Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна», в інтересах якого на підставі довіреності діє Морозова О.В., звернулось до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути матеріальну шкоду в порядку регресу у розмірі 145599,29 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 04.03.2024 о 20 год. 20 хв. в м. Харкові по вул. Мироносицька відбулася дорожньо-транспортна подія за участю транспортних засобів KIA, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та Ford, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу KIA, д.н.з. [NUMBER] була застрахована ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» згідно полісу серії ЕР № 214375343. Водночас, постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 21.05.2024 у справі № 953/2032/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП та накладено адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП, а постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 23.05.2024 у справі № 953/2202/24 - [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, у зв`язку із керуванням транспортним засобом під час ДТП, будучи позбавленим відповідного права. Позивач зазначає, що на підставі п.п. «б» п. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 993, 1187, 1191 ЦК України до нього перейшло право регресного позову до [PERSON] на суму здійсненого страхового відшкодування, оскільки останній керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії. У зв`язку з чим ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» просить суд стягнути на його користь з [PERSON] в порядку регресу шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, у розмірі 145599,29 грн. Ухвалою суду від 11.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Надав до суду відповідну заяву. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток за останнім відомим суду місцем проживання відповідача та шляхом опублікування оголошень на офіційному веб-сайті Судової влади України про дату та час судових засідань. Процесуальним правом на подання відзиву на позов або письмових пояснень по суті спору відповідач не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. У зв`язку з цим, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 та ст. 280, 281 ЦПК України, суд визнав за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи. Суд, вивчивши доводи позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту ст.12 ЦПК України слідує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що 04.03.2024 о 20 год. 20 хв., в м. Харкові, водій [PERSON] керував транспортним засобом KIA CERATO, д.н.з. [NUMBER] , по вул. Мироносицька, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Свободи, не надав переваги в русі автомобілю FORD C-MAX д.н.з. [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, та скоїв з ним зіткнення, а автомобіль FORD C-MAX від удару розвернуло та відкинуло в авто TOYOTA COROLLA д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспорті засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків. Крім того, [PERSON] 04.03.2024 о 20 год. 20, хв. по вул. Мироносицька, 24 у м. Харкові, керував транспортним засобом «КІА», д.н.з. [NUMBER] , будучи позбавленим права керування таким транспортним засобом. Вказані обставини встановлені постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 21.05.2024 у справі № 953/2032/24, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 23.05.2024 у справі № 953/2202/24, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. Згідно з ч. 6 ст.\~82\~ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На час ДТП цивільно-правова відповідальність цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу KIA, д.н.з. [NUMBER] була застрахована ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» згідно полісу серії ЕР № 214375343, що підтверджується даними з ЄЦБД МТСБУ( http://www.mtsbu.ua/). 05.03.2024 власник транспортного засобу Ford, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] звернулась до ПрАТ «СК\~«ЄВРОІНС Україна» з повідомленням про ДТП за участю транспортного засобу, власник якого може бути визнаний потерпілою особою за фактом ДТП, що мало місце 04.03.2024. 12.03.2024 проведено технічний огляд пошкодженого транспортного засобу Ford, д.н.з. [NUMBER] , за участю його власника, в якому зафіксовано пошкодження транспортного засобу. За результатами проведеного огляду ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг» підготовлено звіт № 35026 від 27.03.2024 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, в якому зазначено, що вартість матеріального збитку без урахування ПДВ становить 148799,29 грн. На підставі звіту № 35026 від 27.03.2024 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» складено страховий акт № 169008/1/2024 від 17.04.2024, в якому зазначено розмір страхового відшкодування в сумі 145599,29 грн. ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» здійснило виплату страхового відшкодування на користь власника транспортного засобу Ford, д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , що підтверджується копією платіжної інструкції № 7902 від 17.04.2024. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 11, п. 3 ч. 2 ст. 11\~ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. В силу положень ст.\~22\~ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. За змістом ч. 2 ст.\~1187\~ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як визначено ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З аналізу змісту глави 82\~ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України, набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно визначення, наведеного у ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст.\~7\~Закону України\~«Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до п. 2.1. ст.\~2\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» (далі\~ Закон\~України №\~1961-IV) відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), потерпілі (ст. 4 Закону України № 1961-IV). Відповідно до ст. 6 Закону України\~№ 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно із абз. 1 п. 22.1. ст. 22 Закону України\~№ 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ч. 16 ст.\~9\~Закону України\~«Про страхування», страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування»). Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою. Згідно зі ст.\~27\~Закону України\~«Про страхування» та ст.\~993\~ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Положення п. 38.1 ст. 38 Закону України № 1961-IV передбачає право страховика подати регресний позов до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, після виплати страхового відшкодування. Однією з підстав для такого регресного позову є керування транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії (п.п. «б» п. 38.1.1 ст. 38 Закону України\~№ 1961-IV). Судом встановлено, що ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна», як страхових власника транспортного засобу KIA, д.н.з. [NUMBER] (яким є [PERSON] в розумінні п. 1.6. ст. 1 Закону України № 1961-IV), здійснило виплату потерпілій [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 145599,29 грн. Водночас, [PERSON] в момент ДТП керував транспортним засобом, будучи позбавленим відповідного права. За наведених обставин, суд дійшов висновку про наявність у позивача права для пред`явлення регресного позову, оскільки це передбачено п.п. «б» п. 38.1.1 ст. 38 Закону України № 1961-IV. Згідно з ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). За змістом ч. 1 3 ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд зазначає, що відповідач не скористався своїми процесуальними правами та не надав суду заперечень щодо розміру заподіяної шкоди, а також доказів її добровільного відшкодування позивачу. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для судового захисту майнових прав ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» та задоволення позвоних вимог Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved