Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

У березні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (далі ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю «МІОЛАН» (далі ТОВ «МІОЛАН»), яка не заявляє самостійних вимог, про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 19 квітня 2021 року між ТОВ «МІОЛАН» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 3536429, за умовами якого остання отримала на картковий рахунок кредит у розмірі 7000 грн, строком на 30 днів, з кінцевим терміном повернення 19.05.2021, сплатою процентів у розмірі 2625 грн, що нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом та можливістю пролонгації умов договору, але не більше 60 днів, та базовою процентною ставкою 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Указаний договір укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний, зокрема, через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. 13.09.2021 між ТОВ «МІОЛАН» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір відступлення прав вимоги № 07Т, за умовами якого первісний кредитодавець ТОВ «МІОЛАН» відступило за плату новому кредитодавцю ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» право вимоги до позичальника [PERSON] за договором про споживчий кредит № 3536429 від 19 квітня 2021 року. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором станом на дату відступлення права вимоги у неї утворилась заборгованість у розмірі 27853,87 грн, з яких: 6111 грн заборгованість за тілом кредиту; 20972,87 грн заборгованість за процентами; 770 грн заборгованість за комісійними винагородами. ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» пред`явило до [PERSON] письмову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № 3536429 від 19 квітня 2021 року (вих№2641907627-АВ від 27.09.2023). Вказана вимога залишена без реагування. Посилаючись на ці обставини, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 27853,87 грн та судові витрати. Ухвалою судді від 07 травня 2024 року було відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Ухвалою Заводського районного суду м.Запоріжжя області від 12 листопада 2024 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Зубенко О.А., до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», Товариства з обмеженою відповідальністю «МІОЛАН», про захист прав споживачів; постановлено проводити розгляд справи за первісним позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», третя особа ТОВ «МІОЛАН», до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, за правилами загального позовного провадження, замінивши засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Відзиву на первісний позов не надходило. В зустрічному позові посилалися на те, що відповідно до умов кредитного договору від 19.04.2021 року, що укладений між сторонами, відповідач (фінансова установа) надав кредит саме на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів» (далі Закон). По тілу кредиту 7000 грн. строком на місяць нараховано комісія 11% = 770 грн. та процент 1,25% на день = 2625,00 грн. та 5% в день від залишку заборгованості. Допущено одночасну потрійну відповідальність комісія 11: та два види проценту за користування 1,25% та 5% на один день. Вважає, що процентна ставка (тобто неустойка) складає 1,25% в день = 456,25 % річних та 5% в день = 1825% річних, що разом складає 2281,25 % річних за користування кредитом. Оскільки вказана умова договору, як і сам відповідач зазначає в первинному позові, є обов`язковою для укладання кредитного договору, вважає, що позивачка була поставлена у вкрай невигідні умови, але вимушена була погодитись оскільки знаходилась під впливом тяжких для неї обставин. Зокрема, їй терміново були потрібні кошти для придбання ліків. Зазначає, що оспорювані пункти договору № 3536429 від19 квітня 2021 року між ТОВ «МІОЛАН» та [PERSON] підлягають визнанню недійсними, оскільки встановлена в договорі процентна ставка фактично є пенею, встановлює потрійну відповідальність, перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є явно завищеною, не відповідає вимогам пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і засадам справедливості, добросовісності, розумності, що як наслідок свідчить про непропорційність великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язань за договором. Позивач просила: визнати недійсним пункти 1.5 ( п.п. 1.5.1, 1.5.2.); 1.6., 1.7., 2.2. (п.п. 2.2.1., 2.2.2., 2.2.3.); 2.3. (п.п. 2.3.1. (п.п.п.2.3.1.1., 2.3.1.2.,) 2.3.2. договору про споживчий кредит № 3536429 від 19.04.2021 року укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Відповідачем за зустрічним позовом подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначено, що договір був укладений в електронній формі шляхом підписання відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, що відповідає положенням законодавства. Умови кредитування визначені у договорі. ТОВ «МІЛОАН» свої обов`язки за вищезазначеним кредитним договором виконано в повному обсязі, відповідачка ухиляється від його виконання. Також надано детальний розрахунок заборгованості. Просить первісний позов задовольнити. Представник ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи без участі представника, просить задовольнити первісний позов. [PERSON] та її представник адвокат Зубенко О.