Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» (м. Київ, вул. С. Петлюри, 30) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (місце реєстрації [ADDRESS] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги\~обґрунтовані тим,що 18.03.2021 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] укладено заяву-договір №002/9698107-СК-SB про приєднання до публічної пропозиції АТ "Таскомбанк" на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Відповідно до даної заяви-договору відповідач просив відкрити поточний рахунок № [NUMBER] у національній валюті. Позичальнику було встановлено ліміт кредитування рахунку в межах максимальної суми, а саме надані кредитні кошти в сумі 47\~000 грн з процентною ставкою 37%, строк користування - 12 місяців з автоматичною пролонгацією до 17.03.2024 року. Підписавши заяву [PERSON] акцептував публічну пропозицію АТ "Таскомбанк", яка розміщена на веб-сайті банку: https//tascombank.ua. на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і беззастережно приєднався до умов договору (з усіма змінами та доповненнями, які відбулися протягом дії цієї заяви-договору); погодився з тим, що розмір та строк дії, процентна ставка, розмір ліміту, розмір мінімального платежу та інші умови щодо банківської кредитної картки та кредиту, що надаються йому у зв"язку із обраним пакетом послуг, кредитним продуктом і приєднанням до договору шляхом підписання цієї заяви-договору, встановлюється відповідно до умов договору та залежить від типу обраного ним пакету послуг та кредитного продукту. Умови вищезазначеного кредитного договору відповідачем не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті. Станом на 25.02.2025 заборгованість за заявою - договором №002/9698107-СК-SB від 18.03.2021, становить 77060,77 грн, в т.ч.: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 47 000 грн; заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочена) 30\~060,77 грн. Просить стягнути з відбовідача заборговансіть в сумі 77\~060,77 грн та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 17.03.2025 відкрито провадження у справі, розгляд її призначено у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. 30.04.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву позивача в якій відповідач позовні вимоги позивача визнає частково та зазначає, що він заперечує щодо стягнення з нього 30060,7 грн на користь позивача заборгованості по процентам, сплачені ним 8005,49 грн за погашення відсотків мають бути зараховані у тіло кредиту. Також з нього було стягнуто комісійні винагороди за операціями з ЕПЗ- за рахунок яких було збільшено тіло кредиту. Відповідач вважає дані вимоги необгрунтованими. Матеріали справи не містять підтверджень що саме цю публічну пропозицію розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними. Підписуючи заяву-анкету про приєднання, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви в розмірах і порядку нарахування. Публічна пропозиція , яка міститься в матералах справи не містить підпису відповідача, а тому її не можна вважати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18.03.2021 року шляхом підписання заяви-анкети. Дати затвердження редакції публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, що додана до позову, матеріали справи не містять. . Роздруківка із сайту позивача належним доказом не може бути, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення однієї із сторін, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з нього становить 36494.31 грн (виключно тіло кредиту з урахуванням зарахувань сплачених ним 8005,49 грн на погашення відсотків та 2500,20 грн на комісійну винагороду). Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить провести розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача адвокат Хворост Д.М. в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнала частково з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначила, що відповідач не погоджується із розміром заборгованості нарахованої банком, а тому просить її зменшити. Під час використання кредитних коштів, періодично відповідач здійснював їх погашення, однак основна частина його платежів, банком спрямовувалась на погашення відсотків, а не тіла кредиту. Просила стягнути з відповідача лише тіло кредиту з урахуванням сплачених ним коштів. Також зазначила про те, що відповідачем буде подано заяву на стягнння з позивача понесених ним витрат за юридичні послуги адвоката. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що до АТ "Таскомбанк" звернувся [PERSON] з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 18.03.2021 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] укладено заяву-договір №002/9698107-СК-SB про приєднання до публічної пропозиції АТ "Таскомбанк" на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Відповідно до даної заяви-договору відповідач просив відкрити поточний рахунок № [NUMBER] у національній валюті. Позичальнику було встановлено ліміт кредитування рахунку в межах максимальної сум , а саме надані кредитні кошти в сумі 47\~000 грн з процентною ставкою 37%, строк користування - 12 місяців з автоматичною пролонгацієюдо 17.03.2024 року. До позовної заяви банк додав витяг з публічної пропозиції АТ "Таскомбанк" на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, у якому відсутні дані про ознайомлення із вказаним документом [PERSON] під час підписання 18.03.2021 року заяви про приєднання. З довідки керівника операційного центру банку вбачається, що [PERSON] з 18.03.2021 є власником поточного рахунку у валюті гривня, який відкритий відповідно до заяви-договору та має картку № [NUMBER] . Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору №002/9698107-СК-SB від 18.03.2021, укладеного із [PERSON] , останній станом на 25.02.2025, має заборгованість 77060,77 грн, в т.ч.: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 47 000 грн; заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочена) 30\~060,77 грн.., сплачено відсотків на суму 8005,49 грн. Також відбулося списання в автоматичному режимі комісійної винагороди 2500 грн. Як вбачається з виписок по особовому рахунку, відповідач користувався наданою йому кредитною карткою, знімав кошти, проводив розрахунки, здійснював погашення кредиту. Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Визначення поняття зобов"язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов"язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). З положень частини 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України вбачається, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст.610 ЦК України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно із ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Як встановлено судом, кредитний договір укладений між банком та [PERSON] є споживчим. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України "Про споживче кредитування", у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України "Про споживче кредитування", в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). У відповідності до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування", в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Цією ж правовою нормою визначено зміст вказаної інформації (умови кредиту: тип кредиту, сума кредиту, строк кредитування, мета та спосіб отримання, тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, види забезпечення за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту тощо), порядок ознайомлення з нею споживача, форму надання такої інформації (паспорт споживчого кредиту) та термін її актуальності. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця, з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту (ч.2 ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування"). Тобто інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (паспорт споживчого кредиту), є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою). Термін "паспорт споживчого кредиту" вживається у Законі України "Про споживче кредитування" лише в розділі II "Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню" та у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі ІІІ "Договір про споживчий кредит" цього Закону. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (ч.2 ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування", чинного на момент виникнення спірних правовідносин). З огляду на ці норми закону паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон України "Про споживче кредитування" включає до форми договору про споживчий кредит (стаття 13). Отже, тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Разом з тим, ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Такий висновок зроблений Верховним Судом у складі Об`єднаної плати Касаційного цивільного суду у постанові по справі № 393/126/20 від 23.05.2022. З огляду на викладене при підписанні заяви-договору між позивачем та відповідачем, у даному документі не знайшли свого відображення істотні умови договору про споживчий кредит, а саме: не визначено проценту ставку за кредитом, її тип, порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і це не є обов`язком суду. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Наданий позивачем витяг з публічної пропозиції АТ "Таскомбанк" на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, з огляду на його мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ним нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві-договорі позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Враховуючи, що витяг, який міститься в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 18.03.2021 шляхом підписання заяви-договору. А тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Вказана позиція суду відповідає правовому висновку Верховного Суду викладеній у постанові Великої Палати від 03.07.2019 у справі №342/180/17. Судом встановлено, що АТ "Таскомбанк" свої зобов"язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме відповідачу було відкрито картковий рахунок, надано кредитну картку та встановлено кредитний ліміт, яким відповідач активно користувався. Випискою по особовому рахунку підтверджено, що [PERSON] користувався наданою йому кредитною карткою, знімав кошти, проводив розрахунок, здійснював погашення кредиту. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість [PERSON] по кредитному договору №002/9698107-СК-SB від 18.03.2021, становить 77060,77 грн, в т.ч.: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 47 000 грн; заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочена) 30\~060,77 грн. Однак, суд не погоджується із заявленою позивачем до стягнення сумою боргу виходячи з наступного. Позивачем не доведено, що при підписанні заяви-договору про приєднання до публічної пропозиції АТ "Таскомбанк" на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/9698107-СК-SB 18.03.2021 або у подальшому, сторони погодили між собою розмір відсотків, порядок їх сплати за договором, оскільки докази, які б підтверджували такі кредитні умови і з ними був ознайомлений [PERSON] , суду позивачем не надані і у заяві-договорі такі не відображені. З наданого позивачем розрахунку слідує, що відповідачем під час користування кредитною карткою починаючи з 18.03.2021 в загальному сплачено 8005,49 та 2500 грн відбулося автоматичне списання комісійної винагороди. . Суд вважає, що оскільки розмір відсотків за користування кредитом у заяві-договорі сторонами погоджено не було, то з відповідача підлягає стягненню лише різниця між витраченим ним кредитним лімітом і сплаченими банку коштами, яка становить 36494,31 грн ( 8005,49 + 2500 = 105050,69 грн). (47000 грн 10\~505,69 грн = 36\~494,31 грн). Такий висновок суду відповідає усталеній практиці застосування норм Закону до спірних правовідносин, викладеній у правовій позиції Верховного Суду (постанова від 02.10.2019у справі № 545/2248/17), який відповідно до положень ч.4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватись судом при виборі і застосуванні норм права. Оскільки [PERSON] не виконав умови кредитного договору та не сплатив заборгованість в добровільному порядку, суд вважає стягнути з нього на користь позивача примусово заборгованість в сумі 36\~494,31 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст.4 Закону України "Про судовий збір", із позовних заяв майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2\~422, 40 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1147,25 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial