Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

У грудні 2024 року позивач АТ «КБ «ГЛОБУС» звернувся із вказаним позовом до Деснянського районного суду міста Києва, зазначивши, що між сторонами 14.11.2021 укладено договір про надання комплексу послуг банківського обслуговування в АТ «КБ «ГЛОБУС» для фізичних осіб, шляхом подачі заяви-анкети на приєднання до вказаного договору. У заяві-анкеті позичальником зазначено власні персональні дані, погоджено умови кредитування та графік платежів. Підписанням заяви-анкети на приєднання до договору, в тому числі в електронному вигляді з використанням електронного підпису, клієнт беззастережно підтвердив, що на момент укладення договору ознайомився з повним текстом договору з додатками (в тому числі тарифами), повністю розуміє його зміст та погоджується зі всіма умовами договору та тарифами, що є чинними на дату укладення договору. Відповідно до графіку платежів позичальник зобов`язаний у період з моменту отримання кредиту до 1 числа кожного місяця, вказаного у графіку платежів, сплачувати визначену суму платежу в розмірі 3 196,83 грн. Відповідач свої зобов`язання по договору надання банківських послуг не виконав, у зв`язку з чим станом на 01.11.2024 внаслідок невиконання ним взятих на себе зобов`язань сума його заборгованості перед позивачем становить 66 146,92 грн, що складається з: 42 336,07 грн - прострочена заборгованість по кредиту; 23 810,85 грн - прострочена заборгованість по процентам (комісіям). Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на його користь вказану суму заборгованості та понесені ним судові витрати. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 13.12.2024 справу передано на розгляд за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2025 головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою суду від 16.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву, а позивачу - для подання відповіді на відзив. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечив. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд ухвалив провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. При вирішені питання щодо розгляду справи в заочному порядку суд виходив з того, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до норм ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 14.11.2021 між сторонами укладено договір про надання комплексу послуг банківського обслуговування в АТ «КБ «ГЛОБУС» для фізичних осіб, шляхом підписання позичальником заяви-анкети на приєднання до вказаного договору. В обґрунтування позову позивач стверджує, що відповідно до умов укладеного договору відповідач отримав від позивача у користування кредитні кошти в сумі 52 912,90 грн на 24 місяці - з 15.11.2021 по 14.11.2023, пільговий період 9 місяців - з 15.11.2021 по 15.08.2022, комісія за управління кредитом - 3,00% на місяць, розмір процентної ставки річних - 0,00001%, схема повернення кредиту - ануїтет, реальна процентна ставка річних - 47,49599%, загальна вартість кредиту - 76 723,75 грн. Відповідно до графіку платежів позичальник зобов`язаний у період з моменту отримання кредиту до 1 числа кожного місяця, вказаного у графіку платежів, сплачувати визначену суму платежу в розмірі 3 196,83 грн, однак відповідач свої зобов`язання по договору надання банківських послуг не виконав, у зв`язку з чим станом на 01.11.2024 внаслідок невиконання ним взятих на себе зобов`язань сума його заборгованості перед позивачем становить 66 146,92 грн, що складається з: 42 336,07 грн - прострочена заборгованість по кредиту; 23 810,85 грн - прострочена заборгованість по процентам (комісіям). Відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування наведених вище доводів позивача. Разом із цим, вирішуючи обґрунтованість доводів позивача та наявність підстав для задоволення позову в цілому, суд враховує наступне. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору підписанням паперової або електронної заяви-анкети на приєднання до договору клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення договору він ознайомився з повним текстом договору з додатками (в тому числі тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами договору та тарифами, що є чинними на дату укладання цього договору, а також ознайомлений з іншою інформацією, яка перелічена в п. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п. 1.9 договору). Разом із цим, як вбачається із доданої до позовної заяви копії договору на відкриття поточного рахунку та обслуговування платіжної картки АТ «КБ «ГЛОБУС», такий договір не містить відмітки про ознайомлення відповідача з його умовами. Також в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач приєднався до типового договору саме у тій редакції, що додана до позову. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження як факту присвоєння карткового рахунку позичальнику (відповідачу) (номер карткового рахунку, дата його відкриття тощо), так і факту перерахування суми кредитних коштів на такий рахунок. При цьому доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості по суті має лише інформаційний характер та не підтверджує факту отримання кредитних коштів позичальником. До позовної заяви позивачем додано також виписку про рух грошових коштів по особовому рахунку [NUMBER] по валюті за період з 15.11.2021 по 01.11.2024. Однак така виписка не містить відомостей про особу, яка її склала (прізвище, посада), а також вона фактично сформована за період з 16.09.2022, тобто не за увесь період дії договору. За таких обставин, суд вважає, що надана позивачем виписка про рух грошових коштів є неналежним доказом, оскільки вона не відповідає вимогам, що ставляться приписами законодавства до первинних бухгалтерських документів, та не містить даних, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь в її складанні, а також у виписці не відображено увесь період дії строку договору, укладеного між сторонами. Крім того, суд вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, оскільки він є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер, а також не відповідає вимогам, яким має відповідати доказ здійснення фінансово-господарської операції документ про здійснення операції з використанням електронних платіжних засобів. Будь-які інші докази, які б вказували на надання відповідачу позивачем коштів у зв`язку з виконанням договору, укладеного на підставі заяви-анкети від 14.11.2021, відкриття карткового рахунку та видачі картки відповідачу у матеріалах справи відсутні. Отже, факт надання коштів відповідачу не підтверджений належними та допустимими доказами. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи відповідно до статті 79 ЦПК України. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, ураховуючи встановлені вище обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд дійшов висновку про недоведеність порушення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача. Н підставі викладеного,

Outcome: dismissed