Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача. На підтвердження позовних вимог в позовній заяві вказала що вона з відповідачем [PERSON] мають спільну дитину [PERSON] [INFO] . Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, рішенням Баштанського районного суду від 29 листопада 2017 року. 12 березня 2018 року позивач змінила прізвище на [PERSON] . Зараз син [PERSON] проживає з нею та перебуває на її утриманні. Рішенням Баштанського районного суду від 9 жовтня 2018 року відповідач [PERSON] був зобов`язаний сплачувати на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішення суду про сплату аліментів відповідачем не виконується. Згідно розрахунку Першого відділу Державної виконавчої служби у Баштанському районі станом на 1 квітня 2024 року заборгованість складає 109 466 грн. З 1 вересня 2021 року син [PERSON] навчається у Доброкриничанській гімназії. Відповідач проживає у сусідньому селі, але жодного разу з початку навчання сина не відвідав навчальний заклад і не цікавився навчанням та вихованням дитини. На підставі викладеного, в зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, позивач просила винести рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] [INFO] . Від позивача надійшла до суду заява про підтримання позову та розгляд справи за її відсутності. Відповідач до суду не з`явився, про час слухання справи повідомлявся належним чином, про розгляд позову обізнаний. Відзив не надавав. Представник третьої особи надав до суду висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав та заяву про розгляд справи без участі представника. Проти задоволення позову не заперечували. Дослідивши наявні у справі матеріали суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивач, [PERSON] ), є матір`ю [PERSON] , народженого [INFO] , батьком якого є [PERSON] . Їхній шлюб було розірвано рішенням Баштанського районного суду 29 листопада 2017 року. Наразі [PERSON] проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Рішенням суду від 9 жовтня 2018 року на [PERSON] було покладено обов`язок сплачувати аліменти, проте, він ухиляється від сплати аліментів, і станом на 1 квітня 2024 року його заборгованість становить 109 466 грн. Крім того, з 1 вересня 2021 року [PERSON] навчається у Доброкриничанській гімназії, але батько, який проживає неподалік, жодного разу не відвідав навчальний заклад і не проявляє інтересу до навчання та виховання сина. Зважаючи на висновки Служби у справах дітей Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, позбавлення [PERSON] батьківських прав є доцільним через його повне самоусунення від виховання сина, що підтверджується поясненнями дитини. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Інгульській сільській раді [PERSON] повідомила, що батько дитини не бажає спілкуватися з сином, ігнорує її прохання щодо зустрічей з хлопчиком у вихідні та не надає матеріальної підтримки. Син, [PERSON] , також був присутній на засіданні комісії та зазначив, що останнім часом не спілкується з батьком. Його не цікавлять шкільні успіхи, захоплення чи дозвілля сина. Телефонні розмови між ними є складними, вони не знаходять спільної мови, що призвело до небажання [PERSON] підтримувати подальший зв`язок з батьком. Хлопчик відкрито висловлює свої образи на батька. [PERSON] також був присутній на засіданні комісії та не заперечував, що не цікавився навчанням сина в школі, не назвавши при цьому вагомих причин. Він також повідомив про неможливість забирати сина на вихідні через скрутне матеріальне становище. На зауваження щодо необхідності виконання батьківських обов`язків незалежно від фінансового стану, він знову посилався на брак коштів. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Як передбачено ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). Враховуючи вищевикладене, небажання батька бути присутнім при розгляді зазначеного позову та відсутність об`єктивних підстав, які б зумовлювали таку тривалу неналежну поведінку батька відносно своєї дитини, суд переконаний, що інші заходи впливу на відповідача окрім позбавлення його батьківських прав будуть недостатніми, а позбавлення його батьківських прав буде відповідати інтересам дитини. В судовому засіданні не встановлено поважності причин такого тривалого невиконання обов`язків щодо виховання дитини, чим свідомо тривалий час порушуються права його дитини на отримання з боку батька належного виховання, спілкування, уваги, турботи та матеріального забезпечення. Зазначені факти, враховуючи винну поведінку батька, суд розцінює як ухилення від виховання дитини. За таких обставин позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини. Відповідно до ст.ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення 1211,20 грн судового збору відповідно до ставок, визначених п.п.2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір. На підставі викладеного, ст.ст. 150, 155, 170 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved