Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

у квітні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просить стягнути моральну шкоду в сумі 100000 грн. Обґрунтовано позов, зокрема, тим, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року у справі № 620/7784/22 адміністративний позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не проведення з 21.09.2022 перерахунку пенсії [PERSON] , як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області обчислити пенсію по інвалідності [PERSON] , як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, починаючи з 21.09.2022. Оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області не повідомило суд, що ним вже було перераховано позивачу пенсію, тому, при виконанні зазначеного судового рішення, відповідач повторно провів йому перерахунок пенсії, внаслідок чого його пенсія зменшилась, оскільки зменшився коефіцієнт з 2,9 до 2,5 щодо обчислення пенсії. Через протиправну бездіяльність відповідача позивачу заподіяна моральна шкода, оскільки позивач був змушений прикладати особисті зусилля для захисту своїх прав, вести тривалу переписку з Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області щодо стану виконання судового рішення. Також, не виконання рішення суду негативно відобразилось на його самопочутті. З огляду на це психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не призвели до тяжких наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння моральної шкоди. У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, визначено учасникам справи строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подало відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в його задоволенні. Зокрема, у відзиві зазначає, що листом від 21.10.2022 № 8719-7468/В-02/8-2500-22 Головне управління надало позивачу копії рішень про перерахунок пенсії за період з 2018 по 2022 роки, тобто позивач мав бути обізнаний про проведення перерахунку пенсії та її розмір. Крім того, листом № 6237-5481/В-02/8-2500/23 від 20.04.2023 відповідач повідомив позивача, що при виконанні рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 у справі № 620/7784/22, коефіцієнт заробітної плати, з якого обчислюється пенсія у 2022 році повинен складати 2,50124, в результаті чого розмір пенсії позивача зменшиться. Запропоновано звернутися до відділу обслуговування громадян № 2 Управління обслуговування громадян Головного управління із заявою про відмову від виконання рішення суду. Відповідач вважає, що вказані позивачем розрахунок і оцінка душевних страждань є суб`єктивними і не підтверджені відповідними документами, іншими належними і допустимими доказами, а тому, в задоволенні позову слід відмовити. Позивач подав відповідь на відзив, в якому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач не спростував його доводи, викладені у позові. Також, позивач вважає, що Головне управління ПФУ в Чернігівській області розуміючи, що при виконанні рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 у справі № 620/7784/22 будуть порушені його соціальні гарантії мало було звернутись до суду за роз`ясненням про порядок виконання судового рішення, оскільки його виконання призведе до погіршення прав позивача. Позивач вважає, що його позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому просить задовольнити позов. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію по інвалідності, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС, що підтверджується копією посвідчення, наявною в матеріалах справи (а.с. 9). Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року у справі № 620/7784/22 адміністративний позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не проведення з 21.09.2022 перерахунку пенсії [PERSON] , як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області обчислити пенсію по інвалідності [PERSON] , як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на\~1\~січня відповідного\~року,\~починаючи з\~21.09.2022\~(а.с.\~4-8). Як зазначено в позові, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області на виконання судового рішення було здійснено перерахунок пенсії позивача, однак внаслідок такого перерахунку його пенсія зменшилась. Згідно зі статтею 19\~Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56\~Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18\~ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду. Згідно статті 129-1\~Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження. За статтею 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Право на справедливий суд, гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. Право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, § 40). У пілотному рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява 40450/04, п. 46) Європейський суд з прав людини зазначив: «...що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі «Метаксас проти Греції» (Metaxas v. Greece), N 8415/02, п.19, від 27 травня 2004 року; та у справі «Лізанец проти України» (Lizanets v. Ukraine), N 6725/03, п. 43, від 31 травня 2007 року). У п. 54 звернув увагу, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v .Ukraine), N1811/06, від 19 лютого 2009 року). Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 3 ст.\~23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди,якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно частини\~першої статті\~1167\~Цивільного кодексу\~України моральна\~шкода,\~завдана фізичній\~або юридичній\~особі неправомірними\~рішеннями,\~діями чи\~бездіяльністю,\~відшкодовується особою,\~яка її\~завдала,\~за наявності\~її вини,\~крім випадків,\~встановлених частиною\~другою цієї\~статті. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 Цивільного кодексу України відповідно. Відповідно до статті 1173\~ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 Цивільного кодексу України). Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Пунктом 3\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~4\~від 31\~березня 1995\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» передбачено,\~що під\~моральною шкодою\~слід розуміти\~втрати немайнового\~характеру внаслідок\~моральних чи\~фізичних страждань,\~або інших\~негативних явищ,\~заподіяних фізичній\~чи юридичній\~особі незаконними\~діями або\~бездіяльністю інших\~осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Крім того,\~у пункті\~5\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~4\~від 31\~березня 1995\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» роз`яснено,\~що відповідно\~до загальних\~підстав цивільно-правової\~відповідальності обов`язковому\~з`ясуванню при\~вирішенні спору\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди підлягають:\~наявність такої\~шкоди,\~протиправність діяння\~її заподіювача,\~наявність причинного\~зв`язку між\~шкодою і\~протиправним діянням\~заподіювача та\~вини останнього\~в її\~заподіянні.\~Суд,\~зокрема,\~повинен з`ясувати,\~чим підтверджується\~факт заподіяння\~позивачеві моральних\~чи фізичних\~страждань або\~втрат немайнового\~характеру,\~за яких\~обставин чи\~якими діями\~(бездіяльністю)\~вони заподіяні,\~в якій\~грошовій сумі\~чи в\~якій матеріальній\~формі позивач\~оцінює заподіяну\~йому шкоду\~та з\~чого він\~при цьому\~виходить,\~а також\~інші обставини,\~що мають\~значення для\~вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У пункті 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» звернуто увагу судів на те, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб. Також, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц зазначила, що виходячи з положень статей 16 і 23 Цивільного кодексу України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Окрім цього, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути предявлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Суд вважає доведеним факт заподіяння Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області позивачу моральної шкоди, яка полягає у порушенні звичного способу життя та необхідності докладати додаткових зусиль для його організації. Протиправність бездіяльності відповідача встановлено рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року, яке набрало законної сили. Посилання відповідача на те, що позивач не довів факту завдання йому моральної шкоди, суперечить наявним у справі та описаним вище обставинам. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить, зокрема, з характеру страждань, які зазнав позивач, їх тривалості, а також враховує вимушені зміни в життєвих стосунках, тому

Outcome: partial