Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

19 лютого 2024 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до Піщанської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно, в якій позивач просить суд визнати за [PERSON] право власності за заповітом на житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] , що складаються із житлового будинку «А» загальною площею 60,1 м.кв., житловою площею 44,2 м.кв., навіс «а», ганок «а-1», сарай «Б», погріб «Б/п», прибудова «б»„ господарська будівля «В», прибудова «в», душова-вбиральня «Г», альтанка «Д», навіс «Н», хвіртка, ворота «1-2», огорожа «з», згідно даних технічного паспорта виготовленого ФОП « [PERSON] » В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] померла її матір. Після смерті матері відкрилася спадщина до складу якої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Піщанської селищної ради (бувшої Миролюбівської сільської ради Піщанського району) та житловий будинок із господарськими будівлями по [ADDRESS] . При житті, 26 грудня 2001 року, мати склала заповіт посвідчений секретарем виконкому Миролюбівської сільської ради, Піщанського району, Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за № 193, яким заповіла мені все належне їй, на день смерті, майно, в тому числі і житловий будинок. В установлений законом строк, за оформленням спадщини вона звернулася до приватного нотаріуса. 29.11.2023 року нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом згідно якого нею успадковано земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала матері. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок їй відмовлено про що нотаріусом 30.12.2023 року, видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Постанова мотивована тим, що нею не надано правоустановлюючого документа про належність спадкового майна (житлового будинку) спадкодавцеві її матері [PERSON] . При житті матір не вирішила питання про оформлення права власності на житловий будинок, який збудовано, згідно даних технічного паспорту, в 1972 році, що підтверджується довідкою Тульчинського МБТІ від 19 грудня 2023 року № 942-208. У зв`язку зі смертю матері в даний час вирішити питання про оформлення за нею права власності на будинок не представляється можливим. Належний технічний стан спадкового будинку підтверджується його технічною інвентаризацією та виданим Технічним паспортом від 17 грудня 2022 року. Згідно довідки незалежного оцінювача вартість житлового будинку із господарськими будівлями станом на 09 лютого 2024 року складає 75 141,00 грн. За наведених обставин вона змушена звернутися із даною заявою до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 лютого 2024 року дану позовну заяву було передано для розгляду судді Нестеруку В.В. Ухвалою суду від 23 лютого 2024 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до Піщанської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно, розгляд справи вирішено провести в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали, проведення підготовчого засідання призначено на 11 годину 00 хвилин 20 березня 2024 року. 20 березня 2024 року за клопотанням представника позивача підготовче засідання було відкладено на 10 годину 00 хвилин 19 квітня 2024 року. 19 квітня 2024 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Лукавського А. В. на адресу суду надійшли письмові докази: довідки Піщанської селищної ради про склад осіб, які прожитвали із спадкодавцями. 19 квітня 2024 року за клопотанням представника позивача в підготовчому засіданні і даній цивільній справі було оголошено перерву до 09 годин 30 хвилин 23 травня 2024 року. 23 травня 2024 року від представнкиа позивача [PERSON] - адвоката Лукавського А. В. на адресу суду надійшли письмові докази: витяги з погосподарської книги № 7-8 за 1967-1969 року. Ухвалою суду від 23 травня 2024 року в підготовчому засіданні в даній цивільній справі було оголошено перерву до 11 години 00 хвилин 24 липня 2024 року, витребувано у приватного нотаріуса Тульчинського районного нотаріального округу Носова Владислава Володимировича належним чином засвідчену копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в с. Миролюбівка Тульчинського району Вінницької області, та Витяг (інформаційну довідку) зі Спадкового реєстру про наявність (відсутність) посвідченого заповіту, спадкового договору, заведеної спадкової справи та виданого свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в с. Миролюбівка Тульчинського району Вінницької області. 09 липня 2024 року на адресу суду від приватного нотаріуса Тульчинського районного нотаріального округу Носова В. В. надійшла засвідчена копія спадкової справи № 108/2022 до майна померлої [INFO] [PERSON] . 24 липня 2024 року дану цивільну справу було знято з розгляду до 10 години 30 хвилин 15 серпня 2024 року у зв`язку із зайнятістю головуючого судді Нестерука В.В. в іншому провадженні. 15 серпня 2024 року за клопотанням представника позивача підготовче засідання було відкладено на 10 годину 00 хвилин 25 вересня 2024 року . 