Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом в якому первісно заявив такі вимоги: розірвати договір оренди земельної ділянки площею 7,3347 га (кадастровий номер: 6520955100:03:066:0002), який був укладений між мною, [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та ФОП [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , ДРПД № 2 499 000 0000 051059 від 29.03.2017 р.) 08 квітня 2017 року б/н та повернути [PERSON] земельну ділянку загальною площею 7,3347 га., кадастровий номер 6520955100:03:066:0002, в стані, придатному для цільового використання; стягнути з ФОП [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , ДРПД № 2 499 000 0000 051059 від 29.03.2017 р.) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) 28\~913,82 грн., з яких: орендна плата по договору оренди землі за 2022 рік у сумі 7\~535,53 грн, орендна плата за 2023 рік у сумі 7\~535,53 грн, пеня за невиплату орендної плати за 2022 - 2023 рік у сумі 11\~001,87 грн, інфляційні втрати за прострочення внесення орендної плати за 2022 рік у сумі 2 004,45 грн, інфляційні втрати за прострочення внесення орендної плати за 2023 рік у сумі 384,31 грн, 3% річних за прострочення внесення орендної плати за 2022-2023 рік у сумі 452,13 грн. 03 березня 2025 року позивач звернувся із уточненими позовними вимогами, які фактично зменшив та просить: розірвати договір оренди земельної ділянки площею 7,3347 га (кадастровий номер: 6520955100:03:066:0002), який був укладений між мною, [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та ФОП [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , ДРПД № 2 499 000 0000 051059 від 29.03.2017 р.) 08 квітня 2017 року б/н та повернути [PERSON] земельну ділянку загальною площею 7,3347 га., кадастровий номер 6520955100:03:066:0002, в стані, придатному для цільового використання; стягнути з ФОП [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , ДРПД № 2 499 000 0000 051059 від 29.03.2017 р.) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) 13 842.76 грн, яких: пеня за невиплату орендної плати за 2022 - 2023 рік у сумі 11001,87 грн, інфляційні втрати за прострочення внесення орендної плати за 2022 рік у сумі 2004,45 грн, інфляційні втрати за прострочення внесення орендної плати за 2023 рік у сумі 384,31 грн, 3% річних за прострочення внесення орендної плати за 2022-2023 рік у сумі 452,13 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що він є власником земельної ділянки площею 7,3347 га з кадастровим номером 6520955100:03:066:0002, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ХС № 015142, виданим 16 липня 2003 року Великоолександрівською районною державною адміністрацією Херсонської області. Вказана земельна ділянка розташована на території Великоолександрівської селищної ради Бериславського району Херсонської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 08 квітня 2017 року між позивачем та відповідачем фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки площею 7,3347 га з кадастровим номером 6520955100:03:066:0002. Відповідно до пункту 8 договору, його укладено строком на 10 років. Згідно з пунктами 9 та 11.1 договору, орендна плата повинна сплачуватися щорічно у грошовій формі у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки землі, з початком виплати з 15 серпня і остаточним терміном не пізніше 31 грудня поточного року. У пункті 14 договору передбачено нарахування пені у разі невнесення орендної плати у встановлені строки з вини орендаря. Згідно з пунктом 27, орендодавець має право вимагати своєчасної виплати орендної плати, а орендар зобов`язаний її сплачувати. Пункт 36 договору передбачає припинення його дії шляхом розірвання, зокрема, за рішенням суду у випадку невиконання обов`язків, передбачених договором. Пункт 37 встановлює можливість розірвання договору в односторонньому порядку у разі систематичної несвоєчасної сплати орендної плати. Позивач стверджує, що відповідач порушує умови договору та не сплачує орендну плату протягом 2022 та 2023 років. За твердженням позивача, відповідач не вживає жодних заходів для погашення заборгованості. Позивач неодноразово звертався до відповідача з письмовими вимогами щодо сплати орендної плати, однак ці вимоги залишено без відповіді. Позивач зазначає, що систематичне порушення умов договору призвело до того, що він не отримував очікувану компенсацію за користування його майном. Позивач посилається на положення Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі», зокрема на статті, які регулюють зобов`язання сторін за договором оренди, наслідки його невиконання та підстави для розірвання договору у судовому порядку. Він вказує, що наявність заборгованості за два роки свідчить про систематичне порушення умов договору орендарем, що, у свою чергу, відповідно до статті 32 Закону України «Про оренду землі» є підставою для дострокового розірвання договору. Крім вимоги про розірвання договору оренди, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за оренду за 2022 рік у розмірі 7 535,53 грн, за 2023 рік у такому ж розмірі, а також пеню за несвоєчасну сплату у розмірі 11 001,87 грн, інфляційні втрати за відповідні роки у розмірі 2 004,45 грн та 384,31 грн відповідно, і 3 % річних у сумі 452,13 грн. Загальна сума до стягнення складає 28 913,82 грн. Необхідність уточнення позовних вимог позивач обґрунтував тим, що після подання первісної позовної заяви відповідач фізична особа-підприємець [PERSON] під час розгляду справи здійснила оплату орендної плати, яка раніше не була сплачена за відповідний період. У зв`язку з цим позивач уточнив позовні вимоги, виключивши вимогу про стягнення суми основного боргу за оренду, та залишив у позовних вимогах вимоги про розірвання договору оренди земельної ділянки у зв`язку з допущеним систематичним порушенням умов договору, а також про стягнення пені, інфляційних втрат і трьох відсотків річних, нарахованих у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання. У відзиві поданому представником відповідача Котенко Т.