Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~11.04.2025 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В позовній заяві вказував на те, що 23.07.1973 року, його було прийнято на роботу до ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод». 28.02.2025 року він звільнився з роботи за згодою сторін. Однак при звільненні ПАТ «ПТМЗ» повного розрахунку з ним не провів, заборгованість по заробітній платі на день звільнення становила 64973,11 грн. На день пред`явлення позову розрахунок по заборгованості по заробітній платі з ним не проведено. А тому з відповідача на його користь підлягає стягненню середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 173604,00 грн. В зв`язку з чим просив суд стягнути з АТ «ПТМЗ» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01.05.2024 року по 01.02.2025 рік в сумі 64973,11 грн. і середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 01.04.2024 року по 10.04.2025 рік в розмірі 173604,00 грн. Ухвалою суду від 14.04.2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 21.04.2025 року відповідачем АТ «Полтавський турбомеханічний завод» подано до суду відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку. Просили суд відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи в розмірі 173\~604,00 грн. 30.04.2025 позивачем [PERSON] подано до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідача ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод» в судове засідання свого представника не направив, попередньо надали заяву про відкладення розгляду справи. За наявності у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , 23.07.1973 року прийнятий на посаду токаря до Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод». На підставі наказу №ПТМ 00000019 від 28.02.2025 року звільнений за угодою сторін, згідно п. 1ст. 36 КЗпП. Як встановлено судом, при звільненні підприємство АТ «Полтавський турбомеханічний завод» не виплатило позивачу належної на день звільнення заробітної плати за період з 01.04.2024 року по 01.02.2025 рік в сумі 64973,11 грн. Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до частини 1 статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі статтею 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною першої статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Враховуючи, що відповідачем АТ «ПТМЗ» на день звільнення 28.02.2025 рік, [PERSON] не було виплачено заборгованість, що утворилася по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з 01.05.2024 року по 01.02.2025 рік в розмірі 64973,11 грн., суд приходить до висновку, що в даній частині позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості сум, належних при звільненні, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме: виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. \~ \~ \~ \~Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. \~ \~ \~ \~Відповідно до абзацу першого пункту 8 зазначеного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. \~ \~ \~ \~Крім того, судом встановлено, що [PERSON] звільнився 28.02.2025 року, станом на день звільнення фактичний розрахунок з ним проведено не було. А тому враховуючи вимоги ст.117 ККЗпП України, період стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з першого робочого дня при звільненні, тобто з 03.03.2025 року по день звернення з позовом, тобто по 10.04.2025 рік, та становить 29 робочих днів затримки (21 робочий день у березні 2025 року та 8 робочих днів у квітні 2025 року). \~ \~ \~ \~З наданих до суду документів вбачається, що середньоденна [PERSON] за останні два робочі місяці становить 459,00 грн. \~ \~ \~ \~Отже середній заробіток за час затримки боржником виплати заробітної плати при звільненні [PERSON] за період з 03.03.2025 року по 10.04.2025 рік становить 13313,61 грн. (0459,09 грн. середньоденна заробітна плата х 29 днів затримки). \~ \~ \~ \~Враховуючи те, що повний розрахунок з [PERSON] відповідачем не було проведено, суд приходить до висновку, що з ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод» на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з період з 03.03.2025 року по 10.04.2025 рік в розмірі 13313,61 грн., а тому дана частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню \~ \~ \~ \~Крім того, з Акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1211,20 грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial