Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

20.03.2025\~до Софіївського\~районного суду\~Дніпропетровської області\~надійшла позовна\~заява представника\~позивача Шаповалової Наталії\~Вікторівни,\~яка діє\~в інтересах\~ [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~про стягнення\~аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 14.02.2014 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції за актовим записом №49 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . У шлюбі у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . У провадженні Софіївського районного суду Дніпропетровської області перебуває справа про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Представник позивача вказує, що дитина проживає та знаходиться на повному матеріальному утриманні позивачки [PERSON] , а відповідач лише обіцяє надавати матеріальну допомогу. Самостійно забезпечувати соціально-побутові потреби дитини позивачці складно, тому просить стягувати з\~\~ [PERSON] на свою користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилась, натомість 01.05.2025 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі позивача, позов просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, натомість 28.04.2025 до суду надійшла заява згідно змісту якої просив розгляд справи проводити без його участі, проти позову не заперечує. Оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи, враховуючи позицію відповідача в їх сукупності, дійшов такого висновку. З матеріалів справи вбачається, що від шлюбу у сторін \~ [INFO] народилась дочка [PERSON] , батьками якої є [PERSON] (відповідач) та [PERSON] (позивач), що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.08.2014, виданого виконкомом Запорізької сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області (а.с. 9). Станом на день розгляду цієї справи сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 14.02.2024 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції за актовим записом №49, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14.02.2014 (а.с.8). Дитина проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] , та перебуває на її утриманні (а.с. 9 на звороті). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі - Конвенція), яку було ратифіковано\~Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч. 1, 2\~ст. 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. 08.07.2017 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів від 17.05.2017 року № 2037 - VII, відповідно до якого внесено зміни до ст. 182 СК України, а саме: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2\~ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3\~ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження»\~він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ст. 191 СК України). Днем звернення позивача до суду є 20.03.2025, оскільки саме цим днем датована позовна заява та подана до суду. Згідно ч.1\~ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст.\~182\~СК\~України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою, інших утриманців немає, тому спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, тому з огляду на викладене суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. У відповідності до\~ст. 430 ч.1 п.1 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи положення ч.1\~ст.142 ЦПК України, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~позивач звільнена від сплати судового збору. Тому, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, а відповідач позов визнав у повному обсязі, тому враховуючи положення ст. 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь держави 50 % судового збору, що становить 605,60 грн. (100% судового збору становить 1211,40 грн.)

Outcome: approved