25 вересня 2024 року у зв`язку з неявкою позивача та її представника підготовче засідання було відкладено на 11 годину 00 хвилин 25 жовтня 2024 року. 25 жовтня 2024 року у зв`язку з неявкою позивача та її представника підготовче засідання було відкладено на 13 годину 30 хвилин 13 листопада 2024 року. 05 листопада 2024 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Лукавського А. В. на адресу суду надійшла заява про зміну предмету позову, в якій представник позивача зазначає, що при підготовці позовної заяви, помилково, визначено предметом позову будинок по [ADDRESS] , а фактично наведений будинок знаходиться за адресою [ADDRESS] , що підгверджується доказами, які знаходяться в матеріалах справи, а тому просить суд визнати за [PERSON] право власності за заповітом на житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] , що складаються із житлового будинку «А» загальною площею 60,1 м.кв., житловою площею 44,2 м.кв., навіс «а», ганок «а-1», сарай «Б», погріб «Б/п», прибудова «б», господарська будівля «В», прибудова «в», душова-вбиральня «Г», альтанка «Д», навіс «Н», хвіртка, ворота «1-2», огорожа «з», згідно даних технічного паспорта виготовленого ФОП « [PERSON] ». 13 листопада 2024 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Лукавського А. В. на адресу суду надійшла заява, в якій він просить долучити до матеріалів справи копію відповіді Піщанської селищної ради на адвокатський запит про надання доказів щодо виділення земельної ділянки під забудову житлового будинку по [ADDRESS] . 13 листопада 2024 року за клопотанням представника позивача підготовче засідання було відкладено на 11 годину 00 хвилин 23 грудня 2024 року . 23 грудня 2024 року дану цивільну справу було знято з розгляду до 15 години 00 хвилин 03 лютого 2025 року у зв`язку із перебуванням головуючого судді Нестерука В. В. в нарадчій кімнаті по іншій справі. 03 лютого 2025 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Лукавського А. В. на адресу суду надійшла заява, в якій він просить долучити до матеріалів справи виписку з погосподарської книги № 11 за 1991-1995 роки щодо господарства по [ADDRESS] станом на 15 квітня 1991 року. Ухвалою суду від 03 лютого 2025 року було закрито підготовче провадження по даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 09 годину 30 хвилин 27 лютого 2025 року. 27 лютого 2025 року дану цивільну справу було знято з розгляду до 10 години 30 хвилин 20 березня 2025 року у зв`язку із перебуванням головуючого судді Нестерука В. В. у відпустці. 20 березня 2025 року дану цивільну справу було знято з розгляду до 15 години 00 хвилин 23 квітня 2025 року у зв`язку із зайнятістю головуючого судді Нестерука В. В. в іншому провадженні. 23 квітня 2025 року у зв`язку з неявкою позивача та її представника судове засідання було відкладено на 09 годину 00 хвилин 12 травня 2025 року. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Лукавський А.В. в судове засідання 12 травня 2025 року не з`явилися, проте від представника позивача на адресу суду надійшла заява, в якій він просить розгляд справи здійснювати без їхньої з позивачем участі, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити. Відповідач Піщанська селищна рада Вінницької області в судове засідання 12 травня 2025 року повноважного представника не направив, проте на адресу суду від селищного голови Крижанівського О.І. надійшла заява про розгляд справи без участі, в якій він просить розглянути справу без участі представника відповідача на підставі наявних письмових матеріалів на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, суд, вважає за можливе, здійснювати судовий розгляд у судовому засіданні без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Пунктом 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та, враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Судом встановлено, що [INFO] в с. Миролюбівка Тульчинського району Вінницької області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Піщанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (а.с.8). Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] про народження [PERSON] , в якому її матір`ю зазначено [PERSON] та копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , відповідно до якого прізвище [PERSON] після реєстрації шлюбу з [PERSON] було змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] », підтверджується, що [PERSON] являється дочкою [PERSON] (а.с.6-7). Відповідно до довідки Піщанської селищної ради Вінницької області № 618 від 01 квітня 2024 року, [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з нею була зареєстрована, проживала та вела спільне господарство дочка [PERSON] , [INFO] . (а.с.44) На підставі досліджених судом матеріалів спадкової справи № 108/2022 до майна померлої [INFO] [PERSON] , копію якої було надано приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Носовим В.В. судом було встановлено, що 26 грудня 2001 року [PERSON] , було складено заповіт, який посвідчений 26 грудня 2001 року секретарем виконавчого комітету Миролюбівської сільської ради Піщанського району Вінницької області та зареєстрований у Спадковому реєстрі за № 193, відовідно до якого [PERSON] на випадок смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право заповіла своїй дочці [PERSON] (а.с.84) Як слідує з матеріалів наданої суду та дослідженої копії спадкової справи 04 жовтня 2022 року [PERSON] подала приватному нотаріусу Тульчинського районного нотаріального округу Носову В.В. заяву про прийняття спадщини, яка залишилися після смерті її матері [PERSON] (а.с.77) 29 листопада 2023 року приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Носовим В. В. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яким він на підставі заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Миролюбівської сільської ради Піщанського району Вінницької області 26 грудня 2001 року за реєстроваим № 193, посвідчив, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є її дочка [PERSON] , [INFO] , а спадщина, на яку видане свідоцтво складається з земельної ділянки загальною площею 1,7517 га, яка розташована на території Миролюбівської сільської ради Тульчинського (колишнього Піщанського) району Вінницької області, в межах згідно з планом, яка належала померлій на підставі рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 26 серпня 2015 року, справа №142/936/15-ц 2/142/243/15, яке вступило в законну силу 07 вересня 2015 року та розпорядження Піщанської районної державної адміністрації Вінницької області від 30 листопада 2015 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Миролюбівської сільської ради та видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку», право власності на яку зареєстровано за померлою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03 лютого 2016 року державним реєстратором Реєстраційної служби Піщанського районного управління юстиції Вінницької області Бойко О.І., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 843169605232, номер запису про право власності: 13162141, кадастровий номер земельної ділянки - 0523282000:01:001:0047, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.121). Крім того, 29 листопада 2023 року приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Носовим В. В. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яким він на підставі заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Миролюбівської сільської ради Піщанського району Вінницької області 26 грудня 2001 року за реєстроваим № 193, посвідчив, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є її дочка [PERSON] , [INFO] , а спадщина, на яку видане свідоцтво складається з земельної ділянки загальною площею 1,7455 га, яка розташована на території Миролюбівської сільської ради Тульчинського (колишнього Піїцанського) району Вінницької області, в межах згідно з планом, яка належала померлій на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №963222, виданого 25 червня 2007 року Піщанським районним відділом земельних ресурсів, на підставі розпорядження Піщанської районної державної адміністрації від 18 грудня 2006 року №364. який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010782000408, право власності на яку зареєстровано за померлою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15 травня 2017 року державним реєстратором Бершадської міської ради Вінницької області Красиленком С,М., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1251360605232, номер запису про право власності: 20471787, кадастровий номер земельної ділянки - 0523282000:01:001:0301, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.123). Постановою приватного нотаріуса Тульчинського районного нотаріального округу Носова В.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 січня 2024 року № 07/02-31 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , через неподання правовстановлюючих документів на житловий будинок, який би підтверджував право власності спадкодавця [PERSON] за відсутності реєстрації права власності на згаданий вище житловий будинок (а.с.16) Згідно довідки Комунального підприємства «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Вінницької обласної ради № 942-208 від 19 грудня 2023 року, згідно архівних даних станом на 31 грудня 2012 року, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано (а.с.13) Згідно даних технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] , виготовленого 17 грудня 2022 року, житловий будинок, зазначений в технічному паспорті під літ. «А», навіс під літ «а», ганок під літ «а1», споруджені в 1972 році, сарай під літ «п», погріб під літ «Б/п», душова-вбиральня під літ. «Г», споруджені в 1974 році, прибудова, зазначена в технічному паспорті під літ. «б», господарська будівля під літ «В», споруджені в 1976 році, прибудова під літ. «в», альтанка під літ. «Д», споруджені в 1976 році, навіс під літ «Н», споруджений в 1980 році (а.с.10-12) Середньо-ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 60,1 кв. м., станом на 09 лютого 2024 року складає 2000 доларів США, що еквівалентно 75141,00 грн, що підтверджується оцінкою об`єкта, наданою незалежним оцінювачем [PERSON] (а.с.16) Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо нотаріусом обгрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. В пункті 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, зазначено, що при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Відповідно до частин 1 та 3 статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, які виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Оскільки [PERSON] померла [INFO] , відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України на спадкові правовідносини, які виникли після його смерті поширюється дія ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. Відповідно до 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно положень ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до положень п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Тобто, до предмету доказування за даним позовом налажать і обставини прийняття чи неприйняття спадщини позивачем після смерті свої матері [PERSON] . Під час судового розгляду судом було встановлено, що [PERSON] проживала разом із спадкодавцем [PERSON] на день її смерті, та крім того, у встановлений законом шестимісячний строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, яка залишилася після її смерті, тобто позивач [PERSON] є такою, що прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті її матері [PERSON] . Інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] у встановлені законом порядку та в строк судом не встановлено. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією з таких законних підстав набуття права власності на майно є спадкування. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Встановивши місце відкриття спадщини та коло спадкоємців, які прийняли спадщину, суд вирішуючи питання про законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна суд враховує, що після смерті спадкодавця [PERSON] залишилося спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , побудовані в період з 1972 року по 1980 рік. Відповідно до виписки з погосподарської книги №7-№8 за 1967-1969 роки Миролюбівської сільської ради депутатів трудящих домогосподарство з реєстрацією місця проживання на території ради по [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] , відносилося до суспільної групи домогосподарств колгоспних дворів, головою якого вказано [PERSON] , 1910 року народження, а в списках членів господарства зазначено її дочку [PERSON] , 1931 року народження, зятя [PERSON] , 1944 року народження, онуку [PERSON] , 1969 року народження (а.с.54-56) Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , померла [INFO] в с. Миролюбівка Піщанського району Вінницької області (а.с.45) Відповідно до довідки Піщанської селищної ради Вінницької області № 617 від 01 квітня 2024 року, [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (свідоцтво про смерть [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Миролюбівської сільської ради Піщанського району Вінницької області) була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з нею була зареєстрована, проживала та вела спільне господарство дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.43) Відповідно до наданої Піщанською селищною радою Вінницької області на адвокатський запит адвоката Лукавського А. В. виписки з погогосподарської книги № 11 за 1991-1992 роки Миролюбівської сільської ради Піщанського району Вінницької області домогосподарство за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] , відносилося до суспільної групи колгоспних дворів, головою домогосподарства вказано [PERSON] , [INFO] , а в списках членів домогосподарства зазначено її дочку [PERSON] , [INFO] (а.с.181) Відповідно до листа Піщанської селищної ради Вінницької області № 1917 від 11 листопада 2024 року наданого у відповідь на запит адвоката Лукавського А. В., в матеріалах бувшої Миролюбівської сільської ради відсутні будь-які відомості про виділення в 1970-1979 роках земемльної ділянки [PERSON] чи іншій особі для будівництва житлового будинку та господарських споруд, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.165) Таким чином, судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , належав колгоспному двору, головою якого була [PERSON] , а членом колгоспного двору, яка постійно проживали за вказаною адресою була лише її дочка [PERSON] . Відповідно до абзацу другого пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права власності" спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватись за нормами, що регулюють власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно з положеннями ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року № 1540-V майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69). Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Відповідно до ст.120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.«г» своєї постанови №20, за правилами ст.563 ЦК України 1963 року, спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Виходячи з обставин справи, житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] , станом на 30.06.1990 року належав до колгоспного типу двору, а станом на 15.04.1991 року головою колгоспного двору була [PERSON] , а його членом була [PERSON] , то відповідно кожному з них належало по 1/2 частині даного колгоспного двору. Оскільки [PERSON] померла [INFO] відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини спадкування після її смерті поширюється дія ЦК УРСР в редакції 1963 року. Аналіз положень Розділу VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР в редакції 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 524 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Так, відповідно до статей 529, 530 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Статтею 531 ЦК УРСР встановлено, що до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] , [INFO] , була матір`ю [PERSON] . Таким чином, [PERSON] являється спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом відповідно до ст.. 529 ЦК УРСР на майно [PERSON] як її дочка. Як вказав Верховний Суд у постанові від 25 березня 2020 року по справі № 305/235/17, відповідно до статей 524, 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття та оформлення спадщини після смерті особи, спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. За статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі статтями 549 та 554 ЦК УРСР спадкоємець фактично прийняв спадщину : 1) якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо. Статтею 549 Цивільного кодексу УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня її відкриття він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном або подав нотаріальному органу заяву про прийняття спадщини. Таким чином, Цивільний кодекс УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. При цьому фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. З копії рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 26 серпня 2015 року, яке міститься в матеріалах спадкової справи до майна померлої [PERSON] , вбачається, що [PERSON] було визнано спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті її матері, [PERSON] , померлої [INFO] , визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті її матері - [PERSON] , померлої [INFO] , а саме : на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП ім..Карла Маркса с. Миролюбівка Піщанського району Вінницької області, розміром 1,99 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 57 тисяч 542 гривні 51 копійка, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0375963, виданого головою Піщанської районної державної адміністрації 01 жовтня 1997 року на підставі рішення Піщанської районної державної адміністрації від 18 листопада 1996 року за № 249(а.с.100-101) Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України N18/5 від 14.06.1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до положень п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Таким чином, під час судового розгляду на підставі наданих суду та досліджених доказів доведено вступ [PERSON] в управління та володіння спадковим майном, яке залишилося після смерті її матері [PERSON] , в тому числі і частиною житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] . За таких умов, враховуючи, що померлій матері позивача [PERSON] - [PERSON] за життя належало право на частину житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] , беручи до уваги, що [PERSON] за життя вступила в управління та володіння спадковим майном, яке залишилося після смерті її матері [PERSON] , в тому числі частиною житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] , однак не оформивши спадкових прав на належне померлій [PERSON] майно , а [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] у встановленому законом порядку, оскільки проживала разом з нею на день смерті та подала нотаріусу у строк у шість місяців заяву про прийняття спадщини, беручи до уваги, що інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , в тому числі тих, які мають право на обов`язкову частку в спадщині судом не встановлено, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] право власності за заповітом на житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] , що складаються із житлового будинку «А» загальною площею 60,1 м.кв., житловою площею 44,2 м.кв., навіс «а», ганок «а-1», сарай «Б», погріб «Б/п», прибудова «б»„ господарська будівля «В», прибудова «в», душова-вбиральня «Г», альтанка «Д», навіс «Н», хвіртка, ворота «1-2», огорожа «з», згідно даних технічного паспорта виготовленого ФОП « [PERSON] » підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved