Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , з вимогами: встановити факти, що мають юридичне значення, а саме, що громадянка України [PERSON] є рідною донькою померлого [INFO] громадянина України [PERSON] , та померлої [INFO] громадянки України [PERSON] , та є повнорідною сестрою [PERSON] , [INFO] . Визначаючи підстави звернення з цією заявою до суду [PERSON] посилається, що встановлення цих юридичних фактів необхідно для реалізації права позивача на оформлення спадщини. 11 жовтня 2023 року Солом`янським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про направлення позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, для розгляду за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва. 06 грудня 2023 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану позовну заяву передано в провадження судді Дніпровського районного суду міста Києва Савлук Т.В. 31 січня 2024 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення. 13 березня 2024 року Київським апеляційним судом прийнято постанову про задоволення апеляційної скарги адвоката Бабенко Світлани Шотівни в інтересах [PERSON] . Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 25 лютого 2025 року Дніпровським районним судом міста Києва (головуючий суддя Савлук Т.В.) постановлено ухвалу про відкриття провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] в м. Києві помер батько сторін [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Клочки Білоцерківського району Київської області. [INFO] в м. Києві померла мати сторін [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Ставище Попільнянського району Житомирської області. Заповіт за життя вони не складали. Після смерті батька сторін [PERSON] позивач та відповідач [PERSON] 29.09.2022р. звернулися до Десятої київської державної нотаріальної контри з заявою про прийняття спадщини, де нотаріусом Сабадаш О.В. цього ж дня зареєстрована спадкова справа за № 1023/2022. Дружина померлого та мати сторін [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] фактично прийняла спадщину оскільки разом проживали та були зареєстровані за постійним місцем проживання на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] (після перейменування - [ADDRESS] ), але юридично не оформила цю спадщину у зв`язку із введеним Указом Президента України військовим станом з 24.02.2022р., який неодноразово продовжувався, її тяжкою хворобою та наступною смертю [INFO] . За життя [PERSON] не заявляла про відмову від спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України та, в свою чергу, нотаріусом від неї в рамках заведеної спадкової справи не отримано відповідну згоду про підтвердження факту родинних відносин між нею, її чоловіком [PERSON] і донькою [PERSON] . Після смерті матері сторін [PERSON] позивач та відповідач 29.03.2023р. звернулися до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контри з заявою про прийняття спадщини, де нотаріусом [PERSON] цього ж дня зареєстрована спадкова справа за №371/2023. Після відкриття спадкових справ за заявами сторін про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті обох з їх батьків, нотаріусами КДНК свідоцтва про право на спадщину за законом нікому із сторін не видавалися, рекомендовано звернутися до суду з відповідними заявами про встановлення факту родинних відносин, оскільки позивач у встановленому законом порядку не може документально підтвердити факт родинних відносин з померлими батьками у зв`язку із зміною свого дошлюбного прізвища « [PERSON] » на « [PERSON] », яке вона прийняла після реєстрації шлюбу 09.11.1991р. виконкомом Петрозаводської міської ради народних депутатів рф, та який розірваний на підставі рішення Медвежьєгорського районного суду республіки Карелія рф від 30.03.1999р., що підтверджено наявним у позивача оригіналом свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , після розірвання якого позивачу залишено прізвище [PERSON] . Наявні у позивача оригінали правовстановлюючих документів, як то свідоцтво про народження та свідоцтво про розірвання шлюбу, за відсутності актового запису про реєстрацію шлюбу або свідоцтва про шлюб, не підтверджують родинне походження позивача від її батьків [PERSON] та [PERSON] , та факт родинних відносин між сторонами у справі. Оскільки реєстрація шлюбу та наступне його розірвання в судовому порядку між позивачем та її чоловіком [PERSON] здійснювалися в рф, з якою у зв`язку з триваючою із 24.02.2022 року збройною агресією рф проти України а також припиненням дипломатичних відносин України із рф, виникли очевидні істотні ускладнення для позивача щодо отримання відповідних витягів чи дублікатів документів актів цивільного стану, складених на території країни-агресора, позивач не може отримати дублікат свідоцтва про укладення шлюбу або витяг із актового запису про його укладення та відповідну зміну після реєстрації шлюбу її дошлюбного прізвища - [PERSON] на прізвище - [PERSON] , що об`єктивно перешкоджає їй представити нотаріусу повний пакет документів щодо підтвердження її кровного походження від батьків [PERSON] та [PERSON] . Таким чином позивач не може реалізувати своє право на отримання спадщини як спадкоємець першої черги за законом після смерті обох із спадкодавців, оскільки