Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

У вересні 2024р. позивач ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» у відшкодування матеріальної шкоди, в порядку суброгації 195199,4 грн.; судовий збір у розмірі 3028,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20 липня 2023р. між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 190458ГазКє (надалі по тексту - договір страхування), у відповідності до якого позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані із експлуатацією автомобіля «Volvo» д.н.з. [NUMBER] (надалі по тексту - застрахований ТЗ). 27 квітня 2024р. по вул. Салютній, 2Б, в м. Києві, стався страховий випадок, а саме, внаслідок пожежі автомобіля «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] , власником якого є відповідач, було пошкоджено застрахований ТЗ. Вищезазначену подію було визнано позивачем страховим випадком, в зв`язку із чим, ним було складено 08 травня 2024р. Страховий акт № ARX4120946 та проведено виплату страхового відшкодування у розмірі 195199,4 грн. Оскільки в досудовому порядку відповідач відмовляється відшкодувати сплачену суму страхового відшкодування, було проігноровано досудову претензію позивача, останній вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого порушеного права. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2024р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження і призначено справу в підготовче засідання. 23 жовтня 2024р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що стороною позивача не надано до суду належні і допустимі докази, на обгрунтування заявлених позовних вимог. Так, сторона відповідача вважає, що наданий, в якості письмового доказу копія акту про пожежу від 27 квітня 2024р., складеного провідним інспектором ВЗНС та ЗЦЗ Шевченківського РУ ГУ ДСНС України у м. Києві Назаренком В.А., дійсно, пожежа мала місце того ж дня, в м. Києві, по вул. Салютній, поряд з будинком під номером 2Б, яка орієнтовно розпочалася о 22:56 год. та була ліквідована о 23:01 год. Між тим, у вказаному акті вказано, що причина пожежі «встановлюється». Також, як зазначила сторона відповідача, з долученого позивачем висновку про причину виникнення пожежі на транспортному засобі від 30 квітня 2024р., складеного тим же інспектором ВЗНС та ЗЦЗ Шевченківського РУ ГУ ДСНС України у м. Києві Назаренком В.А., у цьому висновку не були встановлені дійсні причини пожежі, а лише висловлено припущення про ймовірну причину такої пожежі. Крім того, сторона відповідача вважає, що в силу положень ст. 38 п. 38.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач взагалі не набув право вимоги до відповідача, в частині відшкодування шкоди, оскільки з доданих до позову документів не підтверджується, саме заподіяння шкоди відповідачем позивачу. Відповідь на відзив стороною позивача не подавалась. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада2024р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В прохальній частині позову, сторона позивача клопотала перед судом, про розгляд справи у відсутність повноваженого представника позивача. Заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, не заперечує проти заочного розгляду справи. В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, з підстав, наведених у відзиві на позов. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 20 липня 2023р. між позивачем та [PERSON] було укладено договір страхування, у відповідності до якого позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані із експлуатацією застрахованого ТЗ. Згідно з п. 6, 24.2.3 до страхових ризиків належить пошкодження або знищення (повна загибель) ТЗ, його складових частин чи додаткового обладнання та/або комплектуючих елементів ТЗ, вказаних в Розділі 6 договору, внаслідок пожежі або вибуху. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що 27 квітня 2024р. по вул. Салютній, 2Б, в м. Києві, стався страховий випадок, а саме, внаслідок пожежі автомобіля «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] , власником якого є відповідач, було пошкоджено застрахований ТЗ. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). В судовому засіданні представник відповідача не заперечував того факту, що дійсно 27 квітня 2024р. по вул. Салютній, 2Б, в м. Києві, мала місце пожежа автомобіля «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] , власником якого є відповідач, і внаслідок цієї пожежі було пошкоджено застрахований ТЗ, який був припаркований поруч. Як вбачається з копії акту про пожежу від 27 квітня 2024р. (а.с. 24), складеного провідним інспектором ВЗНС та ЗЦЗ Шевченківського РУ ГУ ДСНС України у м. Києві Назаренком В.А., дійсно, пожежа мала місце 27 квітня 2024р. в м, Києві, по вул. Салютній, поряд з будинком під № 2Б, яка орієнтовно розпочалася о 22:56 год. та була ліквідована о 23:01 год.; пожежею було знищено «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] , власником якого є відповідач, та пошкоджено інші автомобілі, в тому числі автомобіль «Volvo» д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] ; причина пожежі зазначено, що «встановлюється». Згідно, з копією висновку про причину виникнення пожежі на транспортному засобі від 30 квітня 2024р., складеного інспектором ВЗНС та ЗЦЗ Шевченківського РУ ГУ ДСНС України у м. Києві Назаренком В.А. (а.с.26-28), зазначено: «Ймовірно причиною виникнення пожежі, яка сталася 27 квітня 2024р. за адресою: м. Київ, вул. Салютна, 2 Б, у відсіку двигуна автомобіля «Volkswagen Passat» р.н. [NUMBER] - є розгерметизація газової системи автомобіля.». Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Так, заперечуючи проти позову, у відзиві на позов, сторона відповідача зазначала, що стороною позивача не надано до суду докази на підтвердження обставин дійсної причини виникнення пожежі в автомобілі відповідача, оскільки, на думку сторони відповідача у вищезазначеному висновку про причину виникнення пожежі на транспортному засобі не були встановлені дійсні причини пожежі, а лише висловлено припущення про ймовірну причину такої пожежі. Разом з тим, в порушення ст. ст. 78-81 ЦПК України, стороною відповідача до відзиву на позов, були надані в якості додатків лише копії документів, на підтвердження повноважень представника відповідача - адвоката [PERSON], при цьому судом роз`яснювалось стороні відповідача положення ст. ст. 74, 91, 103, 106, 116 ЦПК України, проте протягом всього часу розгляду справи в суді сторона відповідача не скористалась своїм правом, і відповідні заяви та клопотання про допит свідків, призначення експертиз тощо до суду не надходили. В судовому засідання представник відповідача не міг пояснити суду, чи в технічно справному стані перебував автомобіль відповідача «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] перед пожежею, чи вчасно були здійснені технічні огляди та обслуговування цього автомобіля, як передбачено заводом-виробником. Таким чином, суд вважає, що 27 квітня 2024р. по вул. Салютній, 2Б, в м. Києві мав місце страховий випадок, з застрахованим ТЗ (пожежа), яка відбулася, внаслідок розгерметизація газової системи автомобіля «Volkswagen Passat» д.н.з. [NUMBER] . Згідно з ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в п. 4. Постанови від 01 березня 2013р. за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що внаслідок виплати ним страхового відшкодування у розмірі 195199,4 грн., у нього виникло право вимоги до відповідача. Суд вважає, що право вимоги яке виникає в порядку та на умовах передбачених ст. 993 ЦК України, а також ст. 27 Закону України «Про страхування», є суброгаційним, а відповідний обов`язок відшкодування шкоди винною особою, з огляду на положення ст. ст. 1166, 1187 ЦК України є деліктним зобов`язанням. Положеннями ст. ст. 512, 514 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках встановлених законом, при цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом». Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 27 постанови № 4 від 01 березня 2013р., що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика, суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Так, у випадку суброгації, відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні, із збереженням самого зобов`язання, на підставі договору страхування, а також ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування». У випадку регресу, одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється нормами ст. 1191 ЦК України. Таким чином, посилання сторони відповідача у відзиві на позов, на положення ст. 38 (п. 38.1) Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є помилковим. Враховуючи те, що позивач виплатив суму страхового відшкодування за договором страхування у розмірі 195199,4 грн., що не спростовано було стороною відповідача, до позивача, в порядку та на умовах передбачених ст. ст. 512, 514, 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», перейшло суброгаційне право вимоги до відповідача. При цьому, що зобов`язання не було припинено зміною кредитора. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума страхового відшкодування у розмірі 195199,4 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028,0 грн.

Outcome: approved