався. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 652 ЦК України зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав встановлених частиною 4 цієї статті, - змінений за рішення суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1 ) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не виплаває, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За правилами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У своєму позові та інших процесуальних документах по справі сторона позивача за первісним позовом посилається на норми статей 651, 652 ЦК України, які встановлюють загальні правила щодо зміни або розірвання договорів. Суд вважає посилання на зазначені норми нерелевантними, оскільки ЦК України встановлює спеціальні правила розірвання договору дарування нерухомого майна на вимогу дарувальника. Зокрема, відповідно до частин 1-3 статті 727 ЦК України дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей чи іншого особливо цінного майна, якщо обдаровуваний умисно вчинив кримінальне правопорушення проти життя, здоров`я, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка) або дітей. Якщо обдаровуваний вчинив умисне вбивство дарувальника, спадкоємці дарувальника мають право вимагати розірвання договору дарування. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо внаслідок недбалого ставлення обдаровуваного до речі, що становить культурну цінність, ця річ може бути знищена або істотно пошкоджена. В ході розгляду справи позивач за первісним позовом не надала жодного доказу існування обставин, які надають дарувальнику підстави вимагати розірвання договору дарування, визначені у статті 727 ЦК України. Разом з тим, умови договору дарування від 23.11.1999 також не містять обмежень у праві володіння, користування та розпорядження спірною квартирою [PERSON] , зокрема щодо її продажу, на які вказує позивач, як на обґрунтування своїх позовних вимог. Крім того, з урахуванням обставин цієї справи суд враховуює позицію Верховного Суду про те, що бажання обдаровуваного, який набув право власності на підставі договору дарування, розпорядитись своїм майном не є підставою для розірвання договору дарування відповідно до частини другої статті 727 ЦК України (постанова Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 361/8035/14-ц (провадження № 61-4640св18)). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору дарування не є обґрунтованими і задоволенню не підлягають. Стосовно заяви про застосування наслідків спливу однорічного строку позовної давності встановленого ст. 728 ЦК України, суд вважає недоцільним надавати їй оцінку, оскільки відмова у задоволенні позову ґрунтується на вимогах матеріального права. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір в разі відмови в задоволенні позову покладається на [PERSON] . Щодо вимог зустрічного позову суд зазначає наступне. У зустрічному позові [PERSON] вказує на те, що фактично з листопада 2003 року не може відвідувати свою власну (спірну) квартиру. Мати, позивач у справі, дієво чинить перешкоди їй в користуванні нею своїм майном, не допускає відповідача до спірної квартири. Саме через це, менше ніж через рік у 2012 році відповідач змушена була переїхати до свого нового чоловіка [PERSON] . А тому, починаючи з 14.11.2003 (після одруження ) заявник змушена проживати в місті Києві в орендованих квартирах, які вона вимушена оплачувати самостійно. При цьому, від матері жодної матеріальної допомоги вона ніколи не отримувала. Разом з тим, як вбачається із Договору про оренду квартири від 25.04.2024 укладеного між [PERSON] та [PERSON] , які є рідними сестрами, відповідно до умов якого [PERSON] передала в оренду [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] , зі сплатою оренди у розмірі 7500 грн. за місяць, строком на 3 місяці з правом пролонгації договору. Таким чином, [PERSON] не подала суду жодних доказів того, що позивач та її дочка [PERSON] та її малолітні діти, які проживають в квартирі, яку [PERSON] здає [PERSON] в оренду, за договором, та отримує плату в сумі 7500 гривень щомісячно, разом з цим, одночасно, чинять їй перешкоди в користуванні своїм власним майном. Крім цього, [PERSON] не зазначила, яким чином, в який спосіб суд повинен витребувати документи у [PERSON] , зокрема [PERSON] не надала належних доказів того що [PERSON] забрала у неї правовстановлюючі документи на спірну квартири. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України якщо позов подано до кількох відповідачів позивач зазначає зміст позовних вимог щодо кожного з них. З викладеного вбачається, що вимоги [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом виселення малолітніх дітей, відповідача [PERSON] , матір, людину похилого віку, та сестру [PERSON] , яка є матір`ю малолітніх дітей, які проживають у квартирі за договором оренди, не підлягають задоволенню, оскільки окрім [PERSON] , інші особи не є сторонами за зустрічним позовом поданим [PERSON] , а тому щодо зазначених осіб [PERSON] не може заявляти жодних позовних вимог. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у зустрічній позовній заяві, разом з тим, позивач не повідомив суд про підстави звільнення від доказування. За таких підстав, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном та про зобов`язання вчинити дії необхідно відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати стягненню з [PERSON] не підлягають. Також, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25.09.2024 було вжито заходи забезпечення позову. Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. З огляду на викладене, наявні підстави для скасування заходів забезпечення позову, які накладено ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25.09.2024.

Outcome: dismissed