Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі відповідачка) про розірвання шлюбу, в якому вказав, що між ним та відповідачкою 11.09.1990 укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макарівського району Київської області, про що зроблено актовий запис за №71. Від шлюбу у подружжя неповнолітніх дітей немає. Спільне життя не склалося через різність характерів, ставлення до життя і сім`ї, шлюбні відносини між подружжям припинено приблизно з 2009 року. Спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження сім`ї неможливе. Таким чином, позивач вважає, що подальше спільне подружнє життя неможливе, шлюб існує лише формально, і оскільки, сім?я перестала існувати, тому шлюб необхідно розірвати. Також позивач зауважує, що відповідачка не бажає звертатися із спільною заявою до органів реєстрації актів цивільного стану для розірвання шлюбу. Тож, позивач просить суд: розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, зареєстрований 11.09.1990 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макарівського району Київської області, актовий запис №71. Ухвалою суду від 21.10.2024 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву (а.с.9). 09.12.2024 року, у строк та у порядку, встановленому судом, від відповідачки до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с.11-13), в якому зазначила, що наведені факти позивачем у своїй заяві не відповідають дійсності, оскільки фактичні шлюбні відносини між ними існували до моменту пред`явлення позову. Зокрема, вівся спільний побут та сімейний бюджет, утримувалось спільне майно. На думку відповідачки, своїми діями позивач бажає незаконно зняти її з реєстраційного обліку в будинку [ADDRESS] . Ухвалою суду від 16.12.2024 року (а.с.29-31) відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, яка подана для спільного розгляду з первісним позовом по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, та повернуто заявнику. 17.12.2024 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, яка подана з порушенням строків її подання, а тому суд до уваги зазначену відповідь не приймає. Так, відзив на позовну заяву позивач [PERSON] , як він зазначає, отримав 09.12.2024 року, проте відповідь на відзив на позовну заяву до суду було подано лише 17.12.2024 року, тобто з пропуском строку для її подання. Вказане також підтверджується трекінгом відстеження поштового відправлення №0100199210755, що було додано відповідачкою та який міститься в матеріалах справи. 30.12.2024 року в порядку ст. 180 ЦПК України, від відповідачки до суду надійшли заперечення, згідно яких повністю заперечує викладене у відповіді на відзив, та враховуючи те, що відповідь було подано з пропуском строку та без заявлення клопотання про поновлення строку з наведенням підстав поважності пропуску такого строку, просить суд повернути заявнику без розгляду відповідь на відзив (а.с.36-42). Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що 11.09.1990 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макарівського району Київської області зареєстровано шлюб, актовий запис №71; прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка « [PERSON] » та дружини « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого повторно, серії [NUMBER] від 10.10.2024 року (а.с.4). Позивач скористався своїм правом та звернувся до суду із позовом, в якому наполягає на розірванні шлюбу, оскільки від шлюбу у подружжя неповнолітніх дітей немає. Спільне життя не склалося через різність характерів, ставлення до життя і сім`ї, шлюбні відносини між подружжям припинено приблизно з 2009 року. Спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження сім`ї неможливе. Відповідачка, в свою чергу, заперечила проти позову, зазначивши, що фактичні шлюбні відносини між ними існували до моменту пред`явлення позову. Зокрема, вівся спільний побут та сімейний бюджет, утримувалось спільне майно. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються СК України. Так, статтями 104, 110, 112 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а й під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 11.06.2019 року у справі №605/434/18, а висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Вирішуючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачкою, а тому відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що неможливо в подальшому зберегти їх сім`ю, шлюб сторін досить тривалий час носить формальний характер, подальше перебування їх у шлюбі суперечить інтересам кожного та порушує засади добровільності шлюбу, тому повинен бути розірваний. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, який на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь держави. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved