Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Горщар Богдан Анатолійович звернулася до суду зі заявою про встановлення факту смерті. В обґрунтування заяви зазначає, що вона [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Красносілка Славутського району Хмельницької області є племінницею [PERSON] [INFO] , уродженця с. Красносілка Славутського району Хмельницької області, який помер [INFO] у м. Сімферополь Автономна республіка Крим, що є тимчасово окупованою території України. Факт смерті дядька [PERSON] підтверджується наступними обставинами та доказами. Згідно даних свідоцтва про народження [NUMBER] , [PERSON] , народився [INFO] , в с. Красносілка, Славутського району Хмельницької області. Такі дані узгоджуються із даними паспорта громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 28 січня 1997 року, Красногвардійським РВ ГУ МВС України в Криму. Місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою : [ADDRESS] . Як слідує зі свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого Красногвардійським районним відділом реєстрації актів цивільного стану департаменту запису актів цивільного стану міністерства державної реєстрації акта цивільного стану юстиції республіки Крим, дата видачі 19.03.2025 року. [PERSON] , помер [INFO] в м.Сімферополь. Згідно довідки про смерть № C-00503, виданої 19.03.2025 року [PERSON] [INFO] , помер о 07.00 годин м.Сімферополь, Крим. Причина смерті - інфаркт церебральний, атеросклероз аорти. На час подачі заяви м. Сімферополь АР Крим входить до переліку територій України, які окуповані російською федерацією внаслідок військової агресії відносно держави Україна. На теперішній час вона має намір звернутися до нотаріуса із письмовою заявою про прийняття спадщини, проте отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 05.05.2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Заявник та його представник адвокат Горщар Б.А. в судове засідання не з`явилися, останній подав заяву про розгляд у його зі заявницею відсутності та просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи Славутського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) в судове засідання не з`явилася, направила заяву про розгляд справи у її відсутності, у вирішенні заяви покладається на розсуд суду. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , помер [INFO] у м.Сімферополь Автономної республіка Крим - тимчасово окупована території України. Факт смерті [PERSON] , зареєстрований Красногвардійським районним відділом реєстрації актів цивільного стану департаменту запису актів цивільного стану міністерства державної реєстрації акта цивільного стану юстиції республіки Крим, актовий запис № 170259910001800279005, видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 19.03.2025 року. Свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 19.03.2025 року, видане Красногвардійським районним відділом реєстрації актів цивільного стану департаменту запису актів цивільного стану міністерства державної реєстрації акта цивільного стану юстиції республіки Крим не відповідає затвердженій формі і не може бути прийнято як документ, що посвідчує факт смерті [PERSON] . Встановлення факту смерті необхідно заявниці для здійснення реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання свідоцтва про смерть для реалізації в подальшому права на спадщину за законом. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. Загальні вимоги до змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення передбачені статтею 318 ЦПК України, згідно з якою у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. За приписами ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою. Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. Відповідно до роз`ясень, даних в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути, зокрема письмові докази; речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі в обставинах, що загрожували їй смертю. Вказаний перелік доказів та засобів доказування не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин. Так, [PERSON] є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України, серія [NUMBER] від 28 січня 1997 року, який виданий Красногвардійським РВГУ МВС України в Криму, помер на тимчасово окупованій території України, яка визначена наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року N? 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», який зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 р. за № 1668/39004 та постійно оновлюється. Зазначене місце смерті - м. Сімферополь Автономна республіка Крим. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть від 19.03.2025 року, виданим Красногвардійським районним відділом реєстрації актів цивільного стану департаменту запису актів цивільного стану міністерства державної реєстрації акта цивільного стану юстиції республіки Крим та довідкою про смерть № С-00503 від 19.03.2025 року. Вказані документи видані на непідконтрольній території України, а саме, органом, який створений та діє у порядку не передбаченому законом, є недійсними і не створюють правових наслідків, проте враховуються судом як підтверджуючі вірогідність смерті особи в певний час. Оскільки заявниця позбавлена можливості звернутися до відділу державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про видачу свідоцтва про смерть [PERSON] , бо у неї відсутній документ, форма якого мала б відповідати формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 року № 545, наявність зазначеного актового запису про смерть дає змогу суду зробити вірогідне припущення про смерть [PERSON] . При розгляді вказаної справи суд бере до уваги висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, Молдови та Росії, де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справах Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Встановлення факту смерті особи має значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявниці. Відповідно ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси). Заявниця є племінницею [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наданими суду доказами : свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 16.12.1961 року та повторним свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 24.04.2025 року, свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 09.09.1980 року, яке підтверджує зміну прізвища [PERSON] на [PERSON] , свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.07.1985 року [PERSON] , [INFO] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] ; свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 15.05.2008 року. Таким чином, [PERSON] є племінницею померого [PERSON] . Як вбачається із заяви [PERSON] про встановлення факту смерті в порядку ст. 317 ЦПК України, встановлення факту смерті [PERSON] заявниці необхідно для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та прийняття спадщини після [PERSON] , іншим шляхом заявниця не має можливості підтвердити факт смерті спадкодавця. Тому суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті її дядька [PERSON] на тимчасово окупованій території України підлягає задоволенню.

Outcome: approved