Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в цілому, який знаходиться за адресою: в [ADDRESS] . В основу своїх позовних вимог позивачка зіслалася на те, що вона народилася [INFO] в селі Цінева Рожнятівського району Івано-Франківської області в родині [PERSON] . В матері вона була єдиною дитиною. [INFO] померла її мати - [PERSON] ; [INFO] помер її дядько - [PERSON] , який доводився рідним братом матері та постійно проживав в будинку її дідуся та бабусі. Дядько одружений не був, дітей не мав, проживав один. Після його смерті відкрилася спадщина на майно: будинковолодіння, що розташоване по [ADDRESS] , 3 2018 року вона проживала з дядьком, оскільки той хворів та вона доглядала за ним та вела господарство. Вона є єдиним спадкоємцем за правом представлення згідно статті 1266 ЦК України, має право на ту частку спадщини, яка належала б її матері, якби вона була жива на день смерті її брата, а її дядька [PERSON] . Вонабажаючи скористатися своїм правом на спадкування за законом звернулася в нотаріальну контору, однак їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом оскільки відсутній документ власності на спадкове майно. При таких обставинах, вона не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, змушена звернутися в суд за захистом своїх законних прав та інтересів. В судове засіданні позивачка та її представниця позов підтримали повністю. Відповідачка [PERSON] у судове засідання також не з`явилася, направила суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному об`ємі. Представник відповідача Дубівської об`єднаної територіальної громади подав заяву про розгляд справи у його відсутності, покладається на розсуд суду. Вислухавши позивачку та її представника, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ( ст.5 ЦПК України). Право громадян на власність, як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства, закріплено в Конституції України, стаття 41 якої передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень, викладених у ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановлено, що заявниця доводиться племінницею [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (а.с.23-24) Згідно довідки №775 від 20.11.2020, яка видається в зв`язку з оформленням спадщини (а.с.24) підтверджено, що [PERSON] , був головою домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] . Постановою нотаріуса від 15.06.2022 № 141/01-16 (а.с.5) підтверджено, що у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] відмовлено, у зв`язку з відсутністю документа власності на спадкодавця. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. За змістом ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже судом встановлено, що [PERSON] на день смерті був власником будинковолодіння, що знаходиться [ADDRESS] . Позивачка, яка є його племінницею прийняла спадщину після його смерті, а тому за позивачкою слід визнати право на спадщину. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 1218, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved