Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

22 квітня 2025 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вказаним позовом, в якому просила скасувати (припинити) обтяження у виді заборони відчуження нерухомого майна - будинку [ADDRESS] , накладене 27 липня 2001 року державним нотаріусом Миргородської державної нотаріальної контори Наконечною Н.П., на підставі ст. 73 Закону України «Про державний нотаріат», в зв`язку з посвідченням договору застави нерухомого майна № 215 від 27 липня 2001 року, укладеного між ВАТ Державний ощадний банк України в особі Миргородського відділення Ощадбанку № 3088 та [PERSON] (запис про обтяження № 55483945 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у виді заборони на нерухоме майно, який був 17.06.2024 перенесений з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 1700203, дата, час державної реєстрації 21.02.2005 16:17:15.). В обґрунтування позовної заяви вказала, що вона є власницею будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , який успадкувала від матері - [PERSON] , яка отримала його у спадщину від свого чоловіка та батька позивачки [PERSON] . За життя [PERSON] , 27 липня 2001 року державним нотаріусом Миргородської державної нотаріальної контори Наконечною Н.П. накладено заборону на відчуження вказаного в договорі домоволодіння, яке знаходиться по [ADDRESS] до припинення договору застави нерухомого майна. Договір застави припинив свою дію в зв`язку з повним виконанням зобов`язань за кредитним договором, проте в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно існує запис про обтяження № 55483945 у виді заборони на нерухоме майно, який був 17.06.2024 перенесений з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 1700203, дата, час державної реєстрації 21.02.2005 16:17:15. Позивачка 05.03.2025 звернулася до Миргородської державної нотаріальної контори із заявою про зняття заборони відчуження нерухомого майна - будинку [ADDRESS] . Листом від 14 березня 2025 року № 287/01-16 державний нотаріус Миргородської державної нотаріальної контори Бобир О.Ю. повідомила, що документи, на підставі яких накладено заборону на відчуження майна в державній нотаріальній конторі відсутні. Таким чином позивачу було відмовлено у припиненні обтяження. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25.04.2025 відкрито провадження по вищезазначеній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивачка не з`явилася, надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.с. 36). Представник відповідача АТ «Державний ощадний банк України» в судове засідання не з`явився, надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з тим, що відповідачем не порушувалися будь-які права позивача. Розгляд справи просив проводити без участі представника (а.с. 28-31). Представник відповідача Миргородської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи без участі представника (а.с. 35). В зв?язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Оскільки право позивача як спадкоємця, на розпорядження своїм майном є порушеним, воно підлягає захисту у судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , який успадкувала від матері - [PERSON] , яка отримала його у спадщину від свого чоловіка та батька позивачки [PERSON] (а.с.6,7,9). Позивачка 05.03.2025 звернулася до Миргородської державної нотаріальної контори із заявою про зняття заборони відчуження нерухомого майна - будинку [ADDRESS] (а.с.10). Листом від 14 березня 2025 року № 287/01-16 державний нотаріус Миргородської державної нотаріальної контори Бобир О.Ю. повідомила, що документи, на підставі яких накладено заборону на відчуження майна в державній нотаріальній конторі відсутні (а.с.11). Договір застави припинив свою дію в зв`язку з повним виконанням зобов`язань за кредитним договором (а.с.8). В державному реєстрі речових прав на нерухоме майно існує запис про обтяження № 55483945 у виді заборони на нерухоме майно, який був 17.06.2024 перенесений з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 1700203, дата, час державної реєстрації 21.02.2005 16:17:15 (а.с.9). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст. 41 Конституції, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Положеннями ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватися своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи зазначені положення чинного законодавства, які регулюють даний вид правовідносин, суд вважає, що наявні обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно порушує права позивача на розпорядження своїм майном, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved