Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Доброславської селищної ради, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування після смерті матері [PERSON] . В обґрунтування заявленого позову посилається на такі обставини. [INFO] померла мати [PERSON] - [PERSON] . Спадкове майно після смерті [PERSON] складається з житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] . Право власності на цей будинок спадкодавцем було набуто на підставі рішення Виконавчого комітету Комінтернівської селищної ради Комінтернівського району Одеської області від 23 березня 2000 року № 55 «Про оформлення права приватної власності на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] за [PERSON] » (копія рішення додається) та 24 квітня 2000 року їй було видано Свідоцтво про право власності на вказаний будинок, яке зареєстровано у реєстровій книзі № 2 за реєстровим номером 537 (стор. 724) 02 лютого 2001 року Комінтернівського бюро технічної інвентаризації. Уже після смерті [PERSON] Комінтернівською районною державною нотаріальною конторою була виявлена помилка у правовстановлюючих документах на будинок. Так замість [PERSON] у Свідоцтво про право власності було вказано [PERSON] . Внаслідок технічної помилки у правовстановлюючих документах, прізвище власниці було вказано як « [PERSON] », у той час як фактичне прізвище « [PERSON] ». Після виявлених недоліків позивач звернувся до Виконавчого комітету Комінтернівської селищної ради Комінтернівського району Одеської області із заявою про виправлення вказаної помилки та рішенням Виконавчого комітету Комінтернівської селищної ради Комінтернівського району Одеської області від 22 лютого 2013 року № 188 «Про внесення змін до рішення виконкому від 23 березня 2000 року № 55 «Про оформлення права приватної власності на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] за [PERSON] » заява [PERSON] була задоволена та внесені зміни до вказаного рішення, а саме: - Прізвище [PERSON] , яке викладено з помилкою, змінено на [PERSON] . Однак, зміни не були внесені в Свідоцтво про право власності на вказаний будинок, видане виконкомом 24 квітня 2000 року. Листом Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області № Б-606/032-12/253 від 21.08.2024 позивача було повідомлено, що «Виправити помилку у Свідоцтві можливо лише у разі, якщо у документах, на підставі яких видавалося Свідоцтво даної помилки не було і помилка була допущена з вини органу, який видав Свідоцтво. Доброславська селищна рада не має інформації, що саме відомості про власника: «дійсно належить [PERSON] », зазначені у Свідоцтві, є помилковими.». З цієї причини позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] та вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] та його представник, адвокат Робул Анатолій Анатолійович в судове засідання не з`явилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали. Представник відповідача за дорученням подав заяву про розгляд справи без участі представника Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області надав до суду заяву кою не заперечував проти задоволення позовних вимог розгляд справи просив проводити без його участі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. [INFO] померла [PERSON] , копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.03.2011 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області. 20 березня 2020 року Виконавчим комітетом Комінтернівської селищної ради Комінтернівського району Одеської області прийнято рішення №55 «Про оформлення права приватної власності на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] за [PERSON] ». На підставі вищевказаного рішення виконкому 24 квітня 2000 року видано свідоцтво про право власності на житловий будинок розташований в [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . 22 .02.2013 року виконавчим комітетом Комінтернівської селищної ради Комінтернівського району Одеської області прийнято рішення №188 «Про внесення змін до рішення виконкому від 23 березня 2000 року №55 «Про оформлення права приватної власності на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] за [PERSON] ». Вирішено внести зміни до рішення виконкому в частині прізвища [PERSON] , яке викладено з помилкою, змінити на [PERSON] . Згідно до технічного паспорту виготовленого на ім`я [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] Позивач [PERSON] є рідним сином померлої [PERSON] , що підтверджується наданою до суду копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26 травня 1974 року. Після її смерті [PERSON] спадщину прийняв лише її син [PERSON] , про що 29 серпня 2011 року Комінтернівською районною державною нотаріальною конторою була зареєстрована відповідна спадкова справа № 292/2011, яка досліджена судом у судовому засіданні. Право власності спадкодавця [PERSON] на нерухоме майно підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 24 квітня 2000 року, в якому міститься описка у написанні прізвища спадкодавця, а саме « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] », помилковість написання прізвища спадкодавця підтверджується зокрема рішенням виконавчого комітету Комінтернівської селищної ради Комінтернівського району Одеської області прийнято рішення №188 «Про внесення змін до рішення виконкому від 23 березня 2000 року №55 «Про оформлення права приватної власності на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] за [PERSON] ». Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України.) Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 15 ЦК визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Так, Європейській суд з прав людини вказував, що поняття «майно» в розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод охоплює поняття «правомірні очікування» тобто законні сподівання вчиняти певні дії відповідно до виданого державними органами дозволу. (Справа "ПайнВеліДевелопмент Лтд. та інші проти Ірландії").Суд неодноразово підкреслював особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" Онер`їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" "Москаль проти Польщі"). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах "Лелас проти Хорватії", "Тошкуце та інші проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ( рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Беєлер проти Італії"). Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість ("Москаль проти Польщі"). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" та у справах "Ґаші проти Хорватії" "Трґо проти Хорватії"). Отже такі ситуації вимагають від органів правосуддя, враховуючи вимоги Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, вирішення справ з урахуванням не лише національного законодавства, але й Конвенції та практики ЄСПЛ. Таким чином недоліки правовстановлюючого документу допущені при його виготовленні, враховуючи що матеріали справи містять достатні докази належності спадкодавцю відповідного права власності, не повинні призводити до позбавлення спадкоємця права власності на майно спадкодавця на яке останній мав законне право. Відповідальність за помилки в правовстановлюючому документі повністю покладаються на державу та не можуть впливати на право спадкоємця набути право власності. Підстави набуття права власності передбачені cт.328 ЦК України згідно якої право власності надувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Як роз`яснено в п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» 07.02.2014 № 5 потреба в такому способі захисту права власності (cт. 392 ЦК України) виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. На підставі викладеного, беручи до уваги норми чинного законодавства, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved