Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

В провадженні Шевченківського районного суду м. Чернівці перебуває цивільна справа за позовом Виконавчого комітету міської ради, як орган опіки та піклування в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] , треті особи на стороні позивача -Чернівецький міський центр соціальних служб Чернівецької міської ради, Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів В позові позивач зазначає, що малолітню [PERSON] було взято на облік як таку, що опинилася в складних життєвих обставинах, у зв`язку із неналежним виконанням матір`ю своїх батьків сикх обов`язків в квітні 2023 року. Працівниками служби у справах дітей Чернівецької міської ради проводились профілактичні заходи та бесіди з [PERSON] щодо належного виконання батьків сикх обов`язків. В подальшому малолітню [PERSON] взято на профілактичний облік в Чернівецькому районному управлінню поліції ГУНП в Чернівецькій області в категорії « дитина-втікач» 12.04.2024 року. З метою здійснення оцінки потреб сім`ї [PERSON] та проведення профілактичної роботи з малолітньою [PERSON] , працівниками Чернівецького міського центру соціальних служб неодноразово здійснювались виїзди за адресою [ADDRESS] . На момент візитів жодного разу мешканців вдома не було. Під час візиту 07.05.2024 року встановлено, що за вказаною адресою проживає [PERSON] , який зазначив, що сім`я [PERSON] не проживає за цією адресою, місце їх проживання йому невідомо. 08.05.2024 року в телефонному режимі адміністрація Чернівецької гімназії №19 повідомила, що [PERSON] та її донька є внутрішньо переміщеними особами. [PERSON] не відвідує навчальний заклад, за вказаною адресою не проживає, мати на телефонні дзвінки не відповідає, контактний телефон поза зоною досяжності. 18.05.20224 року о 22-40 годині [PERSON] , 2013 року народження, була виявлена без нагляду дорослих працівниками поліції та працівниками служби у справах дітей міської ради та на підставі акта внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку 18.05.2024 року була доставлена в комунальне некомерційне підприємство «Міська дитяча лікарня» з метою повного обстеження дитини. За інформацією «Міська дитяча клінічна лікарня» від 18.06.024 року за період перебування та стаціонарному лікуванні дитини [PERSON] з 18.05.2024 по 18.06.2024 року, мати відвідувала дитину двічі на тиждень, однак рекомендацій лікарів не виконувала, матеріально не забезпечувала. 19.06.2024 року на засіданні Виконавчого комітету Чернівецької міської ради прийнято рішення про недоцільність повернення дитини матері, оскільки мати не виявляла бажання повернути доньку до себе на виховання, жодних клопотань з її боку не надходило, вона не зібрала необхідні документи для повернення дитини, не змінила позицію та відношення до належного виконання батьківських обов`язків, не працевлаштувалась. В подальшому малолітню [PERSON] влаштовано та виховання та утримання до Центру соціальної та психологічної реабілітації служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації, де дитина перебуває і на момент подання позову. 26.06.2024 року до служби у справах дітей звернулась [PERSON] із письмовими поясненнями, відповідно до яких зобов`язувалась надалі виконувати належним чином свої батьківські обов`язки та зібрати необхідні документи для подальшого повернення дитини на виховання. Також повідомила, що досі не працевлаштована та не має постійного місця проживання. Згідно листа «Чернівецького наркологічного диспансеру» від 20.09.2024 року [PERSON] зареєстрована 22.04.2024 року з діагнозом : розлади психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю; гостра інтоксикація. Просили позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON] , [INFO] , стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі розміру від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник позивача в судове засідання з`явився, вимоги позову підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник третьою особи на стороні позивача Центру соціально-психологічної реабілітації дітей ОДА позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Також повідомила суду, що [PERSON] хоче повернутись до мами. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона та її донька є внутрішньо переміщеними особами. Працівниками служби у справах дітей не були проведені з нею бесіди, доньку забрали працівники поліції з парку, коли вона йшла додому, дитина одягнена, нагодована. Однак в зв`язку з її віком та тим, що вона не приїхала до Чернівців під час війни з Сум, їй важко знайти роботу. Однак вона працює в волонтерській організації. Місце проживання вони змінили, то за попередньою адресою не могли їх відвідати працівники служб. Так, в зв`язку із важкими обставинами, вона вживала алкогольні напої, однак вже протягом тривалого часу не вживає. Просила відмовити в задоволенні позову. Так є деякі проблеми, однак вони не можуть слугувати підставою для позбавлення батьківських прав. Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши та проаналізувавши докази, суд приходить до висновку, що в задоволені позовних вимог слід відмовити виходячи з наступних підстав. З метою здійснення оцінки потреб сім`ї [PERSON] та проведення профілактичної роботи з малолітньою [PERSON] , працівниками Чернівецького міського центру соціальних служб неодноразово здійснювались виїзди за адресою [ADDRESS] . На момент візитів жодного разу мешканців вдома не було. Під час візиту 07.05.2024 року встановлено, що за вказаною адресою проживає [PERSON] , який зазначив, що сім`я [PERSON] не проживає за цією адресою, місце їх проживання йому невідомо. 08.05.2024 року в телефонному режимі адміністрація Чернівецької гімназії №19 повідомила, що [PERSON] та її донька є внутрішньо переміщеними особами. [PERSON] не відвідує навчальний заклад, за вказаною адресою не проживає, мати на телефонні дзвінки не відповідає, контактний телефон поза зоною досяжності. 18.05.20224 року о 22-40 годині [PERSON] , 2013 року народження, була виявлена без нагляду дорослих працівниками поліції та працівниками служби у справах дітей міської ради та на підставі акта внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку 18.05.2024 року була доставлена в комунальне некомерційне підприємство «Міська дитяча лікарня» з метою повного обстеження дитини. За інформацією «Міська дитяча клінічна лікарня» від 18.06.024 року за період перебування та стаціонарному лікуванні дитини [PERSON] з 18.05.2024 по 18.06.2024 року, мати відвідувала дитину двічі на тиждень, однак рекомендацій лікарів не виконувала, матеріально не забезпечувала. 19.06.2024 року на засіданні Виконавчого комітету Чернівецької міської ради прийнято рішення про недоцільність повернення дитини матері, оскільки мати не виявляла бажання повернути доньку до себе на виховання, жодних клопотань з її боку не надходило, вона не зібрала необхідні документи для повернення дитини, не змінила позицію та відношення до належного виконання батьківських обов`язків, не працевлаштувалась. В подальшому малолітню [PERSON] влаштовано та виховання та утримання до Центру соціальної та психологічної реабілітації служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації, де дитина перебуває і на момент подання позову. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] серії [NUMBER] мати - [PERSON] та батько [PERSON] . Згідно Висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 08.10.2024 року № 710/20 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] . Рішенням Виконавчого кометі ту Чернівецької міської ради від 08.10.2024 року № 710/24 було затверджено висновок Органу опіки та піклування Чернівецької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки Чернівецької гімназії №19 від 20.06.20224 № 01-29/278 [PERSON] вживає алкогольні напої, дитина під час навчання голодна, у брудному одязі, часто хворіє на педикульоз. Просить вилучити дитину із сім`ї. Згідно довідки генерального директора КНП «Міська дитяча клінічна лікарня» від 20.05.2024 № 331/01-21, [PERSON] перебуває у №2 відділенні на обстеженні та лікуванні. Згідно ст. 164 СК України, один з батьків може бути позбавлений батьківських прав, якщо буде встановлено, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованні дитини. Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до Постанови пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з наступними змінами, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі вищенаведеного суд вказує на те, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи матері, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, переїзд в інше місце в зв`язку із війною, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб, тощо. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] не забезпечуватиме інтересів самої дитини, оскільки позивач не довів, та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення мати по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Крім цього, суд бере до уваги, що батько дитини записаний на підставі ст. 135 Сімейного кодексу України. Верховний Суд неодноразово підкреслював, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який йдуть лише у виняткових випадках. А головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку (постанова КЦС від 20.12.2023 у справі №522/20260/21). Саме ці докази і вважатимуться законними підставами для задоволення позову (постанова КЦС від 29.11.2023 у справі №607/15704/22). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed