Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

ОПИСОВА ЧАСТИНА І. Стислий виклад обставин справи: 16.04.2025 року позивач звернулася до суду із позовом, покликаючись на те, що 28.04.1984 між нею та відповідачем у справі було зареєстровано шлюб, в шлюбі в них народилося двоє дітей. Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 09.10.2002 шлюб між ними розірвано. За час перебування у шлюбі ними у 1991 році було спільно побудовано житловий будинок [ADDRESS] , який уже після розірвання шлюбу був зареєстрований одноосібно на відповідача. Вона та відповідач зареєстровані у вказаному будинку з 1999 року, після розлучення вона продовжує там проживати по сьогоднішній день. З урахуванням вимог ст. 60, 63, 65, 70 СК України просить визнати житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 172.5 м? на [ADDRESS] , реєстр. № 2225765446209, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя її та [PERSON] , в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею та за відповідачем право власності за кожним на ідеальну частку цього житлового будинку. ІІ. Процесуальні дії у справі: Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану цивільну справу передано для розгляду судді Ференц О.І.. 23.04.2025 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. ІІІ.\~Позиція учасників\~справи: 09.05.2025 представник позивача [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує. Крім цього 09.05.2025 нею подано додаткові пояснення у справі, відповідно до яких нею та відповідачем побудовано у шлюбі в 1991 році спірний житловий будинок, відтак до відносин щодо набуття спільного майна та його поділу застосуванню підлягають також норми Кодексу закону про шлюб та сім`ю. Відповідно до ст.22 КЗпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Аналогічні норми містяться і у ст.60 СК України. Статтями 28 КЗпШС та 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З урахуванням зазначеного вважає, що житловий будинок [ADDRESS] , який збудований сторонами за час перебування у шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя. Тому, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, кожен з подружжя має право на частку в розмірі частини житлового будинку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, 06.05.2025 подав заяву про визнання позову. Розгляд справи просить проводити у його відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги письмову заяву про визнання позову відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення про часткове задоволення позову у підготовчому засіданні. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА ІV. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, із посиланням на докази, у тому числі й ті, що відхилені судом, а так само і оцінка аргументів сторін: Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.04.1984 до 20.08.2010 (а.с.14-16). Рішенням загальних зборів (зборів уповноважених) членів колгоспу «Іскра» № 178 від 27.01.1987 [PERSON] виділено земельну ділянку під будівництво житлового будинку і господарських будівель на [ADDRESS] (а.с.18). Рішенням виконавчого комітету Угрівської сільської ради народних депутатів № 80 від 09.07.1987 вирішено затвердити рішення зборів уповноважених членів колгоспу «Іскра» від 27.01.1987 року про виділення [PERSON] земельної ділянки в [ADDRESS] за рахунок вільних присадибних земель колгоспу розміром 0.06 га та просити виконком Городоцької районної ради народних депутатів дозволити [PERSON] будівництво індивідуального житлового будинку і господарсько-побутових будівель на виділеній земельній ділянці згідно його заяви (а.с.19). Рішенням виконавчого комітету Городоцької районної ради народних депутатів Львівської області № 348 від 17.09.1987 року вирішено затвердити рішення виконкому Угрівської сільської ради народних депутатів від 09.07.1987 про дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку [PERSON] на існуючій присадибній ділянці нового користування, зобовязано забудівника вести будівництво нового житлового будинку та господарських споруд строго у відповідності до виданої архітектурно-планувальною групою райвиконкому технічної документації та закінчити його до 1990 року (а.с.20). 14.10.1997 [PERSON] надано дозвіл на право закладки фундаменту під індивідуальне будівництво на [ADDRESS] (а.с.25). Згідно даних технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого станом на 15.12.2015, його площа становить 172.5 м?, житлова 113.4 м?, рік побудови - 1991 (а.с.26-30). Згідно даних будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у ньому з 1999 року (а.с.35-40). Квитанції про оплату житлово-комунальних послуг, наданих за адресою [ADDRESS] , суд визнає неналежним доказом у справі, оскільки такі не стосуються предмету доказування у справі. 16.11.2020 за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 55225991 від 19.11.2020 (а.с. 60-63). Також 10.05.2017 за [PERSON] зареєстровано право приватної власності в цілому на земельну ділянку площею 0.0558 га на [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 4620988000:06:006:0132 (а.с.60-64). В січні 2025 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] за її заявою від 05.01.2025 (а.с.71). 21.01.2025 року [PERSON] знову звернулася із заявою у ВнП № 1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області про вчинення домашнього насильства відносно неї [PERSON] , заява зареєстрована за № 625 21.01.2025 (а.с.72). Згідно Звіту про оцінку майна - житлового будинку загальною площею 172.5 м?, розташованого за адресою: [ADDRESS] , ринкова вартість такого станом на 07.04.2025 становить 800566 грн. (а.с.75-92). Згідно частини першої\~статті 22 КпШС 1969 року\~(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. У\~статті 60 СК України\~закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21)). Тлумачення\~статті 61 СК України\~свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна чи майнових прав, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті чи оформлені (див. зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 січня 2024 року у справі № 755/12204/18 (провадження № 61-2401св21)). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 листопада 2018 року в справі № 589/4889/15-ц (провадження № 61-8808св18) зроблено висновок по застосуванню\~статті 22 КпШС\~1969 року та вказано, що «спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті». Частиною першою\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Відповідно до\~статті 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України). Поділ майна подружжя, що перебуває у їхній спільній сумісній власності, є підставою для набуття особистої приватної власності кожним із подружжя. Встановивши, що об`єкт поділу належить сторонам на праві спільної сумісної власності та вирішивши надалі питання про такий поділ, власність сторін спору на цей об`єкт стає спільною частковою (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2024 року в справі № 755/4429/22 (провадження № 61-17782св23)). Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК України, частина третя\~статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої-третьої\~статті 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Презумпція спільності права власності подружжя на вищевказане нерухоме майно, набуте відповідачем за час перебування у шлюбі з позивачкою, підтверджена [PERSON] у заяві про визнання позову, відтак суд приходить до висновку про необхідність визнання вищевказаного майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділу шляхом визнання за позивачкою права власності на частину такого. При цьому, як зазначено у п.70 постанови ВП Верховного Суду від 23.01.2024 у цивільній справі № 523/14489/15-ц, при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження\~заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним.\~Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна. З огляду на наведене відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про визнання спірного житлового будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки таке не є належним способом захисту, наявність такого режиму випливає із мотивувальної частини рішення суду. V. Розподіл Судових витрат: Частиною 1 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] визнав позов [PERSON] до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір», є підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 2001 грн. 42 коп. Інша частина сплаченого позивачем судового збору у відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача. На підставі\~ст.\~60,\~69-70\~СК України,

Outcome: approved