Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

05.03.2025 ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» через систему «Електронний суд» звернулося до [PERSON] з позовом, в якому вказує, що 08.11.2019 між ТОВ «Займер» і відповідачем укладено кредитний договір №91174, на підставі якого останній отримав кредит у сумі 3500 грн строком на 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 2% у день (730% річних). 28.10.2021 між ТОВ «Займер» і ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу, згідно з умовами якого останнє набуло право вимоги грошових коштів від [PERSON] за вказаним кредитним договором. Відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на 04.12.2024 у нього утворилася заборгованість у розмірі 12390 грн, з яких: 3500 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту, 8890 грн прострочена заборгованість за відсотками. Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь товариства вказану суму. Крім цього позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у сумі 10500 грн та судовий збір у сумі 2422 грн 40 коп. Ухвалою судді Сумського районного суду Сумської області від 05.03.2025 цивільну справу за позовом ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» передано до Білопільського районного суду Сумської області за територіальною підсудністю. Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 26.03.2025 відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» - адвокат Пархомчук С.В. не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без участі представника товариства, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Громова К.Д. у судове засідання також не з`явилися, направили до суду заяву про розгляд справи без їх участі, просять відмовити у задоволенні позовних вимог в частині простроченої заборгованості за процентами. У відзиві від 06.04.2025 зазначили, що оскільки відповідач [PERSON] на момент укладення і дії кредитного договору проходив військову службу в Збройних силах України, приймав участь в АТО, на даний час призваний на військову службу і продовжує її по теперішній час, тому має право на вищезазначені пільги та звільняється від сплати відсотків за користування кредитом та штрафів/пені за несвоєчасну сплату платежів по кредиту. Крім цього, на момент ініціювання позовної заяви по даній справі відповідач проходив лікування після поранення і не мав можливості врегулювати відповідне питання з кредитором. 21.04.2025 представник відповідача надіслала повторно заяву в якій просить суд, відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача простроченої заборгованості за процентами в розмірі 8890 грн, та судові витрати розподілити пропорційно згідно діючого законодавства. 10.04.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якому позивач наголошує на такому: при укладенні договору відповідач добровільно погодився на умови визначені в ньому і у тому числі щодо пролонгації дії договору та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту. Крім того, позивач звертає увагу, що нарахування здійснювалось первісним кредитором за укладеним договором та з моменту отримання права вимоги до відповідача за договором факторингу позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Позивач наголошує на тому, що [PERSON] при укладенні договору не надав первісному кредиторові документів, визначених п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» і зазначених у листі Національного банку України від 02.09.2014 №18-112/48620, що надають право для застосування пільги. У зв`язку з вищевикладеними обставинами, позивач просить відзив на позовну заяву відповідача залишити без розгляду та задоволення. 15.04.2025 від представника позивача надійшла заява про компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у сумі 10500 грн. На підтвердження понесених витрат долучає акт про отримання правової допомоги та платіжну інструкцію № 3 7512 від 14.04.2025 про сплату вищевказаної суми. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 08.11.2019 між [PERSON] і ТОВ «Займер» у режимі онлайн було укладено договір про надання фінансового кредиту №91174, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 3500 грн на 30 днів до 07.12.2019, зі сплатою процентів за користування кредитом за фіксованою ставкою 2% на добу (730% річних) (а. с. 12-14). Відповідно до п. п. 1.4, 2.1, 2.3 договору кредит надається клієнту в безготівковій формі в національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Згідно з п. п. 3.1.4, 3.4.2 договору товариство має право без згоди клієнта поступатися своїм правом вимоги за даним договором третій особі, у зв`язку з чим відбувається заміна сторони кредитодавця за цим договором. Клієнт зобов`язаний своєчасно повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом у порядку, встановленому договором. Цього ж дня між ТОВ «Займер» і [PERSON] підписано додаток №1 до договору про надання фінансового кредиту №91174, а саме: графік розрахунків та орієнтовну сукупну вартість кредиту (а. с. 14). У договорі про надання фінансового кредиту № 91174, додатку №1 до нього позичальником вказаний [PERSON] та зазначено, що вказані документи підписані ним електронним підписом (а. с.8 зв. ). Також відповідач в договорі №91174 від 08.11.2019 зазначив номер свого рахунку, а саме: [NUMBER] (а. с. 13 зв.). 08.11.2019 ТОВ «Займер» через оператора платіжних послуг ТОВ «Платежі Онлайн» (платіжний сервіс «Platon») перерахувало на картку [NUMBER] грн за кредитним договором №91174 (а. с. 25). 28.10.2021 між ТОВ «Займер» і ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01 28/10/2021, згідно з умовами якого ТОВ «Займер» відступило за плату, а ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» прийняло належні ТОВ «Займер» права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимог (а. с.15-18 зв.). Відповідно до п. 6.2.3 договору факторингу права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами цього договору. Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу №01 28/10/2021 від 28.01.2021 ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло право вимоги заборгованості до [PERSON] у розмірі 12390 грн за договором №91174 від 08.11.2019, з яких: 3500 грн заборгованість за тілом кредиту, 8890 грн заборгованість за відсотками (а. с. 8). Розмір заборгованості підтверджується випискою з особового рахунку [PERSON] (а. с. 7 зв.) 12.11.2021 позивач направив відповідачу поштою вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором №91174 від 18.01.2020 (а. с. 7). У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Як вбачається з ч. 1-2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції, яка діяла на час укладення кредитного договору). Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). Стосовно доводів представника відповідача, що він є військовослужбовцем та на нього поширюються пільги, передбачені п. 15) ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в тому числі щодо ненарахування процентів за користування кредитними коштами слід зазначити таке. На підтвердження обставин поширення на нього положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідач надавав копію військового квитка, в якому зазначено, що 28.07.2017 на підставі контракуту прийнятий на військову службу у Збройні сили України, а 27.07.2020 звільнений у зв`язку із закінченням строку контракту, 24.02.2022 призваний по мобілізації на службу до Збройних сил України у військової частини [NUMBER] . Також долучено довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), в якій вказано, що [PERSON] [INFO] під час захисту Батьківщини внаслідок умисних протиправних дій з боку збройних сил Російської Федерації отримав поранення (а. с. 47,48). Пунктом 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в ред. на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. Дійсно, з копії військового квитка [PERSON] вбачається, що 28.07.2017 на підставі контракту [PERSON] прийнятий на військову службу. 27.07.2020 [PERSON] у зв`язку з закінченням строку контракту звільнений, і призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022\~з 24.02.2022 року по теперішній час та відповідно до посвідчення серії [NUMBER] виданого 24.10.2018 року він є учасником бойових дій (а. п. 47-49 зв.). Відповідно до наданого відповідачем розрахунку заборгованості за договором №91174 від 08.11.2019, нарахування відсотків за користування кредитними коштами здійснювалось з 19.03.2020 по 05.06.2020 (а.с. 80 зв.-84). Отже, на відповідача поширювалися пільги передбачені пунктом 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, а саме: не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом у зазначений період», нарахуванню і стягненню нараховані відсотки за користування кредитними коштам не підлягають. Доводи представника позивача про те, що відповідач не звертався до фінансової установи та не надавав документів, які дають йому відповідні пільги передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» суд оцінює відповідно до вимог процесуального законодавства, і з урахуванням конкретних обставин цієї справи, і вважає, що відсутність звернення відповідача до первісних кредиторів та позивача, не спростовує той факт, що на [PERSON] розповсюджується дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за певні періоди. За наявності позову банку про стягнення боргу за кредитним договором суди повинні самостійно здійснювати перерахунок кредитної заборгованості з огляду на поширення на позичальника пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (зменшити визначений банком обсяг заборгованості за тілом кредиту на суми зарахованих платежів на погашення штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом). Аналогічний висновок щодо застосування відповідних норм права висловлено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року по справі № 642/548/21. Суд вважає за необхідне зазначити, що вказані пільги не стосуються погашення основного боргу за кредитною заборгованістю (тіла кредиту). Отже,\~загальна сума\~заборгованості відповідача\~перед позивачем\~становить 3500грн за основною сумою боргу. Враховуючи викладене, з [PERSON] на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» необхідно стягнути 3500 грн заборгованості по кредитному договору, за простроченим тілом кредиту. Що стосується вимоги про стягнення 10500 грн витрат на правничу допомогу, то суд дійшов такого висновку. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 8 статі 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (§80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (§95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц. З огляду на викладене, визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги норми ч. 4 ст. 137 ЦПК України, характер спірних правовідносин, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, значення справи для сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 3000 грн понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача також слід стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати по судовому збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі 2422 гн 40 коп (3500 грн х 100% : 12390 грн х 5422 грн 40 коп : 100% = 1531 грн 75 коп).

Outcome: partial