Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

\~\~У лютому 2025 року Виконувач обов`язків керівника Знам`янської окружної прокуратури Мазій Дмитро Вікторович в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України та Кіровоградської обласної ради, звернувся до суду з вказаним позовом обґрунтовуючи його тим, що згідно з вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14.10.2024 (у кримінальній справі № 383/551/24), який набрав законної сили 14.11.2024, [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки за наступних обставин. 04.02.2024 близько 19:00 години (часу більш точніше в ході проведення досудового розслідування встановити не представилось можливим) [PERSON] , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в одній з кімнат будинку домоволодіння розташованого в [ADDRESS] затіяв сварку зі своєю співмешканкою [PERSON] , в ході якого [PERSON] , схопив обома руками за верхній одяг [PERSON] , та почав намагатися її тягнути з будинку. Коли та впала він її поставив на коліна та кулаками обох рук наніс їй в потиличну та ліву ділянку голови близько 2-3 ударів. Після цього знову схопив руками її за одяг та витягнувши її в коридор кулаками обох рук наніс ще 3 удари в ділянку голови та спини. Після чого покинув вказане домоволодіння. Продовжуючи свої злочинні дії, 05.02.2024 приблизно в обідній час (точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим) [PERSON] , маючи умисел на умисне спричинення тілесних ушкоджень своїй співмешканці [PERSON] , схопив обома руками за верхній одяг [PERSON] , та поваливши її на підлогу кулаками обох рук наніс їй в ліву ділянку голови близько двох-трьох ударів. Після цього знову схопив руками її за одяг та витягнувши її в коридор кулаками обох рук наніс ще п`ять ударів в ділянку голови та спини. Після цього знову припинив наносити [PERSON] , удари та покинув вказане домоволодіння. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень від [PERSON] , [PERSON] , було доставлено до КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» з діагнозом «закрита черепно - мозкова травма. Забій головного мозку II ст. Стиснення головного мозку підгострою субдуральною гематомою зліва. Дислокаційний синдром. Набряк головного мозку. Лівобічна геміплегія. Внаслідок злочинних дій [PERSON] потерпіла [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії та нейрохірургічному відділенні комунального некомерційного підприємства «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» з 06.02.2024 по 22.02.2024 (16 ліжко днів) та на її лікування закладом витрачено грошові кошти в загальній сумі 52 559,70 грн, з яких за рахунок коштів НСЗУ (державний бюджет) в сумі 46926,58 грн, за рахунок коштів обласного бюджету в сумі 5633,12 грн. Кошти [PERSON] на лікування потерпілої в добровільному порядку не відшкодовано, тому звернулися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 17.02.2025 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Прокурор в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від прокурора Знам`янської окружної прокуратури Вдовіченко Ю.П. до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності прокурора, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві, при цьому надала згоду на заочний розгляд справи (а.с.146). Представник позивача Національної служби здоров`я України та Кіровоградської обласної ради в судове засідання не з`явився до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с.73). Представник позивача Кіровоградської обласної ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду заяв чи клопотань не подав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Комунальне некомерційне підприємство «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду від представника надійшла заява, в якій просить розгляд справи провести за його відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.70-71). Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду заяв чи клопотань не подав. Відзиву на позовну заяву від відповідача також не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно із ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі\~ст.280 ЦПК України,\~оскільки належним чином повідомлений відповідач до суду не з`явився, не подав заяв чи клопотань про розгляд справи без його участі та відзиву на позов, тому, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази та оцінивши їх у відповідності до ст.89 ЦПК України вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. \~Судом встановлено, що відповідно витягу з ЄРДР встановлено, що 11.03.2024 року розпочато кримінальне провадження №12024121050000034 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України (а.с.24-25). Вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14 жовтня 2024 року [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на два роки. Вирок набрав законної сили 14.11.2024 року (а.с.26-30). Цивільний позов про стягнення коштів на користь держави, витрачених на лікування потерпілого, під час розгляду даного кримінального провадження не заявлявся. З вироку встановлено, що 04.02.2024 близько 19:00 години (часу більш точніше в ході проведення досудового розслідування встановити не представилось можливим) [PERSON] , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в одній з кімнат будинку домоволодіння розташованого в [ADDRESS] затіяв сварку зі своєю співмешканкою [PERSON] , в ході якого [PERSON] , схопив обома руками за верхній одяг [PERSON] , та почав намагатися її тягнути з будинку. Коли та впала він її поставив на коліна та кулаками обох рук наніс їй в потиличну та ліву ділянку голови близько 2-3 ударів. Після цього знову схопив руками її за одяг та витягнувши її в коридор кулаками обох рук наніс ще 3 удари в ділянку голови та спини. Після чого покинув вказане домоволодіння. Продовжуючи свої злочинні дії, 05.02.2024 приблизно в обідній час (точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим) [PERSON] , маючи умисел на умисне спричинення тілесних ушкоджень своїй співмешканці [PERSON] , схопив обома руками за верхній одяг [PERSON] , та поваливши її на підлогу кулаками обох рук наніс їй в ліву ділянку голови близько два-три ударів. Після цього знову схопив руками її за одяг та витягнувши її в коридор кулаками обох рук наніс ще п`ять ударів в ділянку голови та спини. Після цього знову припинив наносити [PERSON] , удари та покинув вказане домоволодіння. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень від [PERSON] , [PERSON] , було доставлено до КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» з діагнозом «закрита черепно-мозкова травма. Забій головного мозку II ст. Стиснення головного мозку підгострою субдуральною гематомою зліва. Дислокаційний синдром. Набряк головного мозку. Лівобічна геміплегія. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 228 від 23.03.2024 року встановлено, що згідно наданої медичної документації у [PERSON] , мали місце тілесні ушкодження у вигляді черепно - мозкової травми, стиснення головного мозку підгострою субдуральною гематомою зліва, дислокаційного синдрому, набряку головного мозку. Вказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмету, внаслідок різкої зміни вектору руху голови (ротаціний механізм). Вказані тілесні ушкодження утворилися від прямої дії тупого предмету, могли утворитися 04 та 05.02.2024 року та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент спричинення. Відповідно до висновку комісійної судово - медичної експертизи № 17 від 15.04.2024 року встановлено, що згідно наданої медичної карти стаціонарного хворого №1930 КНП «КОЛ КОР» у [PERSON] мало місце тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: підгострої субдуральної гематоми зліва, перебіг якої ускладнився стисненням та набряком головного мозку. Відсутність зовнішніх ушкоджень, забою речовини головного мозку (згідно даних МКТ), перелому кісток черепа дозволяє говорити, що дане тілесне ушкодження утворилось від дії тупого предмету, внаслідок різкої зміни вектору руху голови (ротаційний механізм). Дане тілесне ушкодження відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя під час його спричинення, згідно п.2.1.3.в,о «Правил судово- медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995року №6. Таким чином, [PERSON] вчинив тяжкий злочин, передбачений ч.1\~ст.121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя момент заподіяння. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постановлено ухвалу, лише в питаннях, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З листа КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» (КНП «КОЛ КОР») від 16.08.2024 року за №3329/02-18/06 встановлено, що [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії та нейрохірургічного відділення КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» з 06.02.2024 по 22.02.2024 рік, тобто 16 ліжко-днів. Вартість лікування по фактичним витратам склала без вартості медикаментів, придбаних хворим за власні кошти, виходячи з вартості одного ліжко-дня у відділенні анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії та нейрохірургічному відділені: (реанім) 6 л/дн. х 5477,8 грн = 32866,8 грн. (НХВ) 10 л/дн. х 1969,29 грн = 19692,9 грн. Разом: 32866,80 + 19692,90 = 52559,70 грн, де лікування [PERSON] здійснювалось за рахунок коштів обласного бюджету в сумі 5633,12 грн (16 л.дн. х 352,07 грн) та кошти НСЗУ в сумі 46925,58 грн (6 л. дн. Х 5125,75 грн +10 л.дн. х 1617,22 грн) (а.с.34-35). Як вбачається зі Статуту КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» (пункти 1.5, 1.9) підприємство належить до об`єктів комунальної власності та користується майном, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ і міст області та закріплене за ним на праві оперативного управління; засновником (учасником) підприємства є Кіровоградська обласна рада (а.с.36-49). Джерелами формування майна та коштів підприємства є, крім іншого, комунальне майно, передане підприємству, та бюджетні кошти (державного та місцевих бюджетів), державні субвенції, інші субвенції з обласного та державного бюджетів, у тому числі на реалізацію програм у галузі охорони здоров`я (пункт 5.7 Статуту). Згідно з інформацією, наданою Національною службою здоров`я України від 29.01.2025 року за №1265-25, потерпіла від кримінального правопорушення [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» у період з 06.02.2024 по 22.02.2024 рік та витрати на її лікування становлять у загальній сумі 52559,70 грн. Крім того, у 2024 році між НСЗУ та КНП укладено договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій: №2768-Е124-Р000, №0384-Е124-Р000. Послуги КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради», пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачено НСЗУ як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України (а.с.52-53). Виконуючи приписи ч.1 ст.264, ч. 4 ст.265 ЦПК України та даючи мотивовану оцінку аргументам, наведеним прокурором щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивачів, за захистом якого прокурор звернувся до суду з відповідною позовною заявою, а також доказам, якими вони підтверджуються, зазначаючи норми права, які були застосовані судом та мотиви їх застосування, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, та у разі звернення до суду в інтересах держави обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.\~\~\~\~Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру»). Відповідно до ст.131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень (ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру»). Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для їхнього захисту, але не подав відповідний позов у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду, повинен обґрунтувати бездіяльність компетентного органу. Для встановлення того, які дії вчинить останній, прокурор до нього звертається до подання позову у порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», фактично надаючи цьому органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом перевірки виявлених прокурором фактів порушення законодавства, а також вчинення дій для виправлення цих порушень, зокрема подання позову чи повідомлення прокурора про відсутність порушень, які вимагають звернення до суду (пункти 38-39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18). За змістом п.43 зазначеної вище Постанови прокурору достатньо дотримати порядку, передбаченого ст.23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва у позові. Згідно з листом Кіровоградської обласної ради від 14 листопада 2024 року за вих.№52/01-9117ВИХ-24, Знам`янська окружна прокуратура Кіровоградської області була повідомлена про неподання обласною радою цивільного позову про стягнення з [PERSON] витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] та підтримання обласною радою позовних вимог прокуратури у разі подання такого позову (а.с.57). Листом Національної служби здоров`я України від 29 січня 2025 року за вих.№1265-25 Знам`янська окружна прокуратура була повідомлена про відсутність в НСЗУ повноважень представляти інтереси держави у справах про відшкодування коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від злочину, та відсутність заперечень проти звернення до суду в інтересах держави органами прокуратури для відшкодування цих витрат (а.с.52-53). Також, Знам`янською окружною прокуратурою було направлено повідомлення про звернення до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, в сумі 52559,70 грн Кіровоградській обласній раді та Національній службі здоров`я України 31 січня 2025 року (а.с.58). Отже, судом встановлено дотримання прокурором вимог ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» щодо повідомлення позивачів про здійснення представництва інтересів держави в суді та правомірно, відповідно до положень законодавства, подано позов в межах здійснення заходів цивільно-правового характеру, спрямованих на захист та поновлення порушених інтересів держави в судовому порядку. Відповідно до п.8 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав і інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.\~Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права (постанова Верховного Суду від 09 квітня 2024 року у справі №584/947/20). Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України). Згідно ч.4 ст.1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення. За змістом ч.ч.1, 2 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти від відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п.1, 3, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» від 07 липня 1995 року №11, відповідальність за відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, може покладатися на засуджених при заподіянні шкоди як умисними, так і необережними діями. Сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко/днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування. Питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженимпостановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № (з наступними змінами, далі - Порядок). Згідно з п.2 Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Пунктом 3 Порядку встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я (п.4 Порядку). Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» однією з основних функцій НСЗУ, як уповноваженого органу, є укладення договорів про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій. Між Комунальним некомерційним підприємством «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» та Національною службою здоров`я України було укладено договір про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, а саме: № 2768-Е124-Р000, у відповідності до яких Комунальне некомерційне підприємство «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» зобов`язалось надавати відповідні медичні послуги, а Національна служба здоров`я України, в свою чергу, зобов`язалась оплачувати такі послуги відповідно до встановленого тарифу та коригувальних коефіцієнтів (а.с.135-137). Згідно з ч.1 ст.3 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій. Отже, послуги КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради», пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам у лютому 2024 року (16 ліжко-днів), були оплачені НСЗУ, як замовником медичних послуг, за рахунок коштів Державного бюджету України. Згідно роз`яснень, викладених в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №163/2298/16-ц). Відповідно до п.5 ч.3 ст.2, ч.1 ст.13 ЦПК України до основних засад (принципів) цивільного судочинства належить диспозитивність, згідно якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно положень ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України). На обґрунтування позову прокурором надані належні, допустимі та достовірні докази, які в своїй сукупності є достатніми для підтвердження вчинення відповідачем [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, внаслідок якого потерпілій [PERSON] було заподіяне тілесне ушкодження, що є небезпечним для життя в момент заподіяння, та доведено наявність безпосереднього причинного зв`язку між вчиненими [PERSON] неправомірними діями та заподіяною позивачам шкодою у виді понесених витрат на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] за рахунок коштів державного та місцевого (обласного) бюджетів. На підставі викладеного, встановивши обставини, якими обґрунтовується позов, та правовідносини, які випливають з них, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, приходить до висновку, що заявлений прокурором в інтересах держави позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а заподіяна внаслідок вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, майнова шкода в загальній сумі 52559,70 грн у виді понесених витрат на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] відшкодуванню ним на користь позивачів, а саме на користь НСЗУ у розмірі 46926,58 грн та Кіровоградської обласної ради у розмірі 5633,12 грн, правових підстав для зменшення цієї суми шкоди суд не вбачає, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому суд зауважує, що необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, на який має бути здійснено стягнення, норми ч. 5 і ч. 7 ст. 265 ЦПК України не встановлюють, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не в резолютивній частині рішення. На що неодноразово звертав увагу й Верховний Суд в своїх постановах. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судах інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.\~\~ За змістом ч.1, п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. За подання юридичною особою до суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір за ставкою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. На підставі викладеного, приймаючи до уваги задоволення позову з відповідача [PERSON] на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 3028,00 грн, від сплати якого при поданні позову до суду був звільнений прокурор.

Outcome: approved