цей факт не був визнаний спадкоємцями першої черги за законом померлого [PERSON] - [PERSON] і [PERSON] відповідно до положень п. 4.5 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5 (далі - Порядок № 296/5), яким передбачено: якщо один або кілька спадкоємців за законом позбавлені можливості подати документи, що підтверджують наявність підстав для закликання їх до спадкоємства за законом, вони можуть бути за письмовою згодою всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину і подали докази родинних, шлюбних чи інших відносин зі спадкодавцем, включені до свідоцтва про право на спадщину. Це, в свою чергу, перешкоджає і спадкоємцю першої черги після обох його батьків [PERSON] також отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки включення позивача до спадкоємців першої черги за законом після смерті обох батьків сторін змінює розмір часток кожного зі спадкоємців з огляду на вимоги закону про рівність часток спадкоємців однієї черги. Положеннями статті 174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться (ч. 8 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України). У відповідності до статей 174, 178 Цивільного процесуального кодексу України відповідач також скористався своїм процесуальним правом та направив суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що він в повному обсязі визнає позов та просить його задовольнити. запевняє суд, що він і позивач у справі є повнорідними братом і сестрою та їх батьками є [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Після смерті батька він та його сестра [PERSON] в один день 29 вересня 2022 року подали до Десятої київської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті їх батька. Заву про прийняття спадщини, що відкрилася після його смерті мама сторін [PERSON] до нотаріальної контори не подавала, оскільки фактично прийняла спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] , оскільки вони разом були зареєстровані і проживали в квартирі [ADDRESS] . За життя мама сторін не подавала до нотаріусу заяви про відмову від спадщини, що відкрилася після смерті батька сторін, та оскільки тривалий час вона хворіла, то також не зверталась з відповідною заявою до нотаріусу про визнання [PERSON] їх рідною донькою. [PERSON] з 2010 року постійно проживала і була зареєстрована разом з батьками до моменту їх смерті за однією адресою, вела з ними спільне господарство, здійснювала необхідний догляд за ними. 12 січня 2023 року після смерті мами сторін [PERSON] сторони також разом в один день 29 березня 2023 року подали до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після її смерті. Після відкриття державними нотаріусами спадкових справ за заявами про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті обох з батьків сторін нотаріусами КДНК свідоцтва про право на спадщину за законом нікому із сторін не видавалися, оскільки позивач у встановленому законом порядку не може документально підтвердити факт родинних відносин з померлими батьками у зв`язку із зміною свого дошлюбного прізвища « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] », яке вона прийняла після реєстрації шлюбу 09.11.1991 року в рф, та який розірваний на підставі рішення Медвежьєгорського районного суду республіки Карелія рф від 30.03.1999 року, після розірвання якого їй було залишено прізвище « [PERSON] ». Отримати дублікат свідоцтва про шлюб, актовий запис про реєстрацію шлюбу або іншу довідку щодо зміни прізвища з [PERSON] на [PERSON] при укладенні шлюбу в рф, на підставі яких має бути підтверджено родинне походження позивача від батьків сторін [PERSON] [PERSON] вона також не взмозі з об`єктивних причин у зв`язку з триваючою із 24.02.2022р. збройною агресією рф проти України а також припиненням будь-яких дипломатичних відносин України із рф. Неможливість підтвердження документально родинних відносин позивача зі спадкодавцями унеможливлює йому отримати свідоцтво про право на спадщину за законом та вільно розпоряджатися своєю часткою, оскільки визнання його сестри [PERSON] спадкоємцем першої черги за законом після смерті обох із батьків сторін зменшує його частку у спадщині саме на частку, яка має бути передана їй, одночасно оскаржити дії нотаріусів, якими відмовлено у видачі свідоцтв про прийняття спадщини за законом кожний із сторін не мають правових підстав, оскільки вимоги нотаріусів представити правовстановлюючі документи, що підтверджують факт родинних відносин спадкоємця та спадкодавців, є законними з огляду на вимоги ст. 46 Закону України «Про нотаріат». При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться (ч. 8 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України). Позивач та її представник адвокат - Бабенко Світлана Шотівна у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає та просить його задовольнити. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до статті 268 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено статтею 279 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, [INFO] в м. Києві помер [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Клочки Білоцерківського району Київської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , що підтверджено свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим 19.03.1922р. Київським відділом реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). [INFO] в м. Києві померла [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Ставище Попільнянського району Житомирської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , що підтверджено свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим 13.01.2023р. Солом`янським відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Відповідно до даних копій паспортів громадянина України на ім`я [PERSON] та [PERSON] , наданих суду на виконання ухвали суду про витребування доказів у справі Десятою київською державною нотаріальною конторою та П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою копій спадкових справ № 1023/2022, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] , та № 371/2023, заведеної після смерті [INFO] . [PERSON] , подружжя [PERSON] та [PERSON] на момент смерті кожного з них постійно проживали в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] (після перейменування - [ADDRESS] ), яка на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане органом приватизації Жовтневої районної адміністрації м. Києва 12.10.1997р. на підставі розпорядження від 12.10.1997р. за № 383, належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 29.09.2022 р. після смерті [PERSON] позивач та відповідач звернулися до Десятої київської державної нотаріальної контри з заявою про прийняття спадщини, де нотаріусом Сабадаш О.В. цього ж дня зареєстрована спадкова справа за № 1023/2022, що підтверджено Витягом про реєстрацію спадкової справи в Спадковому реєстрі за №69741072 та даними наданої суду копії спадкової справи. 29.03.2023р. після смерті матері [PERSON] позивач і відповідач звернулися до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контри з заявою про прийняття спадщини, де нотаріусом Сабадаш О.В. цього ж дня зареєстрована спадкова справа за № 371/2023, що підтверджено Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи за №70177759 та даними наданої суду копії спадкової справи. За даними спадкових справ після спливу встановленого ст. 1270 ЦК України шестимісячного строку для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [INFO] [PERSON] ніхто крім позивача та відповідача нотаріусу не заявив про своє право на спадщину, та свідоцтва про право на спадщину після спадкодавця нотаріусом не видавалися. Також за даними спадкової справи ніхто крім позивача і відповідача з заявами про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [INFO] [PERSON] , не зверталися. Після відкриття Спадкових справ після смерті обох спадкоємців нотаріусами постанови про відмову у вчинені нотаріальних дій за заявою позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом не виносились, але позивачу [PERSON] листами державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори від 17.05.2023р. за № 2086/02-14 та державного нотаріуса Десятої київської державної нотаріальної контори від 12.08.2023р. за № 2208/02-14 надані роз`яснення про необхідність підтвердити факт родинних відносин в судовому порядку з померлими батьками, оскільки за поданими позивачем документами неможливо достеменно підтвердити факт родинних відносин між ними та видати свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] . Одночасно в своїй відповіді державний нотаріус Десятої київської державної нотаріальної контори зазначила, що у зв`язку із тим, що після смерті [INFO] [PERSON] крім позивача заяву про прийняття спадщини подав син спадкодавця [PERSON] та дружина спадкодавця [PERSON] прийняла спадщину оскільки постійно проживала із спадкодавцем, але її не оформила у зв`язку зі смертю [INFO] та за життя письмову згоду на прийняття спадщини позивачем після смерті батька позивача не подавала. Таким чином, нотаріус відмовив позивачу у застосуванні порядку прийняття спадщини, визначеному п. 4.5 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому Міністерством юстиції України 22.02.2012р. за №296/5, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 22.02.2012р. за №282/20595, яким передбачено: якщо один або кілька спадкоємців за законом позбавлені можливості подати документи, що підтверджують наявність підстав для закликання їх до спадкоємства за законом, вони можуть бути за письмовою згодою всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину і подали докази родинних, шлюбних чи інших відносин зі спадкодавцем, включені до свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про укладення шлюбу, виданому Палацом одруження виконкому Петрозаводської міської ради народних депутатів 09.11.1991р. на підставі актового запису про укладення шлюбу №1941 від 09.11.1991р., між [PERSON] , [INFO] , уродженкою м. Києва, та [PERSON] , [INFO] , уродженцем м. Красний Лиман Донецької області, зареєстровано шлюб, після реєстрації якого чоловікові присвоєно прізвище - [PERSON] , дружині присвоєно прізвище - [PERSON] . Шлюб між подружжям [PERSON] та [PERSON] припинений 12.04.1999р. на підставі рішення Медвежьєгорського районного суду Республіки Карелія від 30.03.1999р., що підтверджено копією свідоцтва серії [NUMBER] про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] на підставі актового запису № 47 від 19.05.1999р., складеному Медвежьєгорським райвідділом ЗАГС Республіки Карелія. Після розірвання шлюбу кожному із колишніх подружжя присвоєно прізвище [PERSON] , [PERSON] . Оскільки реєстрація шлюбу та наступне його розірвання в судовому порядку між [PERSON] та [PERSON] здійснювалися в російській федерації, з якою у зв`язку з триваючою із 24.02.2022 збройною агресією російської федерації проти України а також припиненням дипломатичних відносин України із російською федерацією, виникли очевидні істотні ускладнення для позивача щодо отримання відповідних витягів чи дублікатів документів актів цивільного стану, складених на території країни-агресора, позивач з поважних причин не може отримати дублікат свідоцтва про укладення шлюбу або витягу із актового запису про його укладення та зміну після реєстрації шлюбу її дошлюбного прізвища - [PERSON] на прізвище - [PERSON] , що об`єктивно перешкоджає позивачу представити нотаріусу повний пакет документів щодо підтвердження її кровного походження від батьків [PERSON] та [PERSON] 01 грудня 2022р. прийнято Закон України №2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід із Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», згідно якого зупинено дію та здійснено вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року №140/98-ВР, у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь. Зокрема, з дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь до документів, виданих на території цих країн, незалежно від дати їх видачі, посвідчення, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів (1961 року, яка залишається чинною у відносинах України з росією і білоруссю). Також з дати зупинення дії Конвенції 1993 року відсутні правові підстави для здійснення безпосередніх зносин установ юстиції відповідно до Протоколу 1997 року до цієї Конвенції. Відповідно, органи Міністерства юстиції України, нотаріальні органи, суд є обмеженими у можливості сприяти позивачу, в отриманні необхідних доказів з офіційних органів реєстрації актів цивільного стану російської федерації на підтвердження зміни прізвища з [PERSON] на дошлюбне - [PERSON] . Одночасно пунктом 4 Правил визначено, що Апостиль може бути проставлено на копії (фотокопії) документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану, або на засвідченій в установленому порядку на території України копії (фотокопії) такого документа з перекладом лише за умови попередньої легалізації (консульської легалізації чи проставлення апостиля) оригіналу цього документа. Зазначене також свідчить про те, що позивач не може отримати в установленому законом порядку документи в оригіналі, що підтверджують зміну мого дошлюбного прізвища [PERSON] на [PERSON] після реєстрації шлюбу 19.05.1999р. Медвежьєгорським райвідділом ЗАГС Республіки Карелія російської федерації. Встановлення факту родинних відносин між фізичними особами породжує для позивача юридичні наслідки, та надає можливість отримати у встановленому законом порядку свідоцтво про право на спадщину за законом, що відкрилася після смерті батьків сторін та вирішити питання щодо купівлі-продажу майна між близькими родичами першої лінії споріднення, а саме рідних сестри та брата, остільки іншим шляхом, крім в судовому порядку, це зробити неможливо. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно з частинами першою, другою ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. № 7, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки, то такі справи розглядаються судами за правилами позовного провадження. Саме такого висновку дотримується і Верховний Суд у постановах від 05.09.2019р. у справі № 643/12958/18 (провадження № 61-12080св19), від 30.03.2022р. у справі № 402/695/20 (провадження № 61-9212 св 21). Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право (постанова Верховного Суду від 28.04.2021 у справі № 520/19532/19 (провадження № 61-13709св20). У постанові від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів за наявності певних умов. Зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Тож справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. Подібні висновки зробив Верховний Суд у постановах від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19 (провадження № 61-14968св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20 (провадження № 61-5204св21). В даному випадку встановлення факту родинних відносин між позивачем та її батьками і повнорідним братом має юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить виникнення (підтвердження) спадкових прав у позивача і такий факт не може бути встановлений у позасудовому порядку. Разом з тим, така заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження з огляду на наступне. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, якщо немає спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що існує спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17 (провадження № 61-15965св19). Суди мають встановлювати, між ким існує спір, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право заявника на прийняття спадщини, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним (постанови Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц (провадження № 61-39374св18), від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19-ц (провадження № 61-872св21), від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 (провадження № 61-13709св20), від 15 листопада 2021 року у справі № 554/10125/20 (провадження № 61-12758св21), від 03 серпня 2022 року у справі № 759/12740/21 (провадження № 61-126св22). У даній справі позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] та дружина померлого [PERSON] , які фактично прийняли спадщину шляхом подання заяв про прийняття спадщини та спільним проживанням із спадкодавцем після смерті [INFO] [PERSON] , а також позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] , які подали заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] , є спадкоємцями однієї черги, та за життя [PERSON] , яка прийняла спадщину, але її не оформила у зв`язку із смертю [INFO] є також спадкодавцем першої черги після смерті її чоловіка, після смерті якої наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом позивача [PERSON] також не підтверджена документально. У зв`язку із смертю спадкоємця [PERSON] , залучити для розгляду заяви про встановлення факту родинних відносин в порядку окремого провадження в якості заінтересованої особи [PERSON] позивач не взмозі. При цьому, встановлення факту родинних відносин позивача із спадкодавцем [PERSON] безпосередньо впливає на права [PERSON] , [PERSON] , оскільки від встановлення відповідного факту залежить обсяг їх спадкових прав (частки кожного із них у спадщині). Саме з цих же підстав обґрунтованим є подання позову про встановлення факту родинних відносин, оскільки між спадкоємцями однієї черги за законом існує спір про право, пов`язаний із розміром часток у спадковому майні, зокрема часткою, яка була прийнята спадкоємницею [PERSON] після смерті [PERSON] . Таким чином, встановлення факту родинних відносин впливатиме на спадкові права і обов`язки [PERSON] , яка є спадкоємцем першої черги за законом, але не може бути залученою в якості заінтересованої особи при розгляді справи в порядку окремого провадження у зв`язку з її смертю [INFO] . Наведені обставини свідчать про існування реального спору між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які вважають себе спадкоємцями однієї особи [PERSON] , і тільки після видачі державним нотаріусом 10 КДНК спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , можливо іншому державному нотаріусу 15 КДНК видати спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Саме з причин відсутності у позивача доказів родинних відносин зі спадкодавцем [PERSON] державним нотаріусом 10 КДНК 12.08.2023р. за №2208/02-14 позивачу запропоновано вирішити питання встановлення факту родинних відносин в судовому порядку, після отримання рішення суду, яке набрало законної сили, нотаріус має вчинити відповідну нотаріальну дію щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або відмову в його видачі. За наведених обставин не вбачається правових підстав для підміни судом повноважень нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, які є дискреційними повноваженнями нотаріуса з огляду на наступне. Статтею 46 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України "Про нотаріат" порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України, зокрема Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 (далі - Порядок № 296/5), главою 10 розділу ІІ якого регулюється питання видачі свідоцтв про право на спадщину. Підпунктом 4.12 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Відповідно до підпункту 4.14 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5 при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Частиною першою ст. 67 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Згідно з ч. 1 ст. 68 Закону України "Про нотаріат" нотаріус…при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. При цьому, доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень судів про встановлення факту родинних відносин, що набрали законної сили, Пунктами 2, 9 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про нотаріат" визначено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; в інших випадках, передбачених законом. Згідно з частинами третьою, четвертою ст. 49 Закону України "Про нотаріат" нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Статтею 50 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Тлумачення статті 50 Закону України "Про нотаріат" свідчить, що при задоволенні позову про оспорення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії суд не може зобов`язати нотаріуса вчиняти нотаріальні дії, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України "Про нотаріат" і належать до його компетенції. Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2018 року у справі №754/16825/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 березня 2021 року у справі № 761/36415/18. Крім того, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 161/9939/17 зазначено, що суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта. Враховуючи, що постанова нотаріусами про відмову у вчиненні нотаріальної дії не виносилась, неподання позивачем документів на вимогу нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом стало підставою для відкладення нотаріусами вчинення відповідної нотаріальної дії до отримання рішення суду про встановлення факту родинних відносин, у позивача не настало право на заявлення будь-яких інших позовних вимог про розв`язання спору про право сторони цивільного процесу на спадкове майно, крім встановлення факту родинних відносин. Факт родинних відносин між позивачем та її батьками [PERSON] , [INFO] , уродженцем с. Клочки Білоцерківського району Київської області, [PERSON] , [INFO] , уродженкою с. Ставище Попільнянського району Житомирської області, а також між позивачем та її повнорідним братом [PERSON] , [INFO] , уродженцем м. Київ, документально підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 19.12.1967р. Жовтневим ЗАГС м. Києва, відповідно до якого матір`ю [PERSON] зазначена [PERSON] , батьком зазначений [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] , виданим Жовтневим ЗАГС м. Києва, батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] . Копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , виданому Палацом одруження виконкому Петрозаводської міської ради народних депутатів 09.11.1991р., підтверджено, що між [PERSON] , [INFO] , уродженкою м. Києва, та [PERSON] , зареєстровано шлюб, після реєстрації якого чоловікові присвоєно прізвище - [PERSON] , дружині присвоєно прізвище - [PERSON] . Розірвання шлюбу між ними підтверджено наявним в мене позивача оригіналом свідоцтва серії [NUMBER] про розірвання шлюбу, виданим 19.05.1999р. Медвежьєгорським райвідділом ЗАГС Республіки Карелія, після розірвання якого колишній дружині присвоєно прізвище [PERSON] . За даними трудової книжки [NUMBER] , заповненої російською мовою на ім`я « [PERSON] / [PERSON] », [INFO] , яка видана 01.08.1987р., на зворотному аркуші обкладинки трудової книжки службовою особою Середньої школи №43 м. Петрозаводська Республіки Карелія, де позивач продовжила свій трудовий шлях, міститься запис про зміну нею прізвища « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] » на підставі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 09.11.1991р., та з цього моменту прізвище « [PERSON] » в трудовій книжці на ім`я [PERSON] є закресленим та записано прізвище після реєстрації шлюбу - [PERSON] . Наявні в трудовій книжці на ім`я позивача записи про її роботу в період з 2001р. по 2019р. повністю співпадають з даними довідки Форми ОК-5 Пенсійного фонду України (Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Індивідуальні відомості про застраховану особу) на ім`я позивача, яка також підтверджує факт належності позивача двох трудових книжок [NUMBER] (на ім`я « [PERSON] / [PERSON] ») та [NUMBER] . Судом також встановлено, що на момент смерті [PERSON] та [PERSON] постійно проживали за адресою: [ADDRESS] , де були зареєстровані з 18.05.1981р., за цією ж адресою позивач також була зареєстрована разом із своєю донькою [PERSON] з 20.04.2010р. Згоду на реєстрацію позивача та її доньки [PERSON] за зазначеною адресою надали [PERSON] та [PERSON] , які були основним наймачами цієї квартири, що підтверджено заявою про реєстрацію місця проживання, виданою Відокремленим структурним підрозділом «Грушевський» КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» №60 від 24.03.2010р., в якій зазначено що [PERSON] та [PERSON] надають згоду на реєстрацію місця проживання за зазначеною адресою позивача як їх доньки разом із їх онукою [PERSON] . Відповідач [PERSON] також був зареєстрований за цією ж адресою в період до вересня 1997р., та приймав участь разом із батьками [PERSON] та [PERSON] в приватизації зазначеної квартири, що підтверджено відповідним свідоцтвом про право власності на житло від 12.03.1997р., виданим органом приватизації Жовтневої райдержадміністрації на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Факт спільного проживання позивача разом із батьками [PERSON] , [PERSON] за однією адресою підтверджується не тільки даними про їх реєстрацію в паспортах громадянина України на їх ім`я, а й отриманими нотаріусами довідками органу реєстрації місця проживання про їх реєстрацію місця проживання за життя, що зберігаються в спадкових справах. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною першою ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. За вимогами ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (постанова Верховного Суду від 20.06.2018р. у справі №643/1216/15-ц). Відповідно до ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Статтею 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач та відповідач дотримались вимог чинного законодавства, у встановлені законом строки звернулися з відповідним заявами про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті їх батьків. Таким чином, позивач реалізувала своє право на отримання спадщини за законом шляхом подання відповідних заяв нотаріусам про прийняття спадщини, з приводу чого Десятою київською державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] , та П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] , копії яких досліджені судом, та довела в суді факт родиннх відносин між нею та її померлими батьками - спадкодавцями, повнорідним братом - відповідачем у справі, з приводу чого її вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: approved