Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Лемешівка Агро Плюс» - адвокат Старий М.М. звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання недійсним договору оренди землі та поновлення договору шляхом визнання додаткової угоди до договору оренди землі укладеною. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 29.09.2016 року між ТОВ «Лемешівка Агро Плюс» з однієї сторони та власником земельної ділянки [PERSON] з іншої сторони, було укладено договір оренди землі площею 3,0314 га, кадастровий номер 0521684000:07:000:0342, яка розташована на території Лемешівської сільської ради Калинівського району (нині Хмільницького) Вінницької області. Договір укладено строком на 7 років. Орендна плата згідно умов даного договору сплачується в розмірі 8.5% від нормативно-грошової оцінки землі та складає 123119,00 грн. Протягом дії даного договору орендар використовував орендовану земельну ділянку за цільовим призначенням, орендна плата сплачувалася вчасно та в повному обсязі, та будь яких спорів у позивача та відповідача [PERSON] стосовно виконання умов даного договору не було. Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати досягнення згоди стосовно всіх істотних умов договору, тобто фактично з дати його укладення сторонами. Таким чином датою закінчення договору оренди землі є 29.09.2023 року. 03.06.2023 року позивач звернувся до [PERSON] з листом-повідомленням № 42, в якому повідомив про намір скористатися переважним правом на переукладення договору оренди від 29.09.2016 року на новий строк. До даного листа-повідомлення було додано проект додаткової угоди. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 2103602753191, власноруч підписаному [PERSON] , лист № 42 від 08.05.2023 року та додаткову угоду до договору оренди землі відповідач [PERSON] отримав 10.06.2023 року. Даний лист [PERSON] проігнорував, відповіді на нього не надав. Разом із тим, 25.10.2023 року з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 351823335, позивачу стало відомо, що 30.09.2023 року відповідачі, порушуючи переважне право позивача, уклали між собою договір оренди землі № 342 від 30.09.2023 р., стосовно земельної ділянки 0521684000:07:000:0342 та 06.10.2023 року зареєстрували право оренди. Відповідно до інформації з Інформаційної довідки строк оренди земельної ділянки згідно договору оренди землі № 342 від 30.09.2023 р. складає 10 років. На сьогоднішній день дана земельна ділянка фактично перебуває в користуванні позивача. Позивач не отримав жодного заперечення у поновленні договору оренди землі від [PERSON] протягом одного місяця після закінчення договору оренди землі укладеного між позивачем і відповідачем [PERSON] . З огляду на те, що договір оренди землі укладений між [PERSON] та ПАТ «Зернопродукт МХП» порушує переважне право ТОВ «Лемешівка Агро Плюс» на переукладення договору оренди від 29.09.2016 року на новий строк, тому наявні підстави для визнання даного договору недійсним. Одночасно із позовною заявою, від позивача надійшла заява про забезпечення позову, у якій позивач просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 3,0314 га, кадастровий номер 0521684000:07:000:0342, яка належить на праві приватної власності [PERSON] та знаходиться на території Калинівської ОТГ, Хмільницького району Вінницької області (раніше Лемешівська сільська рада Калинівського району Вінницької області). 22.08.2024 ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області заяву про забезпечення позову було задоволено. Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області від 23.08.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 18.09.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий відповідачем [PERSON] , згідно якого він просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Поданий відзив мотивований тим, що 20.09.2016 року між ним та ТОВ «Лемешівка Агро Плюс» було укладено договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться на території Лемешівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, загальною площею 3,0314 га, строком на 7 років. Отже, укладений між ним та позивачем договір оренди землі припинився 29.09.2023 року. Проте те, що позивач направив йому лист-повідомлення з проектом додаткової угоди про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди він категорично заперечує отримання таких листів адже підпис на повідомленні про вручення поштового відправлення йому не належить. Хто і в який спосіб отримав дані листи йому не відомо. Окрім того, з наданих позивачем доказів на підтвердження надсилання вказаних документів не можливо встановити дійсний вміст конверту та зміст надісланих документів. Адже позивачем надано опис вкладення в яких міститься найменування вкладення: лист повідомлення (не зрозуміло який лист та який його зміст, про що цей лист) та Додаткова угода до Договору оренди землі (Яка додаткова угода, до якого договору, якої земельної ділянки, який зміст такої угоди). Крім того, на адресу позивача ним було надіслано заяву про не бажання продовжувати строк дії договору оренди землі, яка була зареєстрована представником товариства під № 38 від 29.09.2023 року та Лист-повідомлення від 30.03.2023 року про не бажання поновлювати договір оренди землі. Переважне право не може тлумачитись як право спонукати орендодавця поновити договір за відсутності його згоди, тому він правомірно скористався своїм правом орендодавця та після закінчення дії договору з позивачем уклав договір з іншим товариством. Він категорично заперечує належне виконання позивачем умов договору оренди землі в тому числі і щодо виплати орендної плати. Орендна плата йому не сплачувалася, у зв`язку із чим він звертався до позивача із заявою про виплату орендної плати від 30.08.2024. Позивачем не надано жодного доказу належного виконання умов договору оренди землі. Запропоновані позивачем умови договору оренди землі є вкрай не вигідними. Зокрема за умовами договору оренди з ТОВ «Лемешівка Агро Плює», розмір орендної плати становить 8,5 % від нормативно-грошової оцінки землі. За умовами договору оренди землі укладеного із ПрАТ «Зернопродукт МХП» розмір орендної плати становить 26086,95 грн, що більше ніж у два з половиною разів перевищує запропонований позивачем розмір орендної плати. 24.09.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником ПАТ «Зернопродукт МХП» - адвокатом Лишаком І.В., згідно якого відповідач ПАТ «Зернопродукт МХП» повністю заперечує обставини, які були наведені позивачем в якості підстав цього позову. Вважає, що в даному випадку позивач діє недобросовісно по відношенню до відповідачів, вводить суд в оману щодо дійсних обставин справи та зловживає своїми процесуальними правами, оскільки поданий позивачем позов є завідомо безпідставним. Так, запропоновані позивачем умови договору оренди землі для відповідача [PERSON] є вкрай не вигідними. Як вбачається з доданого до матеріалів справи договору оренди землі, а саме пункту 9 договору оренди землі, орендар зобов`язався протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою, не пізніше 31 грудня поточного року дії договору оренди земельної ділянки сплачувати орендну плату у розмірі не менше 8,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. При цьому п. 5 вказаного договору зазначено, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 123119,00 грн. Однак нормативно грошова оцінка переданої в користування земельної ділянки не відповідає розміру вказаного в договорі. Так само і не зазначено, який конкретний розмір орендної плати (сума грн) вона складає. Позивачем також не надано доказів про нормативно грошову оцінку вказаної земельної ділянки. Отже, сторонами не узгоджена така істотна умова договору як орендна плата. Істотними умовами договору є умови, без визначення яких виконання по ньому стає неможливим, а договір по суті втрачає сенс і правовий зміст, недосягнення сторонами у належній формі згоди хоча б по одній з істотних умов договору то такий договір є неукладеним. Відповідачем [PERSON] на адресу позивача було надіслано заяву про не бажання продовжувати строк дії договору оренди землі та лист-повідомлення про не бажання поновлювати договір оренди землі. Отже, у разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Тому позивач не дотримався та не скористався встановленою законом процедурою на поновлення договору оренди землі та відповідно втратив переважне право на поновлення договору. Тому підстави для задоволення позовних вимог ТОВ «Лемешівка Агро Плюс» відсутні, оскільки реалізація переважного права на укладання договору оренди землі можливе лише за умови дотримання встановленої статтею 33 Закону України «Про оренду землі» процедури та за наявності волевиявлення сторін. 19.11.2024 ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Під час судового розгляду представник позивача - адвокат Старий М.М., в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позові. Суду зазначив, що ТОВ «Лемешівка Агро Плюс» бажає продовжити строк дії договору оренди землі з відповідачем [PERSON] та просить визнати недійсним договір оренди землі, що укладений між [PERSON] та ПрАТ «Зернопродукт МХП», а також визнати поновленим договір оренди землі № б/н від 29.09.2016 року, укладений між ТОВ «Лемешівка Агро Плюс» та [PERSON] шляхом визнання укладеною додаткову угоду № 1 до договору оренди землі № б/н від 29.09.2016 в редакції вказаній у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак звернувся до суду з письмовою заявою (зареєстрована за вх. 4442/25 від 21.04.2025) про розгляд справи без його участі. Проти позову заперечує в повному обсязі. Орендної плати за користування земельною ділянкою не отримував. Під час судового розгляду представник відповідача ПрАТ «Зернопродукт МХП» - адвокат Лишак І.В. позов не визнав у повному обсязі, з підстав зазначених у наданому відзиві на позовну заяву. Просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 29 вересня 2016 року між ТОВ «Лемешівка Агро Плюс» з однієї сторони та власником земельної ділянки [PERSON] з іншої сторони, було укладено договір оренди землі площею 3,0314 га, кадастровий номер 0521684000:07:000:0342, яка розташована на території Лемешівської сільської ради Калинівського району (нині Хмільницького) Вінницької області. Відповідно до пункту 8 договору, договір укладено строком на сім років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Пунктом 34 договору передбачено, що дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викуп земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря; договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом. У заяві від 05.03.2023 р., як була зареєстрована представником ТОВ «Лемешівка Агро Плюс» під № 38 від 29.09.2023 року та у листі-повідомленні від 30.03.2023, [PERSON] повідомив ТОВ «Лемешівка Агро Плюс» про своє не бажання поновлювати (продовжувати) дію договору оренди землі щодо земельної ділянки кадастровий номер 0521684000:07:000:0342, та просить не обробляти його земельну ділянку у зв`язку із закінченням дії договору оренди. Частиною четвертою статті 124 ЗК України (у редакції, чинній на час укладення договору оренди) визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (стаття 792 ЦК України) Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час укладення договору оренди), орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно з статтею 17 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час укладення договору оренди), об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону (ст. 27 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час укладення договору оренди). Відповідно до ч. 1 - 5, 8, 11 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час укладення договору оренди), по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності). Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору. Такий правовий висновок про застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі №594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18). Отже, під час судового розгляду встановлено, що ТОВ «Лемешівка Агро Плюс» на виконання вимог п. 8 Договору оренди землі № б/н від 29.09.2016 за 30 днів до спливу строку договору оренди землі, а саме до 29.09.2023, 03.06.2023 надіслало письмове повідомлення орендодавцю про намір продовжити його дію разом з проектом додаткової угоди. 30.03.2023 відповідач [PERSON] надіслав на адресу позивача лист-повідомлення про своє небажання поновлювати (продовжувати) дію договору оренди землі, що беззаперечно свідчить про відсутність його волевиявлення на поновлення договору оренди землі № б/н від 29.09.2016. ТОВ «Лемешівка Агро Плюс», як це передбачено вимогами ч. 11 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час укладення договору оренди), не звернулося до суду з приводу відмови й зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі. Згідно з ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 5) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час укладення договору оренди №248/0923 від 06.09.2023), договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Особа, яка відповідно до закону може бути орендодавцем земельної ділянки, може встановити вимогу нотаріального посвідчення договору оренди землі та скасувати таку вимогу. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на земельну ділянку та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом. Типовий договір оренди землі та типовий договір оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом затверджуються Кабінетом Міністрів України. Істотними умовами договору оренди землі згідно з ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час укладення договору оренди №248/0923 від 06.09.2023) є: 1) об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); 2) дата укладення та строк дії договору оренди; 3) орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Згідно з ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час укладення договору оренди №248/0923 від 06.09.2023) право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (абзац 4 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про оренду землі»). Відповідно до п. в) ч. 3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється зокрема, шляхом визнання угоди недійсною. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що переважне право орендаря - ТОВ «Лемешівка Агро Плюс» на поновлення договору оренди землі №б/н від 29.09.2016 на новий строк орендодавцем [PERSON] не порушено, оскільки: сторонами були дотримані вимоги п. 8 Договору оренди землі №б/н від 29.09.2016 та відсутнє волевиявлення орендодавця на поновлення договору оренди землі №б/н від 29.09.2016, яке підтверджується листом-повідомленням про відмову на укладання (поновлення/продовження) на новий строк від 30.03.2023, а тому відсутні підстави визнавати недійсним договір оренди землі № 342 від 30.09.2023, укладений між [PERSON] та ПАТ «Зернопродукт МХП». Інші підстави визнання спірного договору оренди землі недійсним позивачем не зазначаються та під час розгляду справи не встановлені. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемешівка Агро Плюс» необхідно відмовити. Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно із п. п.1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Отже, порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України і у разі часткового задоволення позову судові витрати щодо сплати професійної правничої допомоги та витрати, пов`язані з вчиненням інших прцесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Врахувавши вищевикладене, суд вважає необхідним судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України регламентовано, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Враховуючи зроблену представником відповідача-адвокатом Лишаком І.В. заяву, питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу слід вирішувати у порядку, передбаченому ч.8 ст.141, п.5 ч.7 ст. 265, п.2 ч.1, ч.3 ст.270 ЦПК України ЦПК України, у разі подання відповідних доказів про оплату правничої допомоги протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Тому, суд вважає за необхідне у відповідності до вимог ст. 246 ЦПК України призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу на 10 годинну 26.05.2025 року та запропонувати представнику ПАТ «Зернопродукт МХП» - адвокату Лишаку І.В. подати докази щодо розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в строк до 12.05.2025. Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 22 серпня 2024 року, після набрання судовим рішенням законної сили. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: dismissed