Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

у січні 2025 року [PERSON] звернувся до Машівського районного суду Полтавської області зі вказаним позовом, в якому просив суд припинити стягнення аліментів на утримання колишньої дружини, стягнутих з нього за рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 24.07.2024 року в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. В обгрунтування позову зазначив, що [PERSON] зареєструвала повторний шлюб, а тому втратила право на своє утримання до досягнення дитиною трьох років. 17.01.2025 суд своєю ухвалою відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.29). У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та завчасно, про що свідчать довідки про доставку електронного документу представнику позивача (а.с.32,33,54), рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки відповідачці, яке отримано нею 18.01.2025 та 09.04.2025 (а.с.34,57). Позивач в позовній заяві просить слухання справи проводити за його відсутності (а.с.2), представник позивача [PERSON] також подав клопотання про розгляд справи без його участі та участі позивача, на задоволенні позовних вимог наполягає (а.с.61,62), відповідачка в заяві від 11.02.2025 року (а.с.35) просить розглядати справу без її участі та відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що ст.82 СК України визначені загальні підстави припинення права одного з подружжя на утримання, однак це різні види утримання: утримання одного з подружжя (ст.82 СК України) та утримання дружини до досягнення дитиною трьох років (ст.84 СК України). Виходячи з викладеного, суд вирішив розглянути справу за відсутності сторін, дослідивши надані письмові докази. Так, за рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 24.07.2024 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трьох років (а.с.3-6). Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 11.09.2024 року шлюб, зареєстрований 14.06.2019 Шевченківським районним у м. Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , актовий запис №633, розірвано (а.с.7-9). За повідомленням Миргородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області від 10.04.2025 № 165-10-25-30.16-27 актового запису про шлюб на [PERSON] , [INFO] по місту Миргород та Миргородському району не виявлено (а.с.59). Згідно з довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Згідно зі ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Припинення права дружини на утримання, передбачене ст.84 СК України, регламентується ст.85 СК України, відповідно до якої право дружини на утримання припиняється у разі припинення вагітності, народження дитини мертвою або якщо дитина передана на виховання іншій особі, а також у разі смерті дитини. Право дружини на утримання також припиняється, якщо за рішенням суду виключено відомості про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини. Норма ч.1 ст.273 СК України, якою передбачено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати, регламентує правовідносини щодо обов`язків по утриманню інших членів сім`ї та родичів (розділ V Глава 22 Сімейного кодексу України), тому не може застосовуватися до правовідносин, що виникають з обов`язків подружжя по утриманню. Відповідно до ч.3 ст.80 СК України розмір аліментів, визначений судом може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Таким чином, вказані позивачем обставини не є підставою, що звільняє його від обов`язку матеріально забезпечувати дружину до досягнення дитиною трьох років, оскільки не ґрунтуються на нормах матеріального права. Посилання позивача на положення ст.82 СК України, якою визначено підстави припинення права одного з подружжя на утримання, зокрема, з підстав реєстрації повторного шлюбу відповідачкою, суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки вказаною правовою нормою передбачено загальні підстави для припинення права одного з подружжя на утримання. Натомість стягнення аліментів на утримання [PERSON] було обумовлене її спільним проживанням з дитиною, яка не досягла трьохрічного віку, на підставі ч.2 ст.84 СК України, а відповідно їх припинення може відбутися з спеціальних підстав, передбачених ст.85 СК України. Окрім того, суд звертає увагу і на абсолютно хибне розуміння позивачем факту повторного шлюбу відповідачки, оскільки стосується виключно реєстрації з ним повторного шлюбу, та жодним чином не пов`язано з фактом її одруження з іншим чоловіком. Статтею 82 СК України визначені загальні підстави припинення права одного з подружжя на утримання. Так, право одного з подружжя на утримання, а також право на утримання, яке особа має після розірвання шлюбу, припиняється у разі поновлення його працездатності, а також реєстрації з ним повторного шлюбу. Право на утримання припиняється від дня настання цих обставин. Згідно ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вище викладене, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Згідно з вимогами ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню відповідачкою не підлягають.

Outcome: dismissed