Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Ільницький С.М., звернулася до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] , який мотивує тим, що [PERSON] , самостійно, протягом останніх 10 років, займається вихованням, утриманням, забезпеченням освітою та знаннями, піклується про фізичний, соціальний та духовний розвиток своєї доньки - [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує на те, що батько дитини - [PERSON] , ухиляється від обов?язків по вихованню своєї дитини, не проявляє ніякої зацікавленості до неї, матеріальної допомоги для гідного розвитку доньки не надає, участі у вихованні не приймає, не цікавиться духовним, фізичним та соціальним розвитком дитини, не забезпечує її освітою та знаннями, що є відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України підставою для позбавлення батьківських прав. Позивачка фактично виконує обов?язки, як матері так і батька, опікується дочкою, матеріально забезпечує. Для вирішення питання про доцільність позбавлення батьківських прав та надання відповідного висновку, сторона позивача звернулася із заявою до органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому з наданням ряду відповідних доказів, що підтверджують обставини викладені у цій заяві. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 04.11.2024 року № 951/17/01-19, прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав - [PERSON] відносно дитини - [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження дитини - [PERSON] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.05.2019 року шлюб між сторонами - розірвано, позивачці відновлено дошлюбне прізвище [PERSON] . Відповідно до заяв, самої дитини - [PERSON] , дідуся дитини - [PERSON] , тітки дитини - [PERSON] , хресної мами дитини - [PERSON] , вчительки з англійської мови дитини - [PERSON] , тренера по футболу дитини - [PERSON] , лікаря дитини - [PERSON] , вихованням та утриманням дитини - [PERSON] займається лише мати - [PERSON] . Батько участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, не проявляє ніякої зацікавленості до неї, матеріальної допомоги для гідного розвитку доньки не надає, не цікавиться духовним, фізичним та соціальним розвитком дитини, не забезпечує її освітою та знаннями. Враховуючи викладене, батько жодним чином не бере участі у вихованні та утриманні своєї доньки, не забезпечує її освітою та знаннями, повністю від цих обов?язків самоусунувся. а відтак підлягає до позбавленню батьківських прав. [PERSON] , не виконує своїх обов?язків щодо утримання дитини. Крім цього, позивач зазначає, що у зв?язку з постійним зростанням цін на найнеобхідніше, на даний момент, витрачаються значні кошти на утримання дитини, зокрема: на продукти харчування, одяг, взуття, засоби гігієни, ліки, відвідування гуртків та інших речей пов?язаних із створенням нормальних умов для життя та виховання дівчинки. Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд позбавити батьківських прав гр. [PERSON] , відносно неповнолітньої дитини [PERSON] та стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку /доходу/ щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку починаючи від дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак її представник адвокат Ільницький С.М. надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, зокрема і через сайт судової влади України. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності, достовірності та достатності приходить до наступного висновку. Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] , самостійно, протягом останніх 10 років, займається вихованням, утриманням, забезпеченням освітою та знаннями, піклується про фізичний, соціальний та духовний розвиток своєї доньки - [PERSON] , [INFO] . Батько дитини - [PERSON] , ухиляється від обов?язків по вихованню своєї дитини, не проявляє ніякої зацікавленості до неї, матеріальної допомоги для гідного розвитку доньки не надає, участі у вихованні не приймає, не цікавиться духовним, фізичним та соціальним розвитком дитини, не забезпечує її освітою та знаннями, що є відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України підставою для позбавлення батьківських прав. Позивачка фактично виконує обов?язки, як матері так і батька, опікується дочкою, матеріально забезпечує. Для вирішення питання про доцільність позбавлення батьківських прав та надання відповідного висновку, сторона позивача звернулася із заявою до органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому з наданням ряду відповідних доказів, що підтверджують обставини викладені у цій заяві. Встановлено, що відповідно до висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 04.11.2024 року № 951/17/01-19, прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав - [PERSON] відносно дитини - [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження дитини - [PERSON] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.05.2019 року шлюб між сторонами - розірвано, позивачці відновлено дошлюбне прізвище [PERSON] . Відповідно до заяв, самої дитини - [PERSON] , дідуся дитини - [PERSON] , тітки дитини - [PERSON] , хресної мами дитини - [PERSON] , вчительки з англійської мови дитини - [PERSON] , тренера по футболу дитини - [PERSON] , лікаря дитини - [PERSON] , вихованням та утриманням дитини - [PERSON] займається лише мати - [PERSON] . Батько участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, не проявляє ніякої зацікавленості до неї, матеріальної допомоги для гідного розвитку доньки не надає, не цікавиться духовним, фізичним та соціальним розвитком дитини, не забезпечує її освітою та знаннями. Враховуючи викладене, встановлено, що батько жодним чином не бере участі у вихованні та утриманні своєї доньки, не забезпечує її освітою та знаннями, повністю від цих обов?язків самоусунувся. а відтак підлягає до позбавленню батьківських прав. [PERSON] , не виконує своїх обов?язків щодо утримання дитини. Крім цього, позивач зазначає, що у зв?язку з постійним зростанням цін на найнеобхідніше, на даний момент, витрачаються значні кошти на утримання дитини, зокрема: на продукти харчування, одяг, взуття, засоби гігієни, ліки, відвідування гуртків та інших речей пов?язаних із створенням нормальних умов для життя та виховання дівчинки. За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно статей 9,18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку, а батьки в свою чергу несуть відповідальність для створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини У відповідності до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили, суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 04.11.2024 року № 951/17/01-19, прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав - [PERSON] відносно дитини - [PERSON] , [INFO] . З огляду на вказані вище встановлені судом фактичні обставини справи, суд вважає доведеним, що відповідач не бажає виконувати свої батьківські обов`язки відносно своєї неповнолітньої доньки, не піклується про неї, не забезпечує її матеріально, і в подальшому не має наміру цього робити. Що стосується позовних вимог в частині стягнення аліментів, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст.182 ЦПК України та роз`яснень, що містяться в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. №3, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище відповідача. Аналізуючи в сукупності всі зібрані та досліджені судом обставини, суд приходить до висновку, що слід стягнути з [PERSON] на утримання його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку /доходу/ щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку починаючи від дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи вищенаведені встановлені судом фактичні обставини справи, в інтересах майбутнього дитини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення в цілому.

Outcome: approved