Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. До Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська 04 квітня 2023 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач в позовній заяві посилався на те, що 07 квітня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір безпроцентної позики № Д070421-01. Відповідно до п. 1 Договору, позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 681 644,60 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» ( 1 долар США = 27,95 грн.) на день укладання договору еквівалентно 24 388,00 доларів США. В свою чергу відповідачка зобов`язалась повернути позику у визначеним договором строк. 07 квітня 2021 року відповідачка надала розписку, якою підтвердила отримання позики у сумі 681 644,60 грн., що еквівалентно 24 388,00 доларів США у відповідності до курсу АТ КБ «Приватбанк» на день укладення договору у сумі за 1 долар США = 27,95 грн., та зобов`язалась повернути цю суму у строк до 07 жовтня 2021 року позивачу. Крім того, відповідачка зобов`язалась повернути суму позики, яка визначена пунктом 1 договору відповідно до графіку повернення позичальником грошових коштів, який визначений у пункті 5 договору. Відповідачка свої зобов`язання щодо повернення коштів по договору позики перестала виконувати з 08 жовтня 2021 року. Враховуючи той факт, що відповідачка умови договору не виконала, грошові кошти не повернула, позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідачки основний борг за договором позики у розмірі 748 884,50 грн., неустойку у розмірі 127 969,93 грн., та 3% річних 8 555,74 грн., а всього 885 410,17 грн., сплачений судовий збір у розмірі 7 083,28 грн. та витрати на правову допомогу. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 04 квітня 2023 року указана позовна заява передана для розгляду судді Федоріщеву С.С. Згідно із вимогами ч. 8 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. До суду 04 квітня 2023 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача. Ухвалою судді від 05 квітня 2023 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху. Ухвалою судді від 10 квітня 2023 року було відкрито провадження у даній цивільній справі. Ухвалою судді від 15 листопада 2023 року провадження у вказаній справі зупинено для проведення судової почеркознавчої експертизи. 20 березня 2024 року вищевказану цивільну справу було повернуто до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з повідомленням про неможливість проведення експертизи у зв`язку із невиконанням клопотання експерта та не здійсненням попередньої оплати експертизи. Ухвалою судді від 21 березня 2024 року було поновлено провадження у даній справі. Ухвалою судді від 25 квітня 2024 року було витребувано документи, що місять рукописні тексти та підписи, зроблені відповідачем. Ухвалою судді від 11 липня 2024 року було витребувано документи, що місять рукописні тексти та підписи, зроблені відповідачем. Ухвалою судді від 13 листопада 2024 року провадження у вказаній справі зупинено для проведення судової почеркознавчої експертизи. 24 лютого 2025 року вищевказану цивільну справу було повернуто до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з повідомленням про неможливість проведення експертизи у зв`язку із невиконанням клопотання експерта та не здійсненням попередньої оплати експертизи. Ухвалою судді від 26 лютого 2025 року було поновлено провадження у даній справі. Представник позивача надала до суду заяву, у якій просила розглядати справу без участі сторін та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та повідомила, що має намір подати докази, що підтверджують понесені позивачем витрати на правову допомогу. Відповідач у судове засідання вчергове не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, неодноразово подавала клопотання про відкладення розгляду справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Фактичні обставини встановленні судом. Судом встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 07 квітня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір безпроцентної позики № Д070421-01. Відповідно до п. 1 Договору, позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 681 644,60 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» ( 1 долар США = 27,95 грн.) на день укладання договору еквівалентно 24 388,00 доларів США. В свою чергу відповідачка зобов`язалась повернути позику у визначеним договором строк. 07 квітня 2021 року відповідачка надала розписку, якою підтвердила отримання позики у сумі 681 644,60 грн., що еквівалентно 24 388,00 доларів США у відповідності до курсу АТ КБ «Приватбанк» на день укладення договору у сумі за 1 долар США = 27,95 грн., та зобов`язалась повернути цю суму у строк до 07 жовтня 2021 року позивачу. Крім того, відповідачка зобов`язалась повернути суму позики, яка визначена пунктом 1 договору відповідно до графіку повернення позичальником грошових коштів, який визначений у пункті 5 договору. Як зазначає позивач, відповідачка свої зобов`язання щодо повернення коштів по договору позики перестала виконувати з 08 жовтня 2021 року. Позивач надає наступний розрахунок заборгованості за договором: загальна сума позики 24 388,00 доларів США. Повернуто 4 550,00 доларів США. Сума прострочення 19 838,00 доларів США. 19 838,00 доларів США х 37,75 грн. = 748 884,50,00 грн. по курсу АТ КБ «Приватбанк» станом на 30 березня 2023 року (37,75 грн за 1 долар США). На даний час своїх зобов`язань [PERSON] в повному обсязі не виконала, а тому позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з останньої заборгованість за договором позики у розмірі 748 884,50 грн., неустойку у розмірі 127 969,93 грн., та 3% річних 8 555,74 грн., а всього 885 410,17 грн. Судом встановлено, що у даній цивільній справі спір виник у зв`язку із неповерненням та невиконання зобов`язання щодо повернення коштів в обумовленому сторонами розмірі та строки. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або також кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Із договору позики №Д070421-01 від 07 квітня 2021 року вбачається, що позивач надала відповідачу позику в сумі грошові кошти в сумі 681 644,60 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» ( 1 долар США = 27,95 грн.) на день укладання договору еквівалентно 24 388,00 доларів США, які позичальник зобов`язується повернути у строк до 07 жовтня 2021 року. 07 квітня 2021 року відповідачка надала розписку, якою підтвердила отримання позики у сумі 681 644,60 грн., що еквівалентно 24 388,00 доларів США у відповідності до курсу АТ КБ «Приватбанк» на день укладення договору у сумі за 1 долар США = 27,95 грн., та зобов`язалась повернути цю суму у строк до 07 жовтня 2021 року позивачу. Вказані докази підтверджують укладення між сторонами договору позики та передання передбачених ним грошей. Частиною 1статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Як зазначає позивач, відповідачем було частково погашено заборгованість у розмірі 4550,00 доларів США. У зазначений в договорі строк [PERSON] , решту отриманих в якості позики кошти в розмірі 19 838,00 доларів США не повернула, чим порушила умови договору. В охоронних правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частин першої, другої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та три проценти річних від простроченої суми. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19 (провадження № 12-42гс20) викладено висновок, що ст. 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). При цьому, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Крім того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства. За змістом ст.103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. В даному випадку слід зазначити, що відповідачкою двічі було заявлено клопотання про проведення почеркознавчої експертизи, з посиланням на те, що підпис на договорі позики № Д070421-01 від 07 квітня 2021 року зроблений не нею. Двічі, після призначення судом експертизи дану цивільну справу було повернуто до суду з повідомленнями про неможливість проведення експертизи, через те, що саме відповідачкою не виконувались клопотання експертів та не проводилась попередня оплата експертизи. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частини перша, друга статті 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. З урахуванням обставин справи, процесуальної поведінки сторони відповідачки, суд, на підставі ст. 109 ЦПК України, визнає факт укладення між позивачем та відповідачкою договору позики, оскільки стороною відповідачки не надано належних доказів на спростування обставин, на які посилається позивач та не вчинено всіх необхідних дій, з метою проведення експертизи, не виконано клопотання експертів, не проведено оплату експертизи. Таким чином, судом встановлено договірні відносини між [PERSON] та [PERSON] щодо взяття грошових коштів у позику. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, а також встановивши, що договор позики укладений у належній письмовій формі, факт отримання грошових коштів підтверджений вказаним договором та розпискою, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимоги та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики № Д070421-01 від 07 квітня 2021 року у розмірі 885 410,17 грн., з яких: основний борг за договором позики у розмірі 748 884,50 грн., неустойка у розмірі 127 969,93 грн. та 3% річних 8 555,74 грн. (розрахунок здійснений позивачем та перевірений у судовому засіданні). Згідно із ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7 083,28 грн. Що стосується витрат на правничу допомогу, то позивач має право подати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, оскільки його представник звернувся із відповідною заявою. На підставі викладеного,

Outcome: approved