Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути із відповідача заборгованість за договором позики та борговою розпискою від 30.03.2024 у розмірі 2\~119, 61 доларів США, з яких 1\~725, 00 доларів США заборгованість за договором, 394, 61 доларів США 3,5 % в місяць від простроченої суми. В обґрунтування позову позивач вказав, що 30.03.2024 між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу в борг кошти в розмірі 1\~725 доларів США з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3, 5 % в місяць від простроченої суми, які останній зобов`язався повернути разом з відсотками за користування коштами до 12 квітня 2024 року, що по курсу НБУ станом на дату звернення до суду із позовом еквівалентно 87\~942, 62 грн, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості в примусовому порядку. 12.03.2025 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 23-24). Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Згідно з ч. 5 ст.\~279\~ЦПК\~України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заяв по суті справи до суду не надійшло, відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив до суду відзив на позовну заяву. Копія ухвали про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви і доданих до неї документів направлялись відповідачу за зареєстрованим місцем його проживання (а.с. 16), проте поштові відправлення повернулись на адресу суду не врученими з відмітками «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 29-30). Жодних заяв чи клопотань до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 30.03.2024 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики про надання відповідачу у власність грошових коштів в сумі 1\~725,00 доларів США, які зобов`язався повернути разом з відсотками до 12 квітня 2024 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи оригіналом договору(а.с. 9-10). Також 30.03.2024 між сторонами підписано розписку про отримання грошових коштів, із якої вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти у сумі 68\~000, 00 грн, що становить 1\~725, 00 доларів США. Оскільки відповідачем [PERSON] запозичені [PERSON] кошти та відсотки за їх користування в повному обсязі не повернуто, останній звернувся до суду із цим позовом. Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне. Згідно частини 1\~статті 509 Цивільного кодексу України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1\~статті 526 Цивільного кодексу України\~встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 Цивільного кодексу України). Відповідно до\~статті 629 Цивільного кодексу України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1046 Цивільного кодексу України\~визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина 2\~статті 1047 Цивільного кодексу України). Згідно частини першої\~статті 1049 Цивільного кодексу України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18), за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. З метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця згідно зі\~статтею 1051 ЦК України\~позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання, чи навпаки, не передання грошових коштів або речей доводить та сторона, яка посилається на таку обставину. При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Вказаний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року по справі №559/2587/19 за аналогічними обставинами спору між кредитором та боржником. Верховний Суд звернув увагу, що сам факт підписання боргової розписки за умови відсутності належних та допустимих доказів на спростування цього факту, свідчить про укладення сторонами договору позики, на зазначених у ньому умовах, а також засвідчує отримання боржником від кредитора обумовленої цим договором суми грошових коштів. Враховуючи вищевикладене, приписи\~ст.1047 ЦК України, суд дійшов висновку, що між сторонами по справі виникли правовідносини, що випливають з договору позики, укладення якого підтверджується договором від 30.03.2024 та розпискою від 30.03.2024, яка засвідчує факт отримання [PERSON] в борг грошових коштів в розмірі 1\~725, 00 доларів США. З огляду на викладене у сукупності, враховуючи наявність у позивача оригіналу договору позики та розписки про отримання грошових коштів від 30.03.2024, що свідчить про невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення позивачу [PERSON] позичених грошових коштів в повному обсязі у сумі 1\~725, 00 доларів США в обумовлений сторонами строк, тобто до 12 квітня 2024 року, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Отже, матеріали справи свідчать, що відповідач, отримавши від позивача грошові кошти в сумі 1\~725, 00 доларів США, свої зобов`язання щодо повернення коштів у строк та у повному обсязі не виконав. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1\~ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оскільки сторонами добровільно узгоджено розмір процентів у договорі та розписці, з огляду на принцип обов`язковості договору, до стягнення судом підлягає саме узгоджена сума процентів. Наведений висновок узгоджується із викладеним у постанові Верховного суду від 23 жовтня 2019 року в справі № 658/3251/16-ц. Згідно розрахунку позивача сума 3% відсотків за прострочене виконання грошового зобов`язання за період з 13.04.2024 по 29.10.2024 складає 394, 61 доларів США. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність у відповідача боргового зобов`язання перед позивачем за договором позики від 30.03.2024 в розмірі 1\~725, 00 доларів США та сплати 3% річних, згідно ст. 625 ЦК України, в сумі 394,61 доларів США, отже позов підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесений судовий збір в розмірі 1\~211, 20 грн.

Outcome: approved