Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

10 лютого 2025 року [PERSON] (надалі позивачка) через представницю, адвоката Міщенко Н. В., звернулась до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з цим позовом у порядку підсудності, визначеної Розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Самарівському (до перейменування Новомосковському) міськрайонному суду Дніпропетровської області. В обґрунтування позову зазначила, що згідно з постановою Полтавського апеляційного суду від 03 травня 2023 року у справі № 619/981/21 за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , на недоотриману пенсію у сумі 31 465,00 грн., нараховану [PERSON] Управлінням Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області. За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб України діяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області припинено. Отже, належним відповідачем є Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області. До теперішнього часу вказані кошти [PERSON] не отримані, що стало підставою для звернення з цим позовом. Представниця позивачки вказує, що [PERSON] , [INFO] , обліковувалась за Управлінням Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області. [INFO] [PERSON] померла на тимчасово окупованій території України у м. Луганську. Факт її смерті встановлений рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 08 січня 2019 року та підтверджується свідоцтвом про смерть від 15 лютого 2019 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 51, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах ГТУЮ у Харківській області. В межах шестимісячного строку для прийняття спадщини, а саме [INFO] [PERSON] , батько [PERSON] та чоловік померлої [PERSON] , згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 219 від 30 грудня 2014 року, виданого так званим «кам`янобродським відділом РАЦС Луганського міського управління юстиції міністерства юстиції лнр», звернувся до 12-ї Харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Державним нотаріусом Хлистун О. В. заведено спадкову справу № 241/2019 та виданий витяг про реєстрацію спадкової справи в Спадковому реєстрі. До складу спадщини увійшла недоотримана [PERSON] пенсія в розмірі 31 465,00 грн. [INFO] [PERSON] помер, не встигши оформити спадщину. Після його смерті донька та спадкоємиця [PERSON] звернулась з заявою про прийняття спадщини, приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Арнаутовою Т. А. заведена спадкова справа № 65/2020. Однак, постановою від 25 липня 2020 року у видачі свідоцтва про спадщину за законом [PERSON] відмовлено внаслідок недійсності на території України свідоцтва про шлюб, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Вищенаведене стало підставою для звернення [PERSON] до суду з вимогою про визнання права власності в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію у сумі 31 465,00 грн, належну [PERSON] та нараховану Управлінням Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області. Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області залучалось до участі у справі № 619/981/21 в якості відповідача. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 13 травня 2021 року у справі № 619/981/21 за позовом [PERSON] до Солоницівської селищної ради, Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання права власності на спадкове майно, у задоволенні позовних вимог відмовлено. Постановою Полтавського апеляційного суду від 03 травня 2023 року у справі № 619/981/21 рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги [PERSON] задоволені частково. Встановлений факт реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 30 грудня 2014 року Кам`янобродським ВРАЦС реєстраційної служби Луганського МУЮ. Визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію у сумі 31 465,00 грн, нараховану [PERSON] Управлінням Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області. 03 травня 2023 року вказане рішення суду апеляційної інстанції набуло чинності. Представниця позивачки вказує, що впродовж 2023-2024 років [PERSON] неодноразово безрезультатно зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з питання виплати на підставі рішення суду від 03 травня 2023 року належних їй на праві власності грошових коштів у сумі 31 465,00 грн, недоотриманої пенсії, нарахованої [PERSON] Управлінням Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області. Відповідачем неодноразово надані позивачці рішення про відмову у виплаті з підстав: неможливості опрацювання заяви у відповідності з чинним законодавством внаслідок не звернення до органів Пенсійного фонду України протягом шести місяців з дня відкриття спадщини для виплати недоотриманої пенсії [PERSON] : незалучення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області стороною у справі № 619/981/21, на яку покладено будь-які зобов`язання; ненадання [PERSON] свідоцтва про спадщину. Сторона позивачки вважає, що відповідачем утримується належне позивачці спадкове майно у вигляді суми недоотриманої пенсійної виплати в розмірі 31 465,00 грн, нарахованої пенсіонеру [PERSON] і не виплаченій їй за життя, без поважних причин, тим самим порушується право власності позивачки на вказану суму грошей. Додатково в позові просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу на суму 6 058,00 грн. Постановленою суддею ухвалою від 14 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Встановлено відповідачеві строк для подання відзиву та заперечень. 26 лютого 2025 року судом отримано відзив на позовну заяву. У відзиві представниця відповідача заперечила проти задоволення позову. Вказала, що [PERSON] на момент смерті перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області, як внутрішньо переміщена особа та отримувала пенсію через поштове відділенні. Пенсійна виплата нараховувалася по 31 січня 2015 року. За матеріалами пенсійної справи, [PERSON] отримувала пенсійні виплати з урахуванням норм Постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 05 листопада 2014 року «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» на підставі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Виплату пенсії [PERSON] призупинено з 01 лютого 2015 року, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам». [PERSON] за життя до органів Пенсійного фонду України з заявою про поновлення виплати пенсії згідно Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, не зверталася, відповідно пенсійні виплати з 01 лютого 2015 року не отримані з вини пенсіонера. [INFO] [PERSON] померла. Факт її смерті встановлено рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 08 січня 2019 року та підтверджується свідоцтвом про смерть від 15 лютого 2019 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 51, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах ГТУЮ у Харківській області. Підтверджуючи документи щодо призупинення виплати пенсії та відповідь на запит державного нотаріуса Четвертої Харківської державної нотаріальної контори про недоотриману пенсію у сумі 31 465,00 грн, виданої Управлінням Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку відсутні, оскільки макет пенсійної справи [PERSON] перебуває у приміщенні, розташованому на окупованій території. Недоотримана [PERSON] пенсія в сумі 31 465,00 грн з початку увійшла до складу спадщини її чоловіка, який помер. 12 червня 2024 року до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області звернулася [PERSON] з заявою щодо виплати недоотриманої пенсії померлої [PERSON] № 1791. Датою звернення за отриманням пенсії є дата звернення особи, яка має право на виплату недоотриманої пенсії та надала усі передбачені законодавством документи. До заяви № 1791 від 12 червня 2024 року позивач надала документи: свідоцтво про смерть, паспорт заявника та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 травня 2023 року у справі № 619/981/21 - правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності заявниці [PERSON] в порядку спадкування за законом на рухоме майно - гроші, недоотриману пенсію у сумі 31 465,00 грн, нараховану [PERSON] . Управлінням Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області. Оскільки [PERSON] не надала свідоцтво про спадщину, а відповідачем у справі № 619/981/21 є управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (код ЄДРПОУ 21792459), а не Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, на яке не покладено жодних зобов`язань, опрацювання заяви № 1791 від 12 червня 2024 року не є можливим відповідно до чинного законодавства та винесеного рішення від 17 червня 2024 року № 1200-0501-8/15686 про відмову у виплаті недоотриманої пенсії померлої [PERSON] . Про вищеозначене повідомлено у відповідь на адвокатський запит адвоката Міщенко Н. В. в інтересах [PERSON] від 23 грудня 2024 року листом від 30 грудня 2024 року № 1200-0401-8/33388. Щодо судового збору просить суд урахувати, що Законом № 1058-IV заборонено використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Постановленою суддею ухвалою від 17 березня 2025 року судове засідання у цивільній справі, призначене на 25 березня 2025\~року та\~всі наступні\~судові засідання постановлено проводити в режимі відеоконференції. Постановленою судом у підготовчому засіданні ухвалою від 25 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представниця позивачки підтримала вимоги позову з підстав, указаних у ньому. Просила позов задовольнити та стягнути з відповідача суму пенсії та витрати на правову допомогу. Представниця відповідача в судове засідання не з`явилась, у відзиві просила розглянути справу у свою відсутність. Заслухавши представницю позивачки, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд висновує таке. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ч. 3 ст. 82 ЦПК України). Згідно з ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Так, ухваленим Дергачівським районним судом Харківської області рішенням від 08 січня 2019 року у справі № 619/35/19 заяву [PERSON] , заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області «Про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України» задоволено. Встановлено факт смерті громадянки [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Луганськ, померлої [INFO] на тимчасово окупованій території України в місті Луганськ Луганської області. Ухваленою Полтавським апеляційним судом постановою від 03 травня 2023 року у справі № 619/981/21, окрім іншого, позовні вимоги [PERSON] до Солоницівської селищної ради, Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання права власності на спадкове майно, задоволено частково. Встановлено факт реєстрації шлюбу між [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований Кам`янобродським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції 30 грудня 2014 року. Визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , в тому числі, на недоотриману пенсію у сумі 31 465,00 грн, нараховану [PERSON] Управлінням Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області. Ухваленою постановою встановлено, зокрема, що [PERSON] є батьком [PERSON] , яка змінила прізвище на « [PERSON] ». У грудні 1997 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] , матір`ю позивачки, розірваний. Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого повторно 30 жовтня 2018 року так званим «кам`янобродським відділом записів актів цивільного стану луганського міського управління юстиції міністерства юстиції лнр», [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб 30 грудня 2014 року, який зареєстрований Кам`янобродським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції. 27 березня 2019 року [PERSON] подав до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті своєї дружини [PERSON] . На підставі поданої заяви нотаріусом заведена спадкова справа. Згідно з повідомленням УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 06 грудня 2019 року на запит нотаріуса сума недоотриманої пенсії [PERSON] становить 31465 грн. [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом за життя не отримав він помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Арнаутовою Т. А. за реєстровим № 1229, спадкоємцем майна [PERSON] є його донька [PERSON] . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з грошових вкладів з усіма видами відсотків, що на них нараховані, та знаходяться в АТ «СБЕРБАНК». Вартість спадкового майна 17 489,65 грн. Постановою приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Арнаутової Т. А. від 25 липня 2020 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] на рухоме майно, а саме автомобіль ВАЗ 111830, 2006 року випуску, червоного кольору та недоотриману пенсію, що належала його колишній дружині [PERSON] , померлій [INFO] . Суд апеляційної інстанції мотивував постанову тим, що за життя [PERSON] не звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту, а саме про реєстрацію шлюбу із [PERSON] , проте ця обставина не позбавляє [PERSON] , як спадкоємицю [PERSON] , порушувати у суді питання про встановлення такого факту. Вирішуючи цей спір, апеляційний суд, керувався висновками щодо застосування норми права у спірних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, та, як виняток, приймає до уваги свідоцтво про укладення шлюбу, видане повторно 30 жовтня 2018 року так званим «кам`янобродським відділом записів актів цивільного стану луганського міського управління юстиції міністерства юстиції лнр». Оцінюючи зазначений письмовий доказ у відповідності до правил, встановлених ст. 89 ЦПК України, тобто у сукупності з іншими письмовими доказами, які долучені позивачем у справу, апеляційний суд визнав можливим встановити факт реєстрації шлюбу між [PERSON] і [PERSON] 30 грудня 2014 року, який зареєстрований Кам`янобродським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції. [PERSON] як спадкоємець першої черги той з подружжя, який пережив спадкодавця (ч. 1 ст. 1261 ЦК України), у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті [PERSON] , а саме подав заяву про прийняття спадщини (ст. 1269, ст. 1270 ЦК України), отже за життя [PERSON] набув право на спадщину після смерті [PERSON] (ст. 1296 ЦК України). Матеріали справи не містять даних про наявність інших спадкоємців після смерті [PERSON] , які у встановленому порядку прийняли спадщину, тобто слід виходити з того, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , яка складається із двох транспортних засобів і недоотриманої пенсії. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] , як спадкоємець першої черги у встановленому порядку прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON] , проте позбавлена можливості у позасудовому порядку оформити право на частину спадщини, а саме на те майно, що було успадковане її батьком після смерті [PERSON] . За таких обставин вимоги про визнання права власності в порядку спадкування на зазначене майно суд апеляційної інстанції визнав законними і обґрунтованими. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2020 року № 925 реорганізовано деякі територіальні органи Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях шляхом приєднання до головних управлінь Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях за переліком згідно з додатком. Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку приєднано до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області. З даних ЄДРПОУ, які є загальнодоступними, станом на 08 травня 2025 року юридична особа Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області має статус: припинено, Дата та номер запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи, підстава для його внесення: 22 червня 2021 року, номер запису 1 003 831 1200 20002540, стан суб`єкта: ДР припинення ЮО в результаті реорганізації. Також, сторонами у справі, як у позовній заяві, так і у відзиві визнано, що [PERSON] перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області, як внутрішньо переміщена особа. 17 червня 2024 року відповідачем на заяву позивачки від 12 червня 2024 року винесено Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про відмову у виплаті недоотриманої пенсії померлої [PERSON] . Рішення обґрунтоване тим, що [PERSON] не подано заяву до органів Пенсійного фонду України протягом шести місяців з дня відкриття спадщини для виплати недоотриманої пенсії [PERSON] та ГУ ПФУ в Луганській області не було стороною у справі № 619/981/21, на яку було покладено будь-які зобов`язання /а.с.12-13/. Листом від 26 грудня 2024 року на адвокатський запит Міщенко Н. в інтересах [PERSON] , який зареєстрований в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області за вхідним № 6773/8 від 23 грудня 2024 року повідомлено, що 12 червня 2024 року [PERSON] звернулася до ГУ ПФУ в Харківській області з заявою № 1791 щодо виплати недоотриманої пенсії померлої [PERSON] . Оскільки [PERSON] не надала свідоцтво про спадщину та відповідачем у справі № 619/981/21 є управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (код ЄДРПОУ 21792459), а не Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, на яке не покладено жодних зобов`язань, опрацювання заяви № 1791 від 12 червня 2024 року не є можливим у відповідності з чинним законодавством /а.с.34/. З заяв по суті справи та пояснень представниці позивачки вбачається, що у цій справі спір між сторонами виник з приводу захисту позивачкою свого права на спадкування за законом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді недоотриманої пенсії [PERSON] , спадкоємцем якої був [PERSON] , який прийняв спадщину, однак помер, не оформивши своїх спадкових прав. При цьому, право на спадщину підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили. Вирішуючи позов, суд висновує таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, як це передбачено статтею 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України). Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що: - цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; - право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. За змістом цієї норми, можна дійти висновку, що законодавцем встановлено альтернативний механізм набуття права власності на недоотриману пенсію померлого пенсіонера, а саме пріоритет наданий членам сім`ї спадкодавця, які проживали з ним на момент смерті, та непрацездатним членам сім`ї, які перебували на його утриманні. Зазначені особи мають звернутися за виплатою цих грошових коштів протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. Якщо такі особи відсутні або не звернулися у встановлений строк із заявами, недоотримана пенсія входить до складу спадщини і успадковується спадкоємцями померлого на загальних підставах. При цьому, за ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно з ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Так, ухваленою Полтавським апеляційним судом постановою від 03 травня 2023 року у справі № 619/981/21 встановлено факт реєстрації шлюбу між [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] . Визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , в тому числі, на недоотриману пенсію у сумі 31 465,00 грн, нараховану [PERSON] Управлінням Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області. Судом установлено, що [PERSON] прийняв спадщину після [PERSON] шляхом подання заяви про прийняття спадщини. Також, установлено і те, що на момент звернення [PERSON] до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори після смерті своєї дружини [PERSON] з заявою про прийняття спадщини (27 березня 2019 року), [PERSON] перебувала на обліку УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області (про що свідчить відповідь вказаного Управління від 06 грудня 2019 року на запит нотаріуса). Крім того, судом установлено, що [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом за життя не отримав, оскільки помер [INFO] та що його спадкоємцем є його донька [PERSON] . Відповідачем установлені судом обставини не спростовані доказами в порядку ч. 5 ст. 82 ЦПК України, а отже для цієї справи є преюдиційними фактами. Також, у цій справі встановлено, що відповідач у справі УПФУ в Луганській області є правонаступником Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку. Сторонами визнано факт перебування [PERSON] на обліку відповідача. Відтак, суд висновує, що до позивачки, як спадкоємиці [PERSON] , який набув право на спадкування нарахованої, однак не виплаченої пенсії після [PERSON] , перейшло право на отримання сум такої пенсії. При цьому суд ураховує обставини, встановлені ухваленою Полтавським апеляційним судом постановою від 03 травня 2023 року у справі № 619/981/21 про те, що інших спадкоємців після [PERSON] та [PERSON] не встановлено. За таких обставин, пенсія, яка не одержана [PERSON] , враховуючи відсутність доказів отримання пенсії членам її сім`ї, особами, які проживали разом з пенсіонеркою на день її смерті в порядку ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», входить до складу спадщини та успадкована [PERSON] , а відтак входить до складу його спадщини та успадковується [PERSON] . Як указано у висновку щодо застосування норм права, викладеному у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 428/3413/17, згідно з яким обов`язок з виплати недоотриманої пенсії спадкодавця покладається на Управління ПФУ. Верховний суд зауважив, що відповідно до статті 1227 ЦК України право на одержання сум заробітної плати, пенсії, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. За загальним правилом зазначеної норми, ці грошові кошти до складу спадщини не включаються, а підлягають виплаті особам, зазначеним у цій статті або в інших (спеціальних) законам, і лише за відсутності таких осіб зазначені кошти включаються до складу спадщини. Звернення з вимогою про виплату пенсії, яка належала померлому пенсіонерові, має надійти до органу Пенсійного фонду не пізніше 12 місяців після смерті пенсіонера. За відсутності такого звернення впродовж зазначеного строку належна до виплати пенсія включається до складу спадщини і спадкується на загальних підставах. У постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 463/3724/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. У справі, що розглядається, враховуючи заяви по суті справи, спір між сторонами виник з приводу захисту позивачкою свого права на спадкування за законом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді недоотриманої пенсії [PERSON] , яка перейшла спадкодавця. При цьому, відповідач не визнає таке право, заперечуючи його тим, що не був стороною у справі а також посилаючись на положення статті 46 Закону № 1058-IV. Водночас, статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Згідно з частинами першою та другою статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 1227 ЦК України узгоджуються з положеннями частини першої статті 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», де вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини. Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини. Аналіз статей 1218, 1219, 1227 ЦК України свідчить, що законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної пенсії (доплат до пенсії). Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц (провадження № 14-95цс19). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Також суд ураховує, що положення п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV передбачають, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд. За ч. 2 ст. 49 поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону. Статтею 46 Закону № 1058-IV встановлено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Водночас доказів, які б підтверджували посилання відповідача щодо наявності вини померлої [PERSON] у неотриманні пенсії суду не надано. Внаслідок викладено суд висновує, що припинення пенсійних виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених пенсійних виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання пенсії. Право на таку пенсію у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці пенсійні виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємці, відповідно до положень статті 1227 ЦК України, мають право на отримання пенсії у порядку спадкування за законом. Обмеження у три роки на виплату нарахованої пенсії за минулий час, передбачені частиною першою статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», застосовуються тільки за наявності вини пенсіонера у несвоєчасному отриманні пенсії, тоді як належних і допустимих доказів, які б свідчили про наявність вини спадкодавиці у неотриманні пенсії за життя, відповідачем не надано. Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. А тому доводи представниці відповідача, які ґрунтуються на частині першій статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є безпідставними, оскільки ця правова норма розповсюджується на пенсіонерів, які є власниками своїх особистих пенсій, тобто на тих, що не померли, та ніяким чином не стосується правовідносин щодо спадщини та не обумовлюються моментом звернення до нотаріуса спадкоємців, або їх правонаступників. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Норми ЦК України не визначають строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої та третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Отже, суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року по справі № 428/6685/19 (провадження № 61-7985св20). Таким чином, суд висновує, що правовідносини з приводу нарахування та обліку недоотриманої пенсії померлого пенсіонера мають регулюватись спеціальною нормою статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» без урахування положень статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». [PERSON] був спадкоємцем першої черги за законом, [PERSON] є спадкоємицею за законом першої черги після смерті [PERSON] , які у встановлений законом строк звернулися до нотаріусів з заявами про прийняття спадщини, відповідно, після смерті [PERSON] , а потім [PERSON] , отже успадкували належні спадкоємиці [PERSON] суми пенсії відповідно до статті 1227 ЦК України в тому розмірі, в якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті. Дата звернення до органу ПФУ з вимогою про надання інформації щодо нарахованої, але не виплаченої за життя спадкодавця пенсії, дата звернення за видачею такої суми на підставі свідоцтва про право на спадщину не впливає на розмір виплат та не надає права на обмеження цих виплат. Спадкодавиця [PERSON] у період часу з 01 лютого 2015 року по день смерті пенсійні виплати не отримувала, проте мала право на отримання пенсії в зазначений період, а тому суд висновує про те, що позивачка має право на всю суму недоотриманої пенсіонером пенсії, яка входить до складу спадщини. При цьому розмір пенсії, який належить до виплати позивачці, як спадкоємиці [PERSON] , який прийняв спадщину після [PERSON] визначений постановою Полтавського апеляційного суду та становить суму в розмірі 31\~465,00 грн. Крім того, з цих же підстав є неправомірними дії відповідача щодо невиплати суми, присудженої Полтавським апеляційним судом постановою від 03 травня 2023 року у справі № 619/981/21. Більш того відповідач, у силу Постанови Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2020 року № 925, є правонаступником управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, мав право у випадку незгоди оскаржити ухвалену постанову Полтавського апеляційного суду від 03 травня 2023 року у справі № 619/981/21 в касаційному порядку, однак означеним правом не скористався. Відтак, сума пенсії, невиплаченої [PERSON] в розмірі 31\~465,00 грн, визначена повідомленням УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 06 грудня 2019 року на запит нотаріуса, встановлена постановою Полтавського апеляційного суду від 03 травня 2023 року у справі № 619/981/21 підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, внаслідок чого позовна заява і в частині стягнення з відповідача 4 782,55 грн є такою, що підлягає задоволенню Позивачка через [PERSON] успадкувала право на належні [PERSON] суми пенсії відповідно до положень статті 1227 ЦК України в тому розмірі, в якому [PERSON] мала право на їх виплату на момент своєї смерті; дата звернення спадкоємиці до органу Пенсійного фонду України не впливає на розмір виплат та не надає органам Пенсійного фонду України права на обмеження цих виплат; припинення виплати пенсії за життя спадкодавиці з підстав, не підтверджених доказами, не оскарження дій фонду спадкодавицею не зумовлює припинення вже призначеної пенсії і не позбавляє її спадкоємців можливості спадкувати право на її отримання. Інші доводи та аргументи сторін, покладені в обґрунтування заяв по суті справи, як самі по собі так і у своїй сукупності не мають наслідком задоволення позовних вимог або відмову у них, а тому не аналізуються судом при ухваленні рішення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд висновує таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (п.1 ч. 2 ст. 141). Так, позивачка звільнена від сплати судового збору, як особа з обмеженими можливостями інвалід ІІ групи. За ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, судові витрати зі сплати судового збору компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Однак, оскільки відповідача не звільнено від сплати судового збору, витрати на правову допомогу, понесені позивачкою стягуються з відповідача. Позивачкою при зверненні з позовом заявлено вимогу про стягнення з відповідача судових витрат, у позові вказано про понесення позивачкою витрат на правову допомогу в розмірі 6 058,00 грн, представниця позивачки в судовому засіданні підтримала таку вимогу та просила стягнути такі витрати з відповідача. Пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частина 8 статті 141 ЦПК України встановлює, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, у матеріалах цивільної справи, при поданні позову, представницею позивачки надано копії: свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю представниці позивачки /а.с.6/, ордеру про надання правничої допомоги /а.с.23/, договору про надання правової допомоги від 14 листопада 2024 року /а.с.27/, п.2 якого передбачено, що оплата витрат здійснюється на підставі рахунків/розрахунків. Розмір ставки гонорару визначається окремою додатковою угодою № 1 від 29 січня 2025 року до Договору від 14 листопада 2024 року /а.с.25-26/, якою узгоджено надання послуг: консультація Масякіної І. С., аналіз наданих клієнтом документів, вивчення судової практики 1 година на суму 1 211,60 грн, складання запиту 1 година на суму 1 211,60 грн, складання позовної заяви 3 години на суму 3 634,80 грн; розрахунок вартості наданої допомоги від 29 січня 2025 року /а.с.31/. Згідно зі змістом ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктом 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справ № 755/9215/15-ц, висновано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальних адвокатських витрат (встановлення їхньої доцільності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При цьому у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 квітня 2023 року у справі № 760/10847/20-ц сформульовано висновок, що у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. З урахуванням змісту та обсягу позовної заяви, зібраних доказів, проведених представницею в порядку досудового врегулювання спору дій, поданих нею клопотань як до, так і після звернення до суду, участі представниці у двох засіданнях у справі в режимі відеоконференції, розгляду справи в загальному порядку, враховуючи складність справи та те, що до закінчення судових дебатів представницею позивачки не заявлено про необхідність встановлення строку для подання доказів на підтвердження судових витрат, на думку суду стороною позивачки підтверджено обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість. Відтак, понесені позивачкою витрати на правничу допомогу у розмірі 6 058,00 грн є цілком співмірними ціні позову, складності вирішеного судом питання та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягу доказування та підлягають до стягнення з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань. На підставі викладеного,

Outcome: approved