Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 19 грудня 2019 року № 99871 в сумі 7230,00 грн та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн., мотивуючи вимоги наступним. 19 грудня 2019 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 99871, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в сумі 1 500 грн строком на 18 днів зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 2% в день або 730% річних. ТОВ «ЗАЙМЕР» зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору, шляхом безготівкового переказу. Відповідач зобов`язання щодо повернення коштів не виконала, у зв`язку із чим у неї утворилася заборгованість в розмірі 7230 грн, з яких: 1500 грн заборгованість за тілом кредиту; 5730 грн заборгованість за відсотками. 28 жовтня 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» і ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, за умовами якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «ЗАЙМЕР», в тому числі і до відповідача за кредитним договором № 99871 від 19 грудня 2019 року. Ухвалою суду від 27 лютого 2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали. 06 березня 2025 року від позивача до суду надійшла заява про виконання ухвали суду та усунення недоліків зазначених в ухвалі суду від 27 лютого 2025 року. Ухвалою суду від 10 березня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 09 квітня 2025 року позивач ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» подав до суду заяву про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10500 грн 00 коп (а.с. 57-63). Представник позивача, належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання не з`явився. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про місце, дату та час розгляду справи належно повідомлена. Представника відповідача, адвокат Ковердяєва Л.В. в судовому засіданні 07 травня 2025 року надала для приєднання до матеріалів справи письмові заперечення, в яких зазначила, що нарахований позивачем розмір відсотків є несправедливим. Заборгованість відповідача за кредитом становить 1500 грн. При цьому, заборгованість за відсотками позивач просить стягнути у розмірі 5730 грн, яка у 3 рази перевищує розмір боргу. Вважає, що нарахована позивачем сума по відсоткам за користування кредитом у розмірі 5730 грн не відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів. Крім того, передбачення в договорі такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач, тим самим порушує його права споживача, тому вимога позивача про стягнення цієї суми заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим ст. 3 п. 6, ст. 509 ч. 3 та ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання. При вирішенні питання щодо стягнення відсотків, просила суд, встановити співрозмірність нарахованих відсотків невиконаному зобов`язанню відповідача та врахувати інтереси обох сторін, з огляду на необхідність беззаперечного дотримання принципів справедливості, добросовісності і розумності, також вважає, що належить зменшити розмір відсотків до розміру 750 грн, що складає 50% від суми заборгованості по кредиту, саме такий розмір відсотків буде справедливим, забезпечить розумний баланс інтересів сторін та є адекватним у розрізі конкретних правовідносин. На підставі вищевикладеного вважає, що позовна вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» щодо стягнення з відповідача на користь позивача прострочену заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 5730 грн. не підлягає до задоволення. Також, представник відповідача зазначила, що враховуючи те, що позовна заява ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] є типовою, шаблонною, справа розглядається у спрощеному позовному провадженні, заявлений обсяг правової допомоги є явно перебільшеним та не співмірним із її реальним обсягом. Зазначила, що вартість послуг адвоката у розмірі 10500 грн є значно завищеною та не підлягає задоволенню. Представник відповідача просила відмовити позивачу щодо стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» понесених витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги в розмірі 12922. 40 грн та відмовити позивачу у стягненні з відповідача на свою користь простроченої заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 5730 грн (а.с. 70-75). Представника відповідача, адвокат Ковердяєва Л.В. в судовому засіданні зазначила, що стороною відповідача визнається тільки тіло кредиту, заперечувала проти задоволення позову. Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 509 Цивільного Кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що ґрунтується на засадах добровільності, розумності та справедливості. При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ст. 526 ЦК України, в строки, що вказані у зобов`язанні ст. 530 ЦК України. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, ст. 527 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за договором про надання споживчого кредиту банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст. 610, ст. 611 ЦК України зазначають, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і за порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Судом встановлено, що на підставі договору про надання фінансового кредиту від 19 грудня 2019 року № 99871 , додатку № 1 до договору про надання фінансового кредиту від 19 грудня 2019 року № 99871 між ТОВ «ЗАЙМЕР» і [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 99871. Сума кредиту становить 1500 грн, строк кредиту 18 днів до 05 січня 2020 року, але в будь якому випадку договір діє до повного виконання сторонами (п.п. 1.2 п. 1 договору), процентна ставка 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу (а.с. 15-17). Згідно із довідкою про ідентифікацію договір про надання фінансового кредиту від 19 грудня 2019 року № 99871, додатку № 1 до договору про надання фінансового кредиту від 19 грудня 2019 року № 99871 підписано в електронній формі одноразовим ідентифікатором KL 7433 (а.с. 11,16). ТОВ «ЗАЙМЕР» перерахувало кошти в розмірі 1500 грн на зазначений у договорі рахунок платіжної картки позичальника № [NUMBER] , що підтверджується інформаційною довідкою від 10 січня 2025 року № 556/01 (а.с. 26). Таким чином, ТОВ «ЗАЙМЕР» свої зобов`язання перед відповідачем виконало в повному обсязі, а останній отримав грошові кошти у порядку та на умовах, що визначені укладеним між ними кредитним договором, додатковою угодою № 1, згідно якого сторонами було погоджено всі його істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, умови кредитування. Згідно з договором факторингу від 28 жовтня 2021 року № 01-28/10/2021, витягу з реєстру боржників до цього договору ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «ЗАЙМЕР» і боржниками (а.с. 10, 18-21). Відповідно до виписки з особового рахунку по кредитному договору від 19 грудня 2019 року № 99871 та зробленого ТОВ «ЗАЙМЕР» розрахунку заборгованості за Договором № 99871 від 19 грудня 2019 року, загальна сума заборгованості станом на 17 лютого 2022 року становить 7230 грн, з яких: 1500 грн заборгованість за тілом кредиту, 5730 грн заборгованість за відсотками (а.с. 10, 41-46). 12 листопада 2021 року ТОВ «ЗАЙМЕР» звернулося до відповідача з вимогою про виконання зобов`язань за кредитним договором, яка відповідачем не виконана (а. с. 9). Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Пред`являючи позов до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором від 19 грудня 2019 року № 99871, новий кредитор посилався на те, що позичальник після заміни кредитора у зобов`язанні борг не погасив, має невиконані зобов`язання з погашення тіла кредиту, зі сплати процентів, за прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст.610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 у справі № 310/11534/13-ц. Таким чином, позикодавець ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» відповідно до ст.1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Зважаючи на належним чином доведений факт отримання відповідачем 1500,00 грн. кредитних коштів за договором про надання фінансового кредиту № 99871 від 19 грудня 2019 року, право вимоги за яким перейшло до позивача у справі, вимога останнього про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1500,00 грн підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1.2 договору про надання фінансового кредиту № 99871 від 19 грудня 2019 року, кредит надається строком на 18 днів, тобто до 05 січня 2020 року. Згідно п. 1.3 договору про надання фінансового кредиту № 99871 від 19 грудня 2019 року, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 730 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Тобто, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється виключно в межах строку кредиту, що передбачено, окрім ст. 1048 ЦК України, і самим договором. В той же час, в порядку ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, позивачем не надано суду доказів, а матеріали справи таких не містять щодо пролонгації строку кредитування та доказів складання та доведення до відповідачки оновлених графіків платежів, тощо. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню 1500, 00 грн суми кредиту та 540, 00 грн нарахованих відсотків за 18 днів, що складає період кредитування (1500 х 2 % х 18), що разом становить 2040, 00 грн. Оскільки відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконав, суд знаходить позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту такими, що підлягають частковому задоволенню з підстав зазначених вище. При вирішенні питання про відшкодування позивачеві понесених витрат на правничу допомогу в загальній сумі 10500 грн 00 коп суд виходить з такого. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу та їх відшкодування позивачем надано: копію договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 року; копію додаткової угоду №1 до договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 року, укладеної 27.12.2024 року; копію акта про отримання правової допомоги від 07.04.2025 року; копію платіжної інструкції № 37453 від 07.04.2025 року про оплату правничої допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 року на суму 10500 грн 00 коп (а.с. 12-13, 14, 61, 62). При цьому, суд зауважує, що представник позивача участі в розгляді справи не брав, обмежившись надсиланням двох заяв через систему Електронний суд, а саме: заяви про усунення недоліків та розгляд справи без участі представника позивача, яка є шаблонною, незначної складності; та заяви про розподіл судових витрат, яка за своєю формою та змістом не є складною та виготовлення такої заяви не потребує значного часу на підготовку. Таким чином, з метою дотримання принципу справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає, що заявлена сума витрат на правову допомогу є завищеною з огляду на складність та фактичний розгляд справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц). Таким чином, витрати на професійну правничу допомогу у даній справі у сумі 10500 грн 00 коп є не співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом Пархомчуком С.В. обсягом та часом послуг у суді (розгляд даної справи здійснювався за відсутності представника позивача), не відповідають критерію розумності їхнього розміру, співмірності та справедливості. Суд дійшов висновку про зменшення розміру таких витрат від попередньо заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу до розміру 5000 грн 00 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд дійшов висновку про зменшення розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до розміру 5000 грн 00 коп, а тому при частковому задоволенні позову на 28,22%, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 1411 грн 00 коп пропорційно розміру задоволених позовних вимог Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 2 422 грн 40 коп. (а.с. 7) Враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 683,60 грн пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: partial