А. в судове засідання не з`явилися, від адвоката Зубенка О.А. надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання за його та [PERSON] відсутності, наполягає на задоволенні зустрічного позову. Розгляд справи відбувався у відсутність сторін, у зв`язку із чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (ч.2 ст.247 ЦПК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (п. 3, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положеннями ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦПК України та ГПК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 вказаного Закону, є оригіналом такого документа (п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з положеннями п.5.1 вищевказаного договору про споживчий кредит, позичальник підтверджує, що до укладення цього договору отримав проект кредитного договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами (у т.ч. викладеними у п.6.3) та правилами, що розміщені на веб-сайті товариства та є невід`ємною частиною цього договору. Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. За змістом частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Судом установлено, що 19 квітня 2021 року [PERSON] звернулася до ТОВ «Мілоан» з метою отримання кредитних коштів та підписала в електронному вигляді анкету-заяву на кредит № 3536429. 19 квітня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 3536429 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, за умовами якого кредитодавець надав, а позичальник отримала на картковий рахунок кредит у розмірі 7000 грн, строком на 30 днів з 19 квітня 2021 року. Дата повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 19 травня 2021 року. Згідно з пунктом 1.5 кредитного договору № 3536429 від 19 квітня 2021 року загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 3395,00 грн в грошовому виразі та 2,216,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у пунктах 1.5.1-1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 10395,00 грн. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться незмінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі, зокрема, позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в пункті 1.4 договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. Згідно з пунктом 1.5.1 кредитного договору, комісія за надання кредиту становить 770,00 грн, яка нараховується за ставкою 11 % від суми кредиту одноразово. Відповідно до пункту 1.5.2 договору проценти за користування кредитом становлять 2625,000 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно з пунктами 1.6 - 1.7 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки: фіксована. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6). Відповідно до п.2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Згідно з платіжним дорученням № 44141293 від 19 квітня 2021 року, яке є первинним бухгалтерським документом, відповідачці були перераховані кредитні кошти в розмірі 7000 грн на картковий рахунок № [NUMBER] . Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2, 2.3 цього Договору (п.1.7). Договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства (п. 6.1. договору). Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4 договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5 договору). Згідно п. 7.1 цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Умови пролонгації строку кредитування передбачені пунктом 2.3 договору. Також умовами кредитного договору передбачена сплата комісії та процентів у випадку продовження строку кредитування за кожен день користування коштів, право неодноразової пролонгації строку кредитування за умови сплати комісії (на 3 дні - до 3 % від поточного залишку кредиту; на 7 днів - до 5 %; на 15 днів - до 10%), у тому числі на пільгових умовах, та сплати певної частки боргу. Відповідно до положень п.2.3. кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування може бути продовжений (пролонгований) на пільгових чи на стандартних умовах. Продовження строку кредитування на пільгових умовах відбувається строком на три, сім і п`ятнадцять днів за умови сплати позичальником комісії і частини заборгованості за кредитом (тілом). Продовження строку кредитування на стандартних умовах відбувається у разі, якщо після завершення строку кредитування позичальник продовжує користуватися кредитними коштами та сплачує комісію за пролонгацію договору. 04 червня 2021 року відбулася пролонгація кредитного договору № 3536429 від 19 квітня 2021 року, відповідачка перерахувала грошові кошти на банківський рахунок позивача, в тому числі сплатила комісію за управління та обслуговування кредиту в розмірі 189,00 грн; сплатила тіло кредиту в розмірі 189,00 грн; сплатила проценти по кредиту в розмірі 387,00 грн. Згідно з умовами п. 2.3.1.2. кредитного договору вказано, що загальний термін пролонгації не може перевищувати 60 днів, і у випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Встановлено, що договір в подальшому було пролонговано 05.08.2021 шляхом продовження У пункті 5.1 договору позичальник підтверджує, що до укладення договору отримав від товариства інформацію, зазначену в\~Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~та в\~Законі України «Про споживче кредитування»; інформація надана йому товариством з дотриманням вимог законодавства та забезпечує правильне розуміння позивальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання; умови договору йому зрозумілі та він підтверджує, що договір адаптовано до його потреб та фінансового стану. [PERSON] не заперечує факт укладення договору про споживчий кредит № 3536429 від 19 квітня 2021 року та отримання кредитних коштів; також не заперечує пролонгацію та автопролонгацію вищезазначеного договору, у в зв`язку з чим ці обставини, в порядку ч.1 ст.82 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Згідно розрахунком заборгованості за договором про споживчий кредит № 3536429 від 19 квітня 2021 року, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за період з 19 квітня 2021 року по 05 серпня 2021 року становить 27853,87 грн, з яких: 6111 грн заборгованість за тілом кредиту; 20972,87 грн заборгованість за процентами; 770 грн заборгованість за комісійними винагородами. 13 вересня 2021 року між ТОВ «Міолан» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», укладено договір відступлення прав вимоги №07Т, згідно якого право вимоги до осіб, які були боржниками ТОВ «Міолан», перейшло до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», в тому числі щодо боржника [PERSON] за кредитним договором № 3536429 від 19.04.2021. Зазначене підтверджується копією договору про відступлення прав вимоги №07Т від 13.09.2021, витягом з реєстру боржників ТОВ «Міолан». Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах. Згідно з Договором відступлення права вимоги, сума боргу перед новим кредитором ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» становить 27853,87 грн, з яких: 6111 грн заборгованість за тілом кредиту; 20972,87 грн заборгованість за процентами; 770 грн заборгованість за комісійними винагородами. Як вбачається з розрахунку заборгованості, після отримання ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» права вимоги до [PERSON] , нові суми щодо стягнення заборгованості не нараховувалися. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Судом не приймаються до уваги твердження відповідача за первісним позовом щодо несправедливості розміру відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки, оскільки вказані відсотки нараховувались за користування кредитними коштами, а не за несвоєчасне неповернення кредитних коштів. Враховуючи, що між ТОВ «Міолан» та [PERSON] було укладено кредитний договір, умови якого позивачем були виконані шляхом надання відповідачу кредитних коштів, та відповідач взяті на себе за договором зобов`язання не виконує, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом в частині стягання з [PERSON] на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» нараховану заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6111 грн та нараховану заборгованість за процентами в розмірі 20972,87 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог за первісним позовом про стягнення комісії, суд зазначає наступне. Так, 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст.\~1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст.\~47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування\~ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку). Договір був підписаний сторонами, ними не оскаржувався, а отже в силу ст. 625 ЦПК України є обов`язковим до виконання. Отже, дії Товариства щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості та вимога про стягнення нарахованої комісії правомірні. З урахуванням вище викладеного, включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 770 грн, а також подальша вимога стягнення нарахованої комісії позивачем за первісним позовом з відповідача за первісним позовом, суд вважає таким,що відповідає вимогам діючого законодавства, а тому приходить до висновку про задоволення вимог позивача за первісним позовом і в цій частині. Щодо зустрічних позовних вимог про визнання недійсним пунктів 1.5 ( п.п. 1.5.1, 1.5.2.); 1.6., 1.7., 2.2. (п.п. 2.2.1., 2.2.2., 2.2.3.); 2.3. (п.п. 2.3.1. (п.п.п.2.3.1.1., 2.3.1.2.,) 2.3.2. договору про споживчий кредит № 3536429 від 19.04.2021, який був укладений між [PERSON] та ТОВ «МІЛОАН», слід зазначити наступне Згідно з вимогами ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч.2 ст.627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір\~це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч.ч. 3,4 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов`язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч.ч. 1, 2, п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультрактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». З матеріалів справи вбачається, що, підписавши кредитний договір, [PERSON] засвідчила, що погодилася на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором. [PERSON] , ознайомившись з умовами кредитного договору, мала реальну можливість відмовитися від укладення останнього та на момент його підписання додаткових вимог щодо спірних умов договору не заявляла, що свідчить про свідоме визнання позивачем умов договору, в тому числі його оспорюваних умов. На момент укладення кредитного договору [PERSON] не зверталася до відповідача із заявою про надання роз`яснень незрозумілих їй умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, фактично погодилася зі всіма умовами такого договору, в тому числі з тими, що оскаржує. Позивач, відповідно до ст.15 Закону «Про споживче кредитування», у випадку, якщо він вважав умови кредитування для себе неприйнятними мав змогу і після підписання кредитного договору відмовитись від нього протягом 14 днів з моменту укладення договору, та протягом ще 7 днів повернути кредит та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Проте [PERSON] цього не зробила, натомість фактично з 2021 року користується кредитними коштами. Таким чином, враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, колегія суддів вважає, що позивач мав можливість не вступати у кредитні відносини із відповідачем, або відмовитись від нього протягом 14 днів з моменту укладення договору. Відповідно до п.1 ч.2 ст.5 Закону України «Про споживче кредитування», Національний банк України у сфері споживчого кредитування затверджує методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача, реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Згідно з п.5 Правил розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджених Постановою Правління Національного банку України 11 лютого 2021 року N 16, кредитодавець надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супровідних послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит у додатку 2 до цих Правил. Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Отже, ознакою несправедливих умов визначені договірні положення, що встановлюють вимогу про сплату споживачем непропорційно великої компенсації за невиконання ним зобов`язань за договором, тобто грошової величини, що є мірою відповідальності споживача. Проте, відсотки, визначені у п. п. 1.5 ( п.п. 1.5.1, 1.5.2.); 1.6., 1.7., 2.2. (п.п. 2.2.1., 2.2.2., 2.2.3.); 2.3. (п.п. 2.3.1. (п.п.п.2.3.1.1., 2.3.1.2.,) 2.3.2 договору про споживчий кредити за № 3536429, не є компенсацією в розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки таку слід розглядати як правові наслідки, що настають у разі порушення зобов`язання (неустойка, збитки тощо). Перед укладенням договору сторони досягли згоди з усіх істотних його умов, зокрема, й щодо розміру процентів за користування позикою, їх волевиявлення було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Також, відповідач надав позивачу повну інформацію про умови надання позики відповідно до вимог чинного законодавства України. Отже, підписавши договір позики, позивач погодився на запропонований розмір процентів за користування позикою та зобов`язався їх сплатити. Вказані умови кредитного договору в повній мірі відповідають вимогам ст.21 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно зі ст.11 Закону «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Посилання позивача\~на те,\~що договором\~передбачена непропорційно\~велика сума\~компенсації,\~а саме\~понад 50%\~вартості тіла\~кредиту у\~разі невиконання\~зобов`язань\~є необгрунтованими,\~оскільки неустойка (штрафи, пеня) взагалі не нараховувалась позивачці, що підтверджується відомостями про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 3536429, які міститься в матеріалах справи. У постанові Верховного Суду від 09.09.2020 року по справі 732/670/19 судом було зазначено про відсутність підстав, передбачених пунктом 5 частиною третьою\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», щодо недійсності кредитного договору чи окремих його пунктів, оскільки максимальний розмір пені, нарахований кредитодавцем, не перевищує 50 відсотків від суми кредиту. При належному виконанні договірних зобов`язань штрафна санкція у вигляді пені не застосовується, при цьому грошова сума нарахованої пені залежить і від періоду невиконання боржником взятих на себе зобов`язань. Тобто п. 5 ч. 3\~ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» має місце щодо застосування до вимог про нарахування пені, а не до всіх умов Договору. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 12.01.2021 року по справі 524/5556/19. Посилання позивача у позовній заяві на порушення відповідачем положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є недоречним, адже умови Договору є чіткими та зрозумілими, також відповідачем не чинилося будь-яких перешкод щодо вчасного повернення наданих позивачеві коштів, що мінімізувало б суму грошової компенсації. З огляду на викладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними у п. п. 1.5 ( п.п. 1.5.1, 1.5.2.); 1.6., 1.7., 2.2. (п.п. 2.2.1., 2.2.2., 2.2.3.); 2.3. (п.п. 2.3.1. (п.п.п.2.3.1.1., 2.3.1.2.,) 2.3.2 договору про споживчий кредит № 3536429 від 19.04.2021, який був укладений між [PERSON] та ТОВ «МІЛОАН». Не приймає суд і посилання сторони відповідача за первісним позовом на те, що оспорюваний кредит [PERSON] була вимушена взяти на термінове придбання ліків за відсутності належного доходу, пов`язаного з смертю чоловіка, тобто недійсність правочину з підстав, передбачених\~ст.233 ЦК України. У постановах Верховного Суду від 12 березня 2021 року (справа № 295/17488/15-ц), від 29 березня 2021 року (справа №369/13272/18), від 15 листопада 2021 року (справа № 149/1962/20), від 26 січня 2022 року (справа № 368/622/20), від 20 травня 2022 року (справа № 536/1123/18) викладені такі правові висновки щодо застосування норм\~ст.233 ЦК України\~у спірних правовідносинах. Відповідно до частини першої\~статті 233 ЦК України\~правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Правочин, який оспорюється на підставі\~статті 233 ЦК України, характеризується тим, що особа вчиняє його добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена вчинити правочин через тяжкі для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Підставами визнання правочину недійсним на підставі\~статті 233 ЦК України\~та предметом доказування у справі є: 1) наявність тяжкої обставини, в якій перебувала особа, що змусила її вчинити правочин; 2) правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах. Тобто для визнання правочину недійсним на підставі частини першої\~статті 233 ЦК України\~необхідна сукупність вказаних умов. Такий висновок підтверджується вживанням законодавцем в частині першій\~статті 233 ЦК України\~сполучника «і», за допомогою якого відбувається поєднання вказаних умов. Встановлена\~статтею 233ЦК України\~підстава недійсності правочину є сукупністю цих двох елементів - відсутність хоча б одного з них є ознакою знаходження відповідних правовідносин за межами сфери регулювання частини першої\~статті 233 ЦК України. Наявність тяжкої обставини, що змусила особу вчинити правочин, має довести сторона, яка такий правочин оспорює. Предметом доказування також є той факт, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжкі обставини мають вплинути на особу таким чином, що спонукають її вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Умови мають бути очевидно невигідними для особи, яка уклала цей правочин, і бути наявними саме в момент вчинення правочину. Тяжкими обставинами можуть бути, зокрема, тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства особи, учасника правочину, та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Такі правочини мають дефекти волі і здійснюються за обставин, коли особа змушена вчинити правочин на вкрай невигідних для себе умовах. Виходячи із системного аналізу наведених норм, визнання правочину недійсним на підставі\~статті 233 ЦК України\~пов`язане із доведеністю наявності чи відсутності власного волевиявлення в особи на його вчинення на тих умовах, за яких був укладений правочин. На переконання суду конструкція правовідносин, передбачених\~ст.233 ЦК України, не передбачає усвідомлене розуміння особи того, що вона (ця особа) не буде та/або ж фізично (чи з інших підстав) не зможе такий договір виконати. Як слідує з матеріалів позову, [PERSON] в своїй анкеті-заяві про кредит № 3536429 від 19.04.2021 зазначила, що вона є пенсіонером та має щомісячний дохід 10000 грн. Окрім того, стороною відповідача за первісним позовом не надано доказів про те, що у [PERSON] був відсутній вибір щодо укладення саме цього договору, тобто була відсутня можливість укласти інший договір з більш вигідними для неї умовами. Аналізуючи викладені обставини, суд вважає, що належними та допустимими доказами у справі підтверджено факт укладання між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] кредитного договору від 19 квітня 2021 року за №3536429 у передбаченій законом формі, виконання кредитором умов договору щодо надання позичальнику кредитних коштів та невиконання останнім в повному обсязі зобов`язань з повернення цих коштів разом із нарахованими відповідно до умов договору процентами за користування кредитними коштами, а також перехід прав вимоги за цим договором до ТОВ «ДІДЖІ ФІНАНС», що є підставою для задоволення первісного позову в повному обсязі та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором на користь позивача; в задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити за їх необґрунтованістю. За змістом ч. 1, п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України,судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 статті 137 ЦПК встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як встановлено частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження здійснених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: Договір про надання правової допомоги № 42649746 від 11 грудня 2023 року між позивачем та адвокатським бюро «Анастасії Міньковської»; Додаткову угоду № 002641907626 від 09 лютого 2024 року до договору № 42649746 від 11 грудня 2023 року; Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», необхідних для надання правничої (правової) допомоги, з якого вбачається, що позивач отримав послуги з правничої допомоги у даній справі в загальній сумі 6000 грн; Акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 20 лютого 2024 року. Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу правову допомогу при розгляді справи в суді, враховуючи ціну позову, а також те, що справа є типовою та нескладною, час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вважає, що стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги адвоката, які позивач поніс підлягають до часткового задоволення, а саме стягнення з відповідача 2000 грн витрат на правничу допомогу. Відповідач є особою з інвалідністю II груп та у відповідності до п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» слід за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 гривень.

Outcome: approved