Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

Міське комунальне підприємство «Миколаївводоканал» звернулося до суду з позовом у якому просило стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за надані послуги з водопостачання, водовідведення та абонентську плату за період з 01.01.2017 до 30.07.2024 у сумі 40\~515.54\~грн. та 2422 грн. витрат на оплату судового збору. В обґрунтування позову позивач зазначав, що МКП «Миколаївводоканал» надає населенню м.\~Миколаєва послуги з водопостачання та водовідведення, у тому числі за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою оформлено особовий рахунок № [NUMBER] та зареєстровано 3 особи. Відповідачі обов`язки щодо своєчасної та у повному обсязі оплати наданих послуг не виконували, у зв`язку з чим за вказаним вище рахунком станом на 12.08.2024 існує заборгованість у сумі 40\~515,54\~грн., з яких 39\~373,14\~грн. це заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, а 1142.40\~грн. з абонентської плати. Нарахування відбувалося за нормою 5,70/5,57 куб.\~м на одну людину на місяць. Абонентська плата встановлена у розмірі 38,08\~грн. Пільги та субсидії не надавалися. Свої обов`язки щодо надання послуг позивач виконав у повному обсязі та належним чином. Скарги та претензії для здійснення перерахунку вартості послуг за період їх ненадання, надання невідповідної якості, не надходило. Посилаючись на викладене просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою судді від 21.08.2024 відкрито провадження у вказаній справі. Постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою судді від 04.11.2024 за заявою відповідача [PERSON] здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження у розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 27.03.2025 закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 17.02.2025 за клопотанням відповідача [PERSON] у позивача витребувано належним чином оформлену копію договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] . На підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України ухвалення та проголошення судового рішення відкладене до 14.30 год. 02.05.2025. Відповідач [PERSON] подала відзив в якому просила відмовити в задоволенні позову. При цьому зазначала, що з квітня 2022 року позивач не подає питну воду, а лише технічну, а тому вона змушена самостійно забезпечувати себе питною водою. Вважає позовну заяву необґрунтованою, а позивач зобов`язаний здійснити перерахунок нарахованої заборгованості з квітня 2022 року з урахуванням відсутності подачі питної води відповідної якості. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] правом на подання відзиву не скористались. Від позивача 20.12.2024 надійшла заява, яка за змістом є відповіддю на відзив, у якій позивач вказував, що відповідачі не зверталися до підприємства водопостачання із заявою про надання їм послуг неналежної якості. У судовому засіданні 23.04.2025 представник позивача підтримала заявлені вимоги та просила задовольнити їх у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Умови проведення заочного розгляду справи визначені ст. 280 ЦПК України, де передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В даному випадку наявна вся сукупність умов для проведення заочного розгляду справи, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідачі у справі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади м.\~Миколаєва від 12.08.2024 та відповідями з Єдиного державного демографічного реєстру від 20.08.2024 (а.\~с.\~9, 16-19). Загальні положення про плату за комунальні послуги та строки їх внесення передбачені ст.\~ст. 67, 68 Житлового кодексу України, де визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.\~6\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1)\~споживачі (індивідуальні та колективні); 2)\~управитель; 3)\~виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є: послуг з централізованого водопостачання суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання; послуг з централізованого водовідведення суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення. Згідно зі ст.\~7\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач зобов`язаний в тому числі оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; Статтею 22 Закону України\~«Про питну\~воду та\~питне водовідведення» встановлено, що споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання; Відповідно до ст.\~9\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно п. 47 «Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення», затверджених Постановою КМУ №690 від 05.07.2019 (із мінами та доповненнями) Індивідуальний споживач зокрема зобов`язаний: оплачувати надані послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором. Відповідно до пунктів 35, 37, 38, 39 вищезазначеної Постанови, плата за послуги, абонентське обслуговування та плата за технічне обслуговування і поточний ремонт внутрішньо будинкових систем централізованого водопостачання та водовідведення багатоквартирного будинку вноситься споживачем виконавцю щомісяця однією сумою в порядку та розмірах, визначених договором. Розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитих послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиті послуги), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач здійснює оплату спожитих послуг щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуг. Згідно з розрахунком заборгованості за особовим рахунком №\~ [NUMBER] з січня 2017 року до серпня 2024 року наявна заборгованість по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення в розмірі 40\~515,54\~грн. (а.\~с.\~9зв.-11) Відповідно до вимог ст.\~ст. 526, 530, 611, 612\~ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно зі статтею 64 ЖК України наймач і всі повнолітні члени сім`ї несуть солідарну майнову відповідальність за зобов`язаннями, пов`язаними з найманням житла. Як встановлено судом відповідачі є споживачами комунальної послуги, що надає позивач, оскільки між позивачем і відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання комунальних послуг постачання холодної води і водовідведення, однак вони не сплачували своєчасно вартість послуг, що порушує право позивача на отримання коштів за надані послуги у встановлений законодавством строк. За такого у відповідачів виникло зобов`язання сплатити заборгованість за спожиті послуги, а у позивача право вимагати від них виконання свого обов`язку щодо оплати наданих послуг. Належних доказів того, що у період, за який стягується заборгованість, відповідачі відмовлялися від надання вищевказаних послуг, або ці послуги не надавалися, або надавалися не в повному обсязі суду надано не було. Натомість підтверджено факт надання позивачем та отримання відповідачами послуг МКП «Миколаївводоканал», порушення строків та розміру їх оплати, а також відсутність актів-претензій у період, за який стягується заборгованість, щодо надання позивачем послуг неналежної якості чи не в повному обсязі. У період з січня 2017 до серпня 2024 діяли Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV та Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII, введений в дію з 01 травня 2019 року. З цієї дати визнано такими, що втратив чинність Закон України № 1875-IV. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №\~1875-IV мешканці багатоквартирних будинків-споживачі отримають комунальні послуги: з централізованого опалення; з централізованого постачання гарячої води; з централізованого водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем). До 01 травня 2019 року підприємства тепло-, водопостачання та водовідведення надають комунальні послуги та нараховують плату за них відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №\~1875-IV та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та договорів, оформлених на підставі типових договорів про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. В даному випадку застосовується до 01 травня 2019 року Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, а з 01 травня 2019 року Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №\~1875-IV МКП «Миколаївводоканал» надає послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме надання послуг з централізованого постачання холодної води, централізованого постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем). У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 вказаного Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Щодо заперечень відповідача, які стосуються надання послуг водопостачання неналежної якості, суд також зазначає наступне. Відповідно до частин 1, 6 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не бере до уваги доводи відповідача щодо того, що немає постачання питної води, оскільки загальновідомим є той факт, що питна вода постачається до спеціальних пунктів м. Миколаєва (в тому чисі і до Корабельного району м. Миколаєва). Очевидно, що діяльність по забезпеченню питної води в пунктах м. Миколаєва вимагає певних матеріальних засобів на очищення води, доставки такої води в пункт. Щодо посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності, то слід зазначити наступне. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (втратили чинність 01.05.2022), розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. З 13.08.2019 набрали чинності та діють Правила надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 690, які регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримувати послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (далі - послуги), а також визначеною власником (співвласниками) особою, що здійснює розподіл обсягів послуг. У цих Правилах терміни вживаються у значенні, наведеному в Законах України «Про житлово-комунальні послуги», «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Відповідно до п. 7 Правил виконавець забезпечує безпечне та безперервне постачання питної води споживачу, якість та тиск якої повинні відповідати вимогам законодавства та умовам договору. Відповідно до п. 8 Правил, параметри якості питної води повинні відповідати вимогам державних санітарних норм і правил на питну воду. Значення тиску питної води повинно відповідати параметрам, встановленим державними будівельними нормами. Критерієм якості послуг з централізованого водовідведення є безперешкодне приймання стічних вод у мережі виконавця з мереж споживача за умови справності мереж споживача. Відповідно до п. 37 Правил розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитих послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиті послуги), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Відповідно до п. 38 Правил споживач здійснює оплату спожитих послуг щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Відповідно до п. 39 Правил споживач не звільняється від оплати послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуг. Відповідно до п. 36 Правил рахунок на оплату спожитих послуг надається споживачу щомісяця на безоплатній основі відповідно до статті 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Згідно з положенням статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк позовної давності становить три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із сплином часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі сплином строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. При цьому суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє в позові через необґрунтованість. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності в разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. За правилами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Отже, з урахуванням статті 257 ЦК України, позивач вправі був звернутися до суду з позовом до відповідача за захистом свого порушеного права з вимогами про стягнення заборгованості, яка утворилася з 01 січня 2017 року, у строк не пізніше 01 січня 2020 року ( і так аналогічно за кожним щомісячним платежем). Позов подано 16.08. 2024. Положеннями п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до яких, під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID19), строки визначені ст.\~ст.\~257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1292 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, карантин на території України встановлено з 12 березня 2020 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383) дію карантину на території України було продовжено до 30.06.2023. Крім того, згідно з п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №\~2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Законом України від 08.11.2023 № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» було внесені зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України: пункт 19 викладено у наступній редакції: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24\~лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Так позивач просить стягнути заборгованість за послуги з водопостачання та водовідвення нараховану за період з січня 2017 року до серпня 2024 року. Враховуючи, що у цій справі строк позовної давності за вимогами, починаючи з 01 квітня 2017 року, спливав під час дії карантину та воєнного стану, тому слід вважати що вказаний строк був продовжений до першого робочого дня після закінчення періоду дії в Україні карантину та воєнного стану. Водночас позивач звернувся до Корабельного районного суду м.\~Миколаєва з позовом 16 серпня 2024 року, тобто в межах строку позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з 01 квітня 2017 року. Та, з огляду на викладене, вимоги в частині стягнення заборгованості за лютий та березень 2017 року, які згідно з розрахунком, складають 249,96\~грн., задоволенню не підлягають у зв`язку зі сплином строку позовної давності. Суд також не бере до уваги заперечення відповідача в частині відсутності тарифів на постачання технічної води, оскільки таких повноважень немає ні в позивача ні в Миколаївської міської ради. Тарифи на комунальні послуги встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у відповідності до вимог Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» та Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2876 від 22.12.2021 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення міському комунальному підприємству «Миколаївводоканал». Доказів, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає дійсності відповідачами також не надано. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги МКП\~«Миколаївводоканал» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, за виключенням вимог про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення за лютий-березень 2017 року. Таким чином з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку належить до стягнення 40\~265,29\~грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 грн. в рівних частинах з кожного відповідача по 807,33 грн.

Outcome: partial