В. 07 червня 2024 року остання зазначила, що позовні вимоги про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості не підлягають задоволенню з огляду на обставини, які, на думку відповідача, свідчать про відсутність вини у невиконанні умов договору оренди та про наявність форс-мажорних обставин. Зокрема, відповідач послалася на положення пунктів 9, 11.2 та 11.3 договору оренди землі від 08 квітня 2017 року, відповідно до яких орендна плата могла вноситися як у грошовій, так і в натуральній формі, починаючи з 15 серпня до 31 грудня кожного року, а виплата мала здійснюватися за адресою, визначеною договором, або за попередньою домовленістю в іншому, зручному для орендодавця, місці. У разі неявки орендодавця за визначеною адресою для отримання орендної плати у вказаний строк орендар звільняється від відповідальності за порушення строків виплати. Крім того, відповідач вказала на обставини, пов`язані з військовою агресією Російської Федерації проти України. Зокрема, за її твердженням, у період з 10 березня по 04 жовтня 2022 року територія Великоолександрівського району перебувала в окупації, що спричинило втрату озимих культур, засіяних восени 2021 року, та унеможливило подальше оброблення спірної земельної ділянки. У 20232024 роках земельна ділянка не використовувалася через замінування, внаслідок чого орендар не отримував прибутку і зазнав значних збитків. На підтвердження цих обставин до відзиву додано копію витягу з ЄРДР від 30 грудня 2022 року щодо знищення посівів та замінування земель, а також акт визначення збитків, складений 28 березня 2023 року за участі представників Великоолександрівської селищної ради, у якому серед постраждалих зазначено й земельну ділянку з кадастровим номером 6520955100:03:066:0002. Відповідач послалася на пункт 40 договору, відповідно до якого сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо доведе, що порушення сталося не з її вини. Посилаючись на положення статей 617 та 762 Цивільного кодексу України, статтю 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», а також на офіційне повідомлення Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року, представник відповідача зазначила, що збройна агресія РФ є форс-мажорною обставиною, яка унеможливила належне виконання умов договору оренди. Також у відзиві зазначено, що позивач не звертався до відповідача із письмовими вимогами щодо отримання орендної плати у 20222023 роках за визначеною у договорі адресою, не надавав рахунку для перерахування коштів, не ініціював зв`язку з орендарем у передбаченому договором порядку, що, на думку відповідача, свідчить про відсутність належного способу реалізації права на отримання орендної плати. Окремо у відзиві відповідач зазначила, що пеня, нарахована позивачем за 2022 рік, є неправомірною, оскільки, відповідно до частини першої статті 258 Цивільного кодексу України, до вимог про стягнення пені застосовується спеціальна позовна давність у один рік. Окрім того, відповідач висловила готовність добровільно сплатити орендну плату за 20222023 роки у загальній сумі 15 071,06 грн у період з вересня по грудень 2024 року, у спосіб, передбачений договором, за адресою, зазначеною у пункті 11.2. З огляду на викладене, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У відповіді на заяву про зменшення позовних вимог від 03 березня 2025 року, поданій 14 квітня 2025 року представник відповідача зазначив, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з огляду на наявність обставин, які свідчать про відсутність вини відповідача у несвоєчасній сплаті орендної плати та неможливість належного виконання зобов`язань за договором оренди землі, укладеним 08 квітня 2017 року. Зокрема, у відповіді наголошено, що ще під час першого судового засідання у січні 2024 року відповідачем було запропоновано позивачу надати банківські реквізити для перерахування орендної плати, однак позивач відмовився, наполягаючи виключно на розірванні договору. При цьому, підкреслено, що орендна плата за період 20222024 років зрештою була сплачена, що підтверджується самою заявою позивача про зменшення позовних вимог. Крім того, у відповіді наведено обґрунтування щодо наявності обставин непереборної сили (форс-мажору), які, на думку відповідача, унеможливлювали виконання обов`язків за договором оренди протягом 20222023 років. Вказано, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 6520955100:03:066:0002, площею 7,3347 га, розташована на території Великоолександрівської селищної ради Бериславського району Херсонської області, з 10 березня по 04 жовтня 2022 року перебувала в умовах тимчасової окупації, у зв`язку з чим нею фактично не можна було користуватися. Земельна ділянка не оброблялася, була замінована, а посіви озимих культур, висіяні восени 2021 року, були знищені збройними формуваннями Російської Федерації, що підтверджується витягом з ЄРДР за №?12022231090000991 від 30 грудня 2022 року та актом визначення збитків від 28 березня 2023 року, складеним комісією за участю представників Великоолександрівської селищної ради. У відповіді також зазначено, що факт замінування і недопущення до обробітку земельної ділянки був підтверджений у відповіді Великоолександрівської селищної військової адміністрації №?2283 від 28 серпня 2024 року та актом виконаних робіт з очищення території від 13 вересня 2023 року №?308/гр/783. Також представник відповідача посилається на лист Торгово-промислової палати України №?2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, яким підтверджено факт наявності форс-мажорних обставин з 24 лютого 2022 року у зв`язку з воєнною агресією проти України. З огляду на викладене, представник відповідача стверджує, що несплата орендної плати у 20222023 роках зумовлена саме впливом форс-мажорних обставин, які об`єктивно унеможливлювали виконання зобов`язань за договором. Відтак, у цій ситуації, на думку відповідача, відсутні підстави для дострокового розірвання договору оренди на підставі систематичної несплати орендної плати, а також відсутні правові підстави для нарахування пені, інфляційних втрат і трьох відсотків річних. На судове засідання, позивач [PERSON] не з`явився, проте подав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти ухвалення рішення на підставі наявних у справі матеріалів. Крім того, надійшла заява представника позивача - Шевченко Ю.І. про підтримання уточнених позовних вимог та про розгляд справи за її відсутності. Відповідач - [PERSON] на судове засідання не з`явилася. Її інтереси були представлені адвокатом Котенко Т.В., яка надала письмову відповідь на заяву про зменшення позовних вимог, в якій заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені учасниками доводи суд дійшов таких висновків. Відповідно до договору оренди землі від 08 квітня 2017 року, укладеного між [PERSON] , власником земельної ділянки, посвідченої державним актом на право приватної власності на землю від 16 липня 2003 року серії ХС № 015424, та фізичною особою підприємцем [PERSON] , предметом договору є передача в строкове платне користування земельної ділянки загальною площею 7,3347 га (рілля), кадастровий номер 6520955100:05:006:0002, розташованої на території Великоолександрівської селищної ради Бериславського району Херсонської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Строк дії договору становить 10 років і обчислюється з моменту державної реєстрації договору. У разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну договору після закінчення строку дії протягом одного місяця, договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах. Орендна плата встановлена у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що на дату укладення договору становила 250?936,90 грн, отже, річна орендна плата складала 7?528,11 грн. Відповідно до пункту 11.1 договору, орендна плата вноситься орендарем щорічно у грошовій формі та сплачується не пізніше 31 грудня кожного року. У випадку зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки або індексації вона підлягає перерахунку. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, індексний номер витягу: 95089678, сформованого 19 серпня 2017 року, об`єктом нерухомого майна є земельна ділянка з кадастровим номером 6520595300:03:066:0002, площею 7,3347 га, яка розташована на території Великоолександрівської селищної ради Великоолександрівського району Херсонської області та має цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Підставою виникнення іншого речового права є договір оренди землі серії та номеру: б/н, виданий 08 квітня 2017 року, укладений між [PERSON] (ідентифікаційний код: [NUMBER] ) як орендодавцем та [PERSON] (ідентифікаційний код: [NUMBER] ) як орендарем. Відомості про державну реєстрацію іншого речового права внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19 серпня 2017 року № 36706109. Вид іншого речового права право оренди земельної ділянки. Строк дії 10 років з правом пролонгації. В описі об`єкта іншого речового права зазначено, що орендна плата вноситься орендарем щорічно у грошовій формі в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Відповідно до листа фізичної особи-підприємця [PERSON] від 01 листопада 2024 року, адресованого [PERSON] , остання зверталася з проханням надати банківські реквізити для перерахування орендної плати за 2024 рік відповідно до умов договору оренди земельної ділянки від 08 квітня 2017 року, укладеного щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6520955100:03:066:0002. З тексту листа вбачається, що [PERSON] підтверджує свою готовність виконати зобов`язання зі сплати орендної плати, зазначає терміновість її перерахування та просить направити реквізити рахунку листом із повідомленням за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до фіскального чека від 05 листопада 2024 року, сформованого у відділенні АТ «Укрпошта» у смт Велика Олександрівка (вул. Братська, 17), здійснено оплату поштових послуг на суму 54,00 грн. З чека вбачається, що відправником є [PERSON] , а одержувачем [PERSON] . Це підтверджує факт направлення останньому поштового відправлення з повідомленням, імовірно у відповідь на попереднє звернення про надання реквізитів для сплати орендної плати. Відповідно до довідки ПАТ «ПУМБ» від 15 січня 2025 року, виданої у відділенні №?14 у місті Кривий Ріг, [PERSON] відкрито картковий рахунок у національній валюті (гривні) за номером [NUMBER] . Довідка містить паспортні дані, ідентифікаційний код отримувача коштів та підтверджує факт надання платіжних реквізитів для здійснення перерахування орендної плати. Відповідно до розрахунку орендної плати за 2023 рік у грошовій формі, підписаного фізичною особою-підприємцем [PERSON] , за користування тією ж земельною ділянкою площею 7,3347 га, яка належить [PERSON] , нараховано 6781,98 грн. У графі «виплачено» зазначено, що здійснена сплата орендної плати в сумі 5459,49,45 грн, з урахуванням виплаченого податку з доходів фізичних осіб, військового збору. Відповідно до розрахунку орендної плати за 2024 рік у грошовій формі, підписаного фізичною особою-підприємцем [PERSON] 13 грудня 2024 року, за користування тією ж земельною ділянкою площею 7,3347 га, яка належить [PERSON] , нараховано 7127,86 грн. У графі «виплачено» зазначено, що сплата орендної плати в сумі 5488,45 грн здійснена в січні 2025 року, з урахуванням виплаченого податку з доходів фізичних осіб, військового збору. Відповідно до витягу № НВ-6500003472024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок кадастровий номер 6520955100:03:066:0002, нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 15 січня 2024 року становить 226066,10 грн. Відповідно до Акта приймання-передачі межових знаків на зберігання від 26 вересня 2024 року, складеного між власником земельної ділянки [PERSON] та виконавцем робіт Д.В. Добровим, встановлено, що межі земельної ділянки з кадастровим номером 6520955100:03:066:0002, площею 7,3347 га, яка розташована на території Великоолександрівської селищної ради (контур 49), закріплені в натурі межовими знаками встановленого зразка. Зазначені межові знаки передані [PERSON] на зберігання, останній ознайомлений з адміністративною відповідальністю за їхнє знищення. У документі міститься перелік суміжних землекористувачів із зазначенням їхніх прізвищ, погодження щодо меж та підписи відповідних осіб. Як додаток до акта наведено абрис із координатами поворотних точок меж ділянки та підтвердженням їх погодження із суміжними землекористувачами. Відповідно до Акта обстеження земельної ділянки від 26 вересня 2024 року, складеного за участю представника [PERSON] , спеціаліста II категорії відділу земельних відносин апарату Великоолександрівської селищної ради Слободенюка М.В. та представника сертифікованого інженера-землевпорядника Мальчикова І.Г., встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 6520955100:03:066:0002, площею 7,3347 га, яка розташована на території Великоолександрівської селищної територіальної громади та перебуває у користуванні [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фактично засіяна сільськогосподарською культурою соняшником. Вказаний висновок підтверджується не лише актом, але й доданими фотознімками, на яких зафіксовано поле з рослинами соняшника на різних ділянках землі. Фотофіксація засвідчує фактичне оброблення та використання земельної ділянки для аграрного виробництва. Відповідно до запиту адвоката Котенко Тетяни Василівни від 19 серпня 2024 року, направленого до Великоолександрівської селищної військової адміністрації Бериславського району Херсонської області, адвокат, діючи в інтересах фізичної особи-підприємця [PERSON] , звернулася з проханням надати інформацію щодо факту проведення розмінування земельної ділянки площею 7,3347 га, кадастровий номер 6520955100:03:066:0002, що розташована в адміністративних межах Великоолександрівської селищної ради. Відповідно до листа Великоолександрівської селищної військової адміністрації від 28 серпня 2024 року № 2283, на зазначеній у запиті земельній ділянці були проведені роботи з очищення місцевості від вибухонебезпечних предметів. У листі міститься посилання на Акт виконаних робіт з очищення місцевості від вибухонебезпечних предметів (розшук, піднімання, знешкодження та (або) знищення виявлених вибухонебезпечних предметів) від 13 вересня 2023 року № 308/2р/783. Відповідно до Акта № 308/2р/783 від 13 вересня 2023 року, складеного саперною групою військової частини [NUMBER] Державної спеціальної служби транспорту, на території, яка розташована в адміністративних межах Великоолександрівської селищної ради Херсонської області, були проведені роботи з розмінування. Зокрема, оглянуто ділянку площею 28,2578 га, знищено вибухонебезпечні предмети, підтверджено відсутність вибухонебезпечних предметів на контрольованій площі, з використанням спеціальної техніки, без нещасних випадків серед особового складу. Серед координат зазначено, зокрема, координати Y 6528072, X 5238470, що охоплюють і територію згаданої земельної ділянки площею 7,3347 га. Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, засвідчено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) визнається військова агресія Російської Федерації проти України, яка стала підставою для запровадження воєнного стану на всій території України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». З тексту документа вбачається, що Торгово-промислова палата України підтверджує: починаючи з 24 лютого 2022 року, зазначені обставини є офіційно засвідченими, надзвичайними, невідворотними та об`єктивними перешкодами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по виконанню зобов`язань за договорами, контрактами, угодами, зокрема у випадках, коли таке виконання стало неможливим або недосяжним у встановлений строк унаслідок дії зазначених форс-мажорних обставин. Відповідно до Акта з визначення збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам внаслідок збройної агресії російської федерації на території Великоолександрівської селищної територіальної громади Бериславського району Херсонської області від 28 березня 2023 року, складеного комісією у складі представників селищної військової адміністрації, селищної ради та депутатів, встановлено, що власнику земельних ділянок [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) завдано збитків унаслідок дій збройних сил російської федерації. З тексту акта вбачається, що загальна площа земельних ділянок, які використовувались [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, становить 160,6075 га. Земельні ділянки розташовані на території Великоолександрівської селищної ради Бериславського району Херсонської області та мають кадастрові номери, зокрема: 6520955100:03:066:0002, 6520955100:03:035:0001, 6520951000:05:003:0005 тощо. Підстава користування право власності та право користування земельною ділянкою. У рішенні комісії зазначено, що загальна сума завданих збитків за 20222023 роки становить 6?465?479,75 грн. Відповідно до листа Великоолександрівської селищної ради Великоолександрівського району Херсонської області від 15 вересня 2021 року №?св22/3566, станом на 17 вересня 2021 року у користуванні [PERSON] перебувають земельні ділянки на умовах оренди загальною площею 160,6075 га, у тому числі із земель приватної власності громадян 160,6075 га ріллі. Зазначено, що змін у цільовому призначенні земель, що перебувають в оренді з 01 січня 2008 року, не здійснювалося. Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 30 грудня 2022 року №?12022231090000991, досудове розслідування розпочате Бериславським районним відділом поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 Кримінального кодексу України. Як зазначено у витягу, 30 грудня 2022 року на підставі заяви [PERSON] до ЄРДР внесено відомості про вчинення воєнного злочину, що полягав у застосуванні засобів ведення війни, заборонених міжнародним правом, та умисному порушенні законів і звичаїв ведення війни невстановленими військовими підрозділами Збройних Сил та інших формувань Російської Федерації на тимчасово окупованій території Херсонської області. З тексту витягу вбачається, що в період з 24 лютого по 04 жовтня 2022 року внаслідок артилерійських обстрілів було знищено посіви на земельних ділянках, що знаходилися в користуванні фізичних осіб-підприємців [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ) та [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ). Крім того, зазначено, що територія земельних ділянок була замінована, що унеможливлює подальше ведення господарської діяльності та спричинило матеріальну шкоду в особливо великих розмірах. У документі зазначено, що такі дії є порушенням норм міжнародного гуманітарного права, зокрема статті 85 Додаткового протоколу І до Женевських конвенцій 1949 року та статті 8 Римського статуту Міжнародного кримінального суду. Відповідно до відомості про виплату орендної плати за 2020 рік, підписаної фізичною особою-підприємцем [PERSON] , орендна плата у сумі 5459,49 грн була виплачена [PERSON] , про що свідчить внесення його до списку під №?1, а також наявність підпису у графі «Підпис про одержання». Аналогічно, згідно з відомістю про виплату орендної плати за 2021 рік, [PERSON] отримав орендну плату у сумі 6060,13 грн, про що також свідчить включення його до переліку під №?1 та наявність підпису у відповідній графі. Таким чином, документи підтверджують факт отримання [PERSON] орендної плати за 2020 та 2021 роки. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону. Земельним кодексом України, а саме статтею 96, передбачено обов`язок орендаря своєчасно сплачувати орендну плату. Вказана норма кореспондується зі статтею 24 Закону України «Про оренду землі», яка надає орендодавцю право вимагати своєчасного внесення орендної плати. На підставі статті 32 Закону України «Про оренду землі», договір оренди може бути достроково розірваний у разі невиконання орендарем своїх зобов`язань, визначених статтями 24, 25 цього закону та умовами договору. Відповідно до статті 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду у разі істотного порушення його умов однією зі сторін. Істотним вважається таке порушення, яке призводить до того, що інша сторона значною мірою позбавляється того, на що розраховувала при укладенні договору. Систематичне порушення строків сплати орендної плати відповідно до пункту «д» статті 141 Земельного кодексу України є підставою для припинення права користування земельною ділянкою. Велика Палата Верховного Суду у пункті 10 постанови від 06 березня 2024 року у справі № 902/1207/22, провадження № 12-80гс23, зробила наступний висновок щодо застосування норм права: «Застосовуючи в контексті спірних правовідносин статті 13, 17, 15 та 19 Закону № 161-XIV у редакції Закону № 340-IX, а також статті 3, 6, 627, 638, 640 ЦК України у відповідній редакції, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що договір оренди землі є консенсуальним. Слід розмежовувати момент укладення договору оренди землі (це момент досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов та підписання для договорів з 01.01.2013), з якого у його сторін виникають права і обов`язки зобов`язального характеру, і момент виникнення на підставі вказаного правочину речового права, який пов`язаний з моментом державної реєстрації такого права (третє речення частини першої статті 19 Закону № 161-XIV у редакції, чинній на час підписання Договору). Абзац третій частини першої статті 15 та друге речення частини першої статті 19 Закону № 161-XIV імперативно встановлюють, що дата укладення договору оренди землі є істотною умовою цього правочину і саме з цієї дати починається перебіг строку його дії. Тому сторони договору оренди землі не можуть врегулювати свої відносини у спосіб, який суперечить імперативним нормам абзацу третього частини першої статті 15 та другого речення частини першої статті 19 Закону № 161-XIV у редакції Закону № 340- IX зокрема на власний розсуд встановити інші правила визначення моменту початку перебігу строку дії цього правочину або не зазначати дати його укладення. Умови договору оренди землі, що не відповідають указаним вище імперативним нормам Закону № 161-XIV, не змінюють визначеного в Законі № 161-XIV моменту, з якого розпочинається перебіг строку дії договору оренди землі». Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином, належними сторонами, у передбачений законом чи договором спосіб та термін, за відповідною ціною і інше. Вказані умови є істотними для зобов`язальних правовідносин, а отже повинні виконуватися безумовно, у точній відповідності до умов договору. Земельним кодексом України, а саме статтею 96, встановлений обов`язок землекористувачів, у тому числі орендарів, своєчасно сплачувати орендну плату за користування землею. Ця норма Земельного кодексу України кореспондується зі статтею 24 Закону України «Про оренду землі», яка передбачає, що орендодавець землі має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Зазначені принципи земельного законодавства відображені і в укладеному Договорі оренди землі, а саме в п 29- «Орендодавець має право вимагати від орендаря в повному обсязі внесення орендної плати» та п.32 - «Орендар зобов`язаний розраховуватися з Орендодавцем по орендній платі». На підставі ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірвано за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст. ст. 24, 25 Закону України «Про оренду землі» та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Аналогічна умова зазначена у пункті 12.3 Договору оренди землі (у редакції від 26.12.2023 року). У зв`язку з цим, прострочення виплати орендної плати за користування земельною ділянкою в 2022, 2023 та 2024 роках, є невиконанням обов`язків відповідача, передбачених договором оренди землі, що відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» є підставою для розірвання Договору оренди землі. Відповідно до ч. 1. ст. 2 Закону України «Про оренду землі» до інших законодавчих актів, що регулюють відносини щодо оренди земельної ділянки відносяться положення Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушення зобов`язань, а саме його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є підставою для розірвання договору. Загальною умовою виконання цивільно-правових зобов`язань, відповідно до ст. 526 ЦК України, встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з п. 2 ст. 651 ЦК України, Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. При погоджені з відповідачем строку сплати орендної плати за користування земельними ділянками, який відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» є істотною умовою договору оренди землі, позивач розраховував на своєчасне отримання орендної плати за землю у відповідному розмірі. А отже в зв`язку з порушенням строку сплати орендної плати, сторона орендодавців була позбавлена можливості отримання матеріальних благ, на які розраховувала при укладені Договору оренди землі. Систематичне порушення строків сплати орендної плати відповідно до п. «д» ст. 141 ЗК України є підставою припинення права користування земельною ділянкою. Отже договір оренди землі можливо розірвати лише у разі систематичного порушення строків сплати орендної плати, разове порушення умов договору не є підставою для його розірвання. Несплата орендної плати, а також невиконання обов`язку щодо нарахування та сплати щорічних інфляційних витрат відповідачем є підставою для розірвання Договору оренди землі. Із зазначеного питання є відповідна позиція Верховного Суду України, викладена в постановах від 12 грудня 2012 року справа № 6-146цс12, від 28 вересня 2016 року №6-977цс16, від 11 жовтня 2017 року №6-1449цс17 і яка в силу ст. 263 ЦПК України повинна враховуватись судами при прийнятті рішення. Сам факт систематичного порушення Договору оренди землі щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Такий висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №484/301/18, провадження №61-39488ск18. Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, істотними умовами договору оренди землі: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки; строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Згідно з положеннями статей 21, 22 зазначеної редакції Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи. Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Незалежно від того, несплата орендної плати була в повному обсязі або в частині. Аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди». Такого висновку дійшла об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, провадження № 61-41932сво18. Схожі висновки зроблено Верховним Судом у постановах від 17 червня 2021 року, справа № 485/784/20, провадження № 61-3760св21, та від 10 вересня 2021 року, справа № 650/628/19-ц, провадження № 61-21777св19. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 4 ЦПК України, статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зважаючи на вищевказані обставини, згідно з Договором оренди землі, Відповідач зобов`язаний був нарахувати та сплатити орендодавцю орендну плату за 2022, 2023 роки. Відповідно до Договору оренди землі 08 квітня 2017 року, орендна плата за земельну ділянку кадастровий номер 6520955100:03:066:0002 становить 3% від нормативної грошової оцінки (226066,10 грн), що становить 6781,98 грн гривень на рік. Загальна сума заборгованості за 2022 та 2024 роки становила 13\~563,96 гривень. Отже, Відповідач зобов`язаний був нарахувати та сплатити орендну плату за 2022та 2024 роки до 31 грудня кожного поточного року, однак цього не виконав. В січні 2025 року вказана заборгованість була погашена орендодавцем, у зв`язку з чим позовні вимоги позивачем були зменшені. Заперечуючи проти того, що у відповідача виник обов`язок щодо сплати орендної плати за 2022 та 2023 роки, представник відповідача зазначила, що протягом вказаного періоду мала місце обставина непереборної сили військова агресія Російської Федерації, яка, на її переконання, унеможливила виконання договірних зобов`язань. Відповідач посилається на факт тимчасової окупації території, де розташована спірна земельна ділянка, втрату посівів, замінування землі, недопущення до господарської діяльності, відсутність прибутку, а також на відповідні офіційні документи, що підтверджують такі обставини. Суд не погоджується з наведеними доводами представника відповідача, зважаючи на встановлені у справі обставини, умови укладеного договору оренди землі, положення чинного законодавства, а також відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність законних підстав для звільнення відповідача від виконання зобов`язань щодо сплати орендної плати за користування земельною ділянкою. За своєю сутністю цивільно-правова відповідальність означає виникнення у особи обов`язку майнового характеру, якого не було до вчинення правопорушення. У статті 617 ЦК України містяться підстави звільнення (випадок, непереборна сила) саме від відповідальності за порушення зобов`язання, а не за виконання договірного зобов`язання. Тому стаття 617 ЦК України не може бути застосована як підстава, що виключає виконання договірного зобов`язання (постанова Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2018 року в справі № 757/58385/16-ц). Усталеним як в цивілістичній доктрині, так і судовій практиці під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади, згідно з якими здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість добросовісність та розумність (частина третя статті 509 ЦК України). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц). У постанові від 13 березня 2024 року у справі № 686/16312/22 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зауважив, що на рівні норм ЦК України законодавець не внормував застосування конструкції форс-мажору в цивільних відносинах. Традиційно в цивільних відносинах форс-мажор є договірною підставою звільнення від цивільно-правової відповідальності. Проте це не перешкоджає учасникам цивільного обороту врегулювати свої відносини з врахуванням принципу свободи договору. Очевидно, що за допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати, зокрема: застосування конструкції форс-мажору в своїх відносинах (на які випадки поширюється форс-мажор, які правові наслідки існування форс-мажору (наприклад, право на зміну чи розірвання договору); чим підтверджується форс-мажор; чи впливає існування форс-мажору на виконання цивільно-правового зобов`язання, яке виникло на підставі такого договору; як позначається існування форс-мажору на строках виконання цивільно-правового зобов`язання, яке виникло на підставі договору. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 внаслідок військової агресії російської федерації проти України введено воєнний стан в Україні строком на 30 діб з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє по сьогодні. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану (пункт 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022). Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України). У постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 червня 2022 року в справі № 922/2394/21 зазначено, що: «статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується Верховний Суд у постанові від 16 липня 2019 року у справі №917/1053/18 та у постанові від 09 листопада 2021 у справі № 913/20/21». З початку 2014 року мала місце збройна агресія російської федерації, яка розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності. І на даний час російська федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань російської федерації. […] Зазначений факт розглядається як загальновідомий для обох сторін. Факт військової агресії визнаний на національному рівні, в тому числі в Законах України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», «Про внесення змін до деяких законів України щодо підприємств залізничного транспорту, майно яких розміщене в районі відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, проведення антитерористичної операції», Постановах Верховної Ради України «Про Звернення Верховної Ради України до парламентів іноземних держав, парламентських асамблей міжнародних організацій щодо засудження триваючої агресії російської федерації проти України», «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання російської федерації державою-агресором», «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії російської федерації та подолання її наслідків», Рішеннями Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України», «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» тощо ( постанова Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 липня 2019 року у справі № 911/1897/18). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України). Відповідач, обґрунтовуючи свої заперечення посилається на лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2924/02.0-7.1. Так, в цьому листі, розміщеному на офіційному сайті, Торгово-промислова палата України на підставі статей 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Згідно з наведеними положеннями закону та висновками Верховного Суду у разі, якщо боржник (у даному випадку орендар ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ») посилається на причину невиконання зобов`язання на наявність обставин, які він вважає форс-мажорними, він має надати докази того, що саме ці обставини перешкодили йому у виконання зобов`язань. З матеріалів справи встановлено, що Товариство обмежилось лише посиланням на військові дії на території України та Херсонської області зокрема, але не надало доказів на підтвердження того, які саме обставини (окупація територій, де розташовані орендовані земельні ділянки; їх безпосередня близькість до зони бойових дій тощо) вплинули на господарську діяльність підприємства. Представник відповідача не надав доказів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом. Також відсутні докази отримання відповідачем відповідного сертифікату Торгово-промислові палати в Україні із засвідченням таких обставин. Суд вважає, що факт перебування вказаної земельної ділянки на території України, яка в певний період часу в 2022 році входила до тимчасово окупованої російською федерацією території України, сам по собі також не може свідчити про очевидну неможливість використання відповідачем її у своїй господарській діяльності, а отже неможливість виконання останнім взятих на себе зобов`язань з орендної плати. Адже самі по собі лише посилання на вказаний факт без надання належних доказів на підтвердження неможливості виконання відповідних зобов`язань за договором оренди землі не можуть бути підставою для звільнення від вказаних зобов`язань. Суд вважає, що той факт, що ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» не здійснювалася посівна кампанія в 2022 році, 2023 році та в 2024 році, що також не підтверджено належними та допустимими доказами, не може свідчити про те, що таке рішення уповноважених представників підприємства було обумовлене саме обставинами непереборної сили та його наслідком має бути фактично одностороння відмова від виконання своїх обов`язків за договором оренди. Крім того, з боку представників ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» не було направлено орендодавцю жодного повідомлення про неможливість використання вказаної земельної ділянки, відомості щодо виникнення обставин непереборної сили до відома позивача доведені не були. З урахуванням досліджених судом матеріалів справи, вказані доводи не можуть бути прийняті як такі, що звільняють відповідача від виконання зобов`язань щодо сплати орендної плати та відповідальності за їх неналежне виконання. Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, факт обробітку спірної земельної ділянки у 2024 році, зокрема її засів соняшником, підтверджено актом обстеження земельної ділянки від 26 вересня 2024 року та доданими фотоматеріалами. Крім того, в матеріалах справи міститься лист Великоолександрівської селищної військової адміністрації № 2283 від 28 серпня 2024 року, яким підтверджено проведення розмінування вказаної ділянки ще у вересні 2023 року. Крім того, як установлено судом, орендна плата за 20222023 роки не була сплачена у строк, передбачений договором, а її сплата відбулася лише у січні 2025 року, після подання позову до суду та під час його розгляду. Той факт, що заборгованість була погашена після спливу встановлених договором строків, не спростовує порушення умов договору та не виключає відповідальності орендаря. Що стосується покликання представника відповідача на здійснення досудового розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення, суд зазначає, що з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12022231090000991 вбачається, що розслідування здійснюється за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 438 Кримінального кодексу України порушення законів і звичаїв війни. Зокрема, кримінальне провадження розпочато за фактом знищення посівів озимих культур, що перебували на земельних ділянках, внаслідок артилерійських обстрілів та мінування території невстановленими військовими формуваннями Російської Федерації на території Херсонської області під час тимчасової окупації у 2022 році. Разом із тим, вказане кримінальне провадження стосується саме фактів вчинення воєнних злочинів та заподіяння шкоди внаслідок збройної агресії, а не питання придатності або непридатності до використання конкретної орендованої земельної ділянки. Жодних доказів того, що за результатами досудового розслідування або у межах проведених слідчих (процесуальних) дій спірна земельна ділянка була визнана такою, що не підлягає використанню за її цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, матеріали справи не містять. Також в матеріалах справи відсутні будь-які офіційні документи, які б свідчили про накладення заборони або встановлення спеціального правового режиму (санітарного, техногенного, екологічного чи іншого характеру) щодо користування зазначеною земельною ділянкою. Відповідач не надала акта обстеження, висновку компетентного органу або сертифіката уповноваженої установи, що підтверджували б неможливість використання земельної ділянки у зв`язку з наслідками воєнних дій, зокрема замінуванням, забрудненням, хімічним зараженням тощо. Більше того, як вбачається з акта обстеження земельної ділянки від 26 вересня 2024 року, на момент складення акта земельна ділянка була фактично засіяна сільськогосподарською культурою соняшником, що підтверджується доданими фотоматеріалами. Це свідчить про фактичну можливість її оброблення, відсутність реальної заборони на її використання, а відтак про відсутність підстав вважати, що обставини, наведені у витягу з ЄРДР, унеможливлювали Відтак, сам факт наявності відкритого досудового розслідування не може вважатися належним доказом, який би звільняв відповідача від виконання зобов`язань зі сплати орендної плати або слугував підставою для невиконання договору. Також суд зазначає, що висновки суду першої інстанції зроблені у даній справі відповідають позиції колегії суддів Херсонського апеляційного суду, що має відображення у постанові від 11 березня 2025 року № 650/4366/24, постанові від 08 квітня 2025 року № 650/1547/24, постанові від 09 квітня 2025 року № 650/1548/24, а також позиції колегії суддів Верховного Суду, що має відображення у постанові від 23 квітня 2025 року № 916/5400/23. Отже, з урахуванням відсутності належних доказів об`єктивної неможливості використання земельної ділянки та невиконання відповідачем свого обов`язку щодо належного обґрунтування форс-мажорних обставин у конкретному правовідношенні, підстави для звільнення його від орендної плати відсутні. Таким чином, зважаючи на систематичне невиконання відповідачем обов`язку щодо сплати орендної плати за 2022 та 2023 роки, за договором оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, який укладений між сторонами та діяв впродовж вказаного періоду часу, наявні підстави для розірвання договору оренди, у зв`язку з чим позов слід задовольнити. Щодо стосується позовних вимог про повернення відповідачем переданої йому в оренду земельної ділянки в стані придатному для цільового використання, то слід зазначити наступне. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). За ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16). Водночас під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. По суті, заявлена позивачем вимога про повернення земельної ділянки є негаторним позовом. Натомість про наявність будь-яких перешкод з боку відповідача щодо реалізації позивачем права власника земельних ділянок ним не наводиться. Позовна заява взагалі не містить обґрунтування заявлення позивачем вимог про повернення земельної ділянки у належному агротехнічному стані. Статтею 34 Закону України «Про оренду землі» передбачені наслідки припинення або розірвання договору оренди землі, зокрема у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки. У пункті 20 Договору оренди землі також передбачили умови повернення земельної ділянки, вказавши, що після припинення дії договору орендар повертає за актом повернення орендодавцю земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим у якому він одержав її в оренду. Якщо орендодавець не повернув акт повернення протягом трьох днів з моменту його надання орендарем, акт повернення, підписаний лише орендарем, після спливу цього строку вважається повністю погодженим обома сторонами і засвідчує факт повернення земельної ділянки. Тобто, як законом, так і домовленістю сторін у справі шляхом викладення її у договорі, визначений порядок повернення орендованої відповідачем земельної ділянки із зазначенням певного алгоритму дій обох сторін. За такого, до набрання рішенням суду про розірвання договору оренди земельної ділянки та виконання сторонами умов договору щодо їх повернення відсутні підстави для задоволення позову про повернення цієї ділянки позивачу, оскільки права останнього в цій частині не порушені і пред`явлення таких вимог є передчасним. Щодо вимоги про стягнення пені в сумі 11?001,87 грн, суд зазначає таке. Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення зобов`язання. Пеня це неустойка, що обчислюється у відсотковому співвідношенні до несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з частиною другою статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, у пункті 14 договору оренди земельної ділянки від 08 квітня 2017 року передбачено можливість нарахування пені у разі невнесення орендної плати у строк з вини орендаря. Водночас у тексті договору відсутнє визначення розміру пені або спосіб її обчислення зокрема, не встановлено, у якому саме відсотковому співвідношенні вона підлягає нарахуванню. Цивільне законодавство України не передбачає загального або імперативного розміру пені, який би підлягав автоматичному застосуванню у випадку порушення зобов`язання. Також у Законі України «Про оренду землі» відсутні положення, які встановлюють розмір пені або інший порядок її обчислення у випадку несвоєчасного внесення орендної плати. Таким чином, оскільки договором не визначено розміру пені, а закон також не встановлює фіксованого розміру пені за порушення строків внесення орендної плати, у суду відсутні правові підстави для задоволення цієї позовної вимоги. У зв`язку з викладеним, вимога про стягнення пені є необґрунтованою та підлягає відхиленню. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовної вимоги про стягнення пені з підстав її недоведеності, заявлене представником відповідача клопотання про застосування строку позовної давності щодо цієї вимоги не підлягає окремому розгляду, оскільки відсутні підстави для задоволення самої вимоги, незалежно від настання спливу відповідного строку. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційний витрат та 3 % річних за прострочення внесення орендної плати, суд зазначає таке. Відповідно до частини другої\~статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки заборгованість по орендній платі є грошовим зобов`язання до спірних правовідносин застосовується вказане положення закону. Як вбачається із розрахунку, наданого позивачем, відповідачу за час прострочення виконання зобов`язання нараховано інфляційні втрати у сумі 2004,45 грн за 2022 рік та 384,31 грн за 2023 рік, а також 3% відсотки річних у сумі 452,13 грн за 2022 та 2023 роки. Вказані суми обраховані позивачем виходячи з суми заборгованості за 2022 рік в розмірі 7535,53 грн та за 2023 рік в розмірі 7535,53 грн, за такою формулою: (заборгованість по орендній платі за 2022 рік) х 126,6 % сукупний індекс інфляції за період з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року) : 100%; заборгованість по орендній платі за 2023 рік) х 105,1 % (сукупний індекс інфляції за період з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року) : 100%; 7 535.53 (сума боргу) х 3% : 100% : 365 днів х 730 (кількість днів прострочення). Вказаний розрахунок відповідачем не був спростований, проте суд не може з ним повністю погодитись, оскільки позивачем при його здійснені помилково взято за основу розмір орендної плати в сумі 7535,53 грн, тобто в розмірі який не відповідав 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, який дорівнював 226066,10 грн, а не іншому розміру, який позивачем в позові зазначений не був. Крім того, позивач брав за основу розмір орендної плати яка підлягала нарахуванню, а не фактичному отриманню позивачем, після вирахування податку з доходів фізичних осіб та військового збору. Таким чином, розмір орендної плати, що підлягав сплаті за 2022 та 2023 роки, становив 6781,98 грн, виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки у сумі 226?066,10 грн та встановленої договором ставки у 3%. Водночас фактична сума, яка підлягала виплаті позивачу після утримання податку з доходів фізичних осіб у розмірі 1220,76 грн та військового збору у розмірі 101,73 грн, складала 5459,49 грн. Позивач у своєму розрахунку помилково взяв за основу суму нарахованої орендної плати 7535,53 грн, яка не відповідає дійсному розміру орендного платежу, встановленому договором. Здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат та 3% відсотків річних за вказаною позивачем формулою, але взявши за основу розмір орендної плати в сумі 5459,49 грн, суд дійшов висновку, що інфляційні витрати за 2022 та 2023 роки складають 1\~729,95 грн (1 452,40 грн + 277,55 грн). Здійснивши власний розрахунок 3% відсотків річних за вказаною позивачем формулою, але взявши за основу розмір орендної плати в сумі 5459,49 грн, суд дійшов висновку, що 3 % річних за 2022 та 2023 роки складають 327,56 грн (163,78 грн + 163,78 грн). Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат та трьох відсотків річних підлягають частковому задоволенню. Суд вважає доведеним факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання щодо сплати орендної плати за 2022 та 2023 роки, що відповідно до частини другої\~статті 625\~ЦК України є підставою для стягнення інфляційних витрат та 3% річних. Водночас розрахунок, здійснений позивачем, є помилковим у зв`язку з необґрунтованим завищенням суми заборгованості, яка була взята ним за основу при нарахуванні відповідних сум компенсації. З огляду на викладене, суд, здійснивши самостійний перерахунок заявлених сум, виходячи з фактичної суми, яка підлягала виплаті позивачу (після утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору), дійшов висновку, що до стягнення підлягають: інфляційні втрати за 2022 та 2023 роки в загальній сумі 1 729,95 грн; 3% річних за 2022 та 2023 роки в загальній сумі 327,56 грн. У решті частині вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Що стосується доводів представника відповідача про сплив строку позовної давності щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 257 ЦК України, загальна позовна давність становить три роки. Згідно з частиною першою\~статті 261\~ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Як встановлено судом, обов`язок відповідача сплатити орендну плату за 2022 рік виник до 31 грудня 2022 року. Оскільки відповідна сума сплачена не була, прострочення виконання грошового зобов`язання настало з 1 січня 2023 року. Аналогічно, за 2023 рік зобов`язання з оплати мало бути виконано до 31 грудня 2023 року, тому прострочення настало з 1 січня 2024 року. Позовну заяву у справі подано 17 січня 2024 року, тобто: щодо вимог за 2022 рік через 1 рік і 17 днів після початку перебігу строку позовної давності; щодо вимог за 2023 рік невдовзі після настання строку порушення зобов`язання. Таким чином, строк позовної давності у три роки не сплив ані щодо 2022 року, ані щодо 2023 року. Жодних доказів того, що позивач міг або повинен був звернутися раніше, відповідач не надав. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних заявлено в межах установленого законом строку позовної давності, а тому відсутні підстави для відмови в їх задоволенні з посиланням на сплив позовної давності. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позов задоволено частково, судові витрати у вигляді судового збору слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених майнових позовних вимог, тобто в сумі 179,98 грн (14,86 % * 1211,20 грн). В іншій частині судових витрат у цій частині покласти на позивача. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, зважаючи на те, що основну позовну вимогу немайнового характеру задоволено повністю, судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1211,20 грн слід покласти на відповідача. Зважаючи на викладене, враховуючи вказані положення цивільного законодавства та

Outcome: partial