Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

Підстава позову\~/позиція\~позивача/. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] грошові кошти в сумі 328950, 00 грн. за договором позики та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 28.08.2023 до нього звернувся відповідач [PERSON] з проханням позичити йому 9000 доларів США, що еквівалентно сумі 328950,00 грн. Він добре знав відповідача, а тому погодився позичити йому вказану суму коштів, за умови повернення таких до 28.10.2023. Саме на цих умовах вони і погодили позику коштів. На підтвердження передачі грошових коштів відповідач написав розписку в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] . Однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав. Він неодноразово звертався до нього з вимогою повернути грошові кошти, однак відповідач коштів не повернув, що змусило його звернутися до суду з позовними вимогами про стягнення грошових коштів. Вказує, що на підтвердження укладення договору позики була складена розписка, що відповідає правовій позиції ВСУ у справі №6-1967цс15, викладеній в постанові від 11.11.2015. 25.02.2025 позивач [PERSON] подав на адресу суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, вказавши про часткове повернення грошових коштів відповідачем, просить стягнути з відповідача на його користь 210000,00 грн. та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, зазначив, що відповідач обізнаний з розглядом справи в суді, однак на судові засідання не з`являється, на телефонні дзвінки не відповідає. Впродовж судового розгляду справи, відповідач частково повернув грошові кошти, у зв`язку з чим ним подано заяву про зменшення розміру позовних вимог. \~ \~ \~ \~Позиція відповідача. Відповідач [PERSON] \~правом на\~подання відзиву\~не скористався,\~15.04.2024\~подав на\~адресу суду\~заяву,\~в якій\~вказав про\~те,\~що він\~є військовослужбовцем\~ЗСУ,\~він почав\~виплату коштів\~позивачу,\~просить не\~застосовувати відносно\~нього штрафні\~санкції,\~кошти повертати\~позивачу він\~не відмовляється.\~\~\~ Відповідач [PERSON] , будучи неодноразово належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, запити суду, адресовані у ВЧ, за місцем проходження служби відповідачем частково залишилися не виконаними, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення повернулися на адресу суду без виконання. Крім того, про призначення судових засідань відповідача повідомлялось шляхом здійснення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України про виклик відповідача в судові засідання на підставі ст. 128 ЦПК України, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. Заяви та\~клопотання сторін,\~процесуальні дії\~та рішення\~у справі. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02.01.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.02.2024 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. \~ \~ \~ \~В силу положень ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. \~ \~ \~ \~Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). \~ \~ \~ \~Пленум Верховного Суду України у пункті 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. \~ \~ \~ \~Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини. \~ \~ \~ \~Як вбачається з розписки [PERSON] від 28.08.2023, останній посвідчив даною розпискою факт отримання від [PERSON] безвідсоткової позики на суму 9000 доларів США по курсу НБУ на день здійснення правочину та зобов`язався повернути вказану суму до 28.10.2023 /а.с. 27/. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі\~статтею 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга\~статті 1047 ЦК України). Частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Відповідно до\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 ЦК України. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, яка визначає критерії законності та обґрунтованості рішення, а також\~ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 464/3790/16-ц. Верховний Суд України у постанові від 18 січня 2017 року по цивільній справі №6-2789цс16 та у постанові від 18 вересня 2013 року по цивільній справі №6-63цс13 висловив правову позицію, у якій зазначив, що, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. В контексті даної правової норми обов`язковими реквізитами боргового документу є власноручний підпис позичальника, його уповноваженого представника, а факультативними - дата, місце видачі, вказівка про свідків тощо. В постановах Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі 6-1103цс16, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, від 18 вересняте, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригіналу боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12. Суд звертає увагу, що нормами права не передбачено, що поясненнями сторони та показами свідка\~може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики (висновок ВС у постанові від 18 липня 2018 року у справі №143/280/17 (провадження № 61-33033св18)). Відповідно до вимог статті 192\~ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом статті 524\~ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду. Згідно зі статтею 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Верховний Суд у справі 750/2316/19 від 14.07.2021 зазначив, що письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й\~факту передачі грошової суми позичальнику. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України\~за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015\~року\~у справі\~№ 6-1967цс15. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку В судовому засіданні, на підставі дослідженого оригіналу розписки [PERSON] від 28.08.2023, вбачається, що [PERSON] посвідчив даною розпискою факт отримання від [PERSON] безвідсоткової позики на суму 9000 доларів США по курсу НБУ на день здійснення правочину та зобов`язався повернути вказану суму до 28.10.202 Таким чином, складена власноруч [PERSON] розписка на суму 9\~000 доларів США, оригінал якої досліджено в судовому засіданні підтверджує як факт отримання [PERSON] грошових коштів у вказаному розмірі в борг та обов`язок їх повернути, так і факт неповернення вказаних грошових коштів, у строк зазначений в розписці, оскільки оригінал вказаної розписки зберігається у позивача. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 січня 2019 року при розгляді справи № 388/1354/17-ц (провадження № 61-45859св18), у якому зазначено, що письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. При цьому суд виходить з того, що сторони в належній письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов щодо передання [PERSON] спірних коштів [PERSON] саме на умовах строковості та зворотності; складена відповідачем розписка від 28.08.2023 є борговим документом, оскільки її зміст містить умови зобов`язального характеру для [PERSON] в частині повернення [PERSON] грошових коштів, вказаних у розписці. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Верховний Суд\~у справі\~750/2316/19\~від 14.07.2021\~зазначив,\~щофакт отримання коштів у борг за договором позики підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми від позичальника до позикодавця саме за таким договором. Суд вважає, що зміст розписки підтверджує, що між сторонами виникли відносини з договору позики. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] частково повернув грошові кошти позивачу [PERSON] , про що свідчить заява останнього про зменшення розміру позовних вимог до 210000, грн. Про факт отримання грошових коштів на намір їх повернення свідчить заява відповідача, адресована суду 15.04.2024, в якій відповідач [PERSON] повідомляє про те, що він є\~військовослужбовцем ЗСУ,\~він почав\~виплату коштів\~позивачу,\~просить не\~застосовувати відносно\~нього штрафні\~санкції,\~кошти повертати\~позивачу він\~не відмовляється.\~\~\~ На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що між сторонами існують боргові зобов`язання на суму 210000 грн., оскільки відповідач не виконав в повному обсязі взятих на себе зобов`язань. Зважаючи на\~зібрані по\~справі докази,\~оцінені судом\~належним чином\~кожен окремо\~на їх\~достовірність та\~допустимість,\~а також\~їх достатність\~та взаємний\~зв`язок\~у сукупності,\~встановлені судом\~обставини свідчать\~про те,\~що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та на користь позивача з відповідачки слід стягнути грошові кошти в сумі 210000, 00 грн. Судові витрати. \~ \~ \~ \~Згідно зі ст.141 ЦПК України при задоволенні позовних вимог з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір. \~ \~ \~ \~На підставі наведеного, слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2100 /дві тисячі сто/ грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved