Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

18 березня 2025 року позивачка [PERSON] звернулася до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у якій просила суд: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON] аліменти у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною 23 років за умови, що він буде продовжувати навчання; - допустити до негайного виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Процесуальні дії у справі Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 31 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судовий розгляд справи на 06.05.2025 на 09.00 годину (а.с. 27-30). Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.с. 36). Заперечень проти заочного розгляду справи не висловила. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, у розумінні ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 32), причини неявки у судове засідання не повідомив, заяв, клопотань та відзив на позовну заяву до суду не подавав. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити (а.с. 37). Ухвалою суду від 06.05.2025 вирішено провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Аргументи сторін Позиція позивача (а.с. 1-2) Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] 21.03.2011 був розірваний шлюб, укладений 06.09.2003 у Артемівському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Син [PERSON] досяг повноліття та навчається на 1 курсі Навчально-наукового інституту інформаційних технологій та робототехніки Національний університет «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» на денній формі та бюджетній основі. Син [PERSON] проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, але вона не в змозі самостійно утримувати сина, оскільки її заробітна плата, без урахування податків доходів фізичних осіб, складає 13000,00 грн, у зв`язку з чим позивачка та син опинилися у скрутному становищі, через що син потребує матеріальної допомоги. При нормативному обґрунтуванні позовних вимог позивачка посилалась на статті 199-201 Сімейного кодексу України, 4, 28, 175, 177, 184 Цивільного процесуального кодексу України. Позиція відповідача Відповідач [PERSON] не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву, будь-яких заперечень на позов суду не надав, власну позицію щодо предмета спору не висловив. Позиція третьої особи (а.с. 37) [PERSON] підтримав позовні вимоги, заявлені його матір`ю (позивачкою). Фактичні обставини справи, встановлені судом 06 вересня 2003 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб в Артемівському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 400, що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 06 вересня 2003 року серії [NUMBER] (а.с. 3). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 18 липня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції (а.с. 4) [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09.03.2011 по справі № 2-791/2011 шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. [PERSON] залишено прізвище « [PERSON] » (а.с.5). Відповідно до довідки Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» від 07.03.2025 №185 (а.с. 6) [PERSON] є студентом 1-го курсу групи 101-ТТ Навчально-наукового інституту інформаційних технологій та робототехніки Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка». Форма навчання денна (бюджет), термін навчання з 01.09.2024 по 30.06.2028. Згідно з довідкою про доходи від 06.03.2025 №303, виданою Управлінням освіти Бахмутської міської ради, за період з вересня 2024 року по лютий 2025 року [PERSON] отримала заробітну плату в сумі 107984,76 грн (а.с. 13). Відповідно до довідки про доходи від 07.03.2025 № 15-60, виданої Національним університетом «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка», [PERSON] за період з вересня 2024 року по лютий 2025 року отримав стипендію у розмірі 12066,00 грн (а.с.14). З відповіді № 1350179, отриманої судом 06.05.2025 з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, вбачається, що відповідач [PERSON] у січні та лютому 2024 року отримав дохід (соціальні виплати з відповідних бюджетів) від УСВП Криворізької РДА по 2000,00 грн. За інший період (з березня 2024 року по березень 2025 року) будь-який дохід не задекларовано, відомості про джерела та суми доходів у Державному реєстрі відсутні (а.с. 38-39). Застосовані судом норми права та висновки Верховного Суду Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частин 2, 8, 9, 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Главою 16 «Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання» СК України регламентовано підстави виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та порядок його виконання. Згідно зі ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При цьому, Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи донці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина. Саме така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 308/2268/16-ц. Стаття 182 СК України визначає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, у тому числі: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України). Згідно зі статтею 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення Судом встановлено, що [PERSON] є повнолітньою дитиною позивачки та відповідача, станом на дату розгляду справи судом йому не виповнилося 23 роки, та він навчається у Національному університеті «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка», відповідно, потребує на період навчання матеріальної допомоги від батьків, у тому числі від відповідача. Доказів на підтвердження матеріального стану відповідача (розміру його доходу), тобто наявності чи відсутності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину, жодною із сторін (а ні позивачем, а ні відповідачем) суду надано не було. Тому, визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з такого. Ухвалюючи рішення, суд ураховує те, що обидва батьки мають нести рівний обов`язок щодо утримання дитини. Загальний розмір відрахувань із заробітної плати (доходу) боржника у відповідності до ч. 1-2 ст. 128 КЗпП України, ч. 1-2 ст. 26 Закону України «Про оплату праці» та п. 1 ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» не повинен перевищувати 50 %, тобто частку (половину) від доходу. [PERSON] , якому не виповнилося 23 роки, навчається на бюджетній основі. Він та його мати (позивачка) мають середній місячний дохід на сім`ю 16768,92 грн ((107984,76 19437,25) + 12066,00) : 2 = 16768,92) (а.с. 13-14). Очевидно, що такий розмір доходу не є достатнім, та повнолітній син позивачки та відповідача потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням у вищому навчальному закладі. Аліменти у розмірі 1/4 частки сукупного доходу та заробітку відповідача мають мінімально задовольнити потреби повнолітнього [PERSON] у передбачуваних та неминучих витратах на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, підручники тощо. Відповідачем не спростовано наявність у нього матеріальної можливості сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі - 1/4 частки сукупного доходу та заробітку. Докази на підтвердження наявності обставин, що не дозволяють йому нести витрати на утримання дитини саме у такому розмірі, відповідач не надав. Встановити дійсний розмір доходу, що отримується відповідачем, під час судового розгляду справи не вдалося. Отже з урахуванням викладеного, принципів справедливості та пропорційності, суд уважає, що позовні вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Оскільки з позовом [PERSON] звернулася до суду 18.03.2025, аліменти підлягають стягненню на її користь, починаючи саме з цієї дати, й до припинення навчання [PERSON] , але не довше, ніж до досягнення ним 23-річного віку. Також відповідно до п. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць з відповідача на користь позивача підлягає до негайного виконання. Ураховуючи те, що позивачка відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн, виходячи з розміру судового збору, встановленого законом станом на день подання позовної заяви за розгляд судом майнової вимоги у мінімальному розмірі. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved