Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Кирик Наталія Іванівна, звернулася до Галицького районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] , третя особа: Відділ «Служба у справах дітей» Галицького району м. Львова департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав, у якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Обґрунтовуючи заявлені вимоги покликається на те, що позивач [PERSON] з 02.03.2018 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від даного шлюбу у них є син - [PERSON] [INFO] . 19 травня 2021 року рішенням Галицького районного суду м.Львова шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Причиною розірвання шлюбу стало те, що позивач і відповідач на момент розірвання шлюбу більше двох років проживали окремо та шлюбні відносини між ними припинені, відповідач [PERSON] нехтував сімейними цінностями, проявляв неповагу до позивачки, не цікавився життям сім`ї, не займався вихованням сина. Від моменту народження дитини дитина проживає з позивачем [PERSON] , та перебуває на її утриманні. З часу припинення шлюбних відносин, а це понад п`ять років, дитина проживає з матір`ю, яка займається вихованням та матеріальним забезпеченням дитини. Відповідач [PERSON] , який являється батьком дитини з травня 2019 року проживає окремо, не цікавиться життям, здоров`ям, матеріальним забезпеченням та духовним розвитком дитини. Фактично самоусунувся від покладених на нього обов`язків. Останній раз відповідач бачив сина, коли дитині було три місяці, дитина батька не пам`ятає. 12 травня 2022 року [PERSON] звернулася через Галицький районний суд м. Львова з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. 06.04.2023 року Державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, згідно якої з [PERSON] повинні були стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі 6500 грн. щомісяця. Зазначає, що з розрахунку заборгованості по аліментах від 23.05.2024 р. ВП№71492418 боржник [PERSON] не оплатив аліменти за жоден місяць. З листопада 2021 р до травня 2024 р. заборгованість за аліментами становить 201 500 грн. Вказує, що відповідач самоусунувся від виховання та утримання дитини, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. З трьохмісячного віку з дитиною не бачиться, не проявляє інтересу щодо спілкування чи побачень. Така поведінка батька, на думку позивача, свідчить про нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Враховуючи наведене позивач вимушена звернутись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 22.11.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 03 грудня 2024 року від начальника Відділу «Служба у справах дітей» Галицького району Управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради Галини Андріїв надійшла заява, в якій повідомлено, що належною третьою особою у цій справі є Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування. Ухвалою суду 03.12.2024 замінено третю особу Відділ «Служба у справах дітей» Галицького району м. Львова департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради як неналежну, на належну третю особу - Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради, як орган опіки та піклування (79022, м. Львів, вул. Ф. Ліста, 1; ЄДРПОУ: 20847537), по цивільній справі № 461/9277/24 за позовом [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Кирик Наталія Іванівна, до [PERSON] , третя особа: Відділ «Служба у справах дітей» Галицького району м. Львова департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав. Зобов`язано Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради, як орган опіки та піклування надати письмовий висновок щодо розв`язання спору про позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] , в порядку ч.5 ст.19 СК України. 10 грудня 2024 року від представника позивача Кирик Н.І. надійшло клопотання про заміну третьої особи з Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування на належну третю особу - Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, як орган опіки та піклування. Ухвалою суду від 10.12.2024 замінено третю особу Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради, як орган опіки та піклування як неналежну, на належну третю особу - Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, як орган опіки та піклування (79022, м. Львів, вул. Виговського, 34), по цивільній справі № 461/9277/24 за позовом [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Кирик Наталія Іванівна, до [PERSON] , третя особа - Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав. Зобов`язано Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, як орган опіки та піклування надати письмовий висновок щодо розв`язання спору про позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] , в порядку ч.5 ст.19 СК України. 06 березня 2025 року від Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування до суду надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] 06 березня 2025 року від представника позивача Кирик Н.І. до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документальних доказів та клопотання про виклик та допит свідків. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 06.03.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В ході розгляду справи позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Кирик Н.І. заявлені вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. У судове засідання 28.04.2025 року не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про розгляд справи. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, у якій щодо ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, зокрема у відповідності до ст. 128 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи. Правом на подачу відзиву на позов та подачу заяви про розгляд справи за його відсутності відповідач не скористався. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. В свою чергу, сторона зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, а також того, що відповідач неодноразово не з`являвся у судове засідання, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні відповідача, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, з врахуванням тривалості провадження, з метою забезпечення розумних строків розгляду у справі, суд вважає, що розгляд справи у відсутності відповідача є можливим, а законні підстави для відкладення розгляду справи відсутні. З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію позивача, суд вважає можливим розглядати справу з ухваленням заочного рішення. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки текст рішення складено 07 травня 2025 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 28 квітня 2025 року, датою ухвалення рішення є саме 07 травня 2025 року. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вірного вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом встановлено, що [PERSON] з 02.03.2018 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від даного шлюбу у них є син - [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19 травня 2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12 травня 2022 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено. Вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 6500 (шість тисяч п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду - 23 листопада 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах від 23.05.2024 р. ВП№71492418 боржник [PERSON] не оплатив аліменти за жоден місяць. З листопада 2021 р до травня 2024 р. заборгованість за аліментами становить 201 500 грн. З наявних у матеріалах справи характеристики [PERSON] , вихованця ЗДО ясла-садок № 2 з 2022 року, за час перебування в закладі останній проявив себе як доброзичлива, активна та старанна дитина. Відзначається допитливістю, гарними комунікативними навичками, охоче бере участь у заняттях, іграх та спільних заходах групи. Дитина демонструє належний рівень самостійності відповідно до вікових особливостей, дотримується встановлених правил, виконує завдання вихователів. Має позитивні взаємини з однолітками, проявляє дружелюбність та вміння співпрацювати в колективі. Вихованням та доглядом за дитиною займається виключно матір, [PERSON] . Батько тини, [PERSON] , участі у вихованні не бере, в закладі дошкільної освіти не з`являвся. Згідно відповіді генерального директора КНП «З МП м. Львова» Дроник М. від 27.023.2025 № 65 та доповідної записки дільничного лікаря КНП «3-тя міська поліклініка м. Львова» Горішевської Н.М. , [PERSON] знаходиться на обліку в дитячому поліклінічному відділенні КНП «3-тя міська поліклініка м. Львова», відповідно до укладеної матір`ю дитини декларації та відвідує поліклініку в супроводі матері - [PERSON] . Біологічного батька дитини лікуючий лікар ніколи не бачила. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Положеннями частини четвертої статті 23-1 Закону України «Про охорону дитинства» зобов`язано уповноважені органи, що здійснюють соціальну роботу з сім`ями, дітьми та молоддю, в максимально короткий термін запропонувати сім`ї дитини комплекс послуг, спрямованих на мінімізацію чи повне подолання складних життєвих обставин, та сприяти поверненню дитини до батьків, інших законних представників. Згідно ч.4 ст.19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до ч.5 ст.19 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно п.3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМ України від 24 вересня 2008 р. N 866, органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад (далі - органи опіки та піклування), які провадять діяльність із соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі забезпечення їх права на виховання у сім`ї, надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових і житлових прав дітей. Органи опіки та піклування провадять свою діяльність, пов`язану із захистом прав дитини, з дотриманням принципу - забезпечення найкращих інтересів дитини. У матеріалах справи наявний висновок від 05.03.2025 №260001-вих-32389 Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Окрім того, у судовому засіданні 21.03.2025 було допитано у якості свідка [PERSON] , який є зведеним братом позивачки. Свідок повідомив суду, що вихованням [PERSON] займається виключно його матір. Відповідач вихованням сина не займається і не цікавиться ним практично все життя дитини. Також, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , матір позивачки, повідомила суду, що вихованням [PERSON] займається виключно його матір. Батько [PERSON] у 2019 році виїхав за межі України, не цікавиться сином та не надає жодної матеріальної допомоги. Крім цього, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що вихованням [PERSON] займається його матір. Відповідач є батьком дитини, але не приймає участі у вихованні, не утримує, не робить подарунків. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. За наведених обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, так як судом встановлений факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, відносно якої він не проявляє належної батьківської турботи, не надає матеріальної допомоги та не піклується про неї. Позбавлення відповідача батьківських прав на теперішній час є єдиним можливим засобом забезпечення дитини спокійного життя, гармонічного виховання, як того вимагає ст. 150 СК України, тобто відповідає інтересам дитини та переслідує легітимну мету. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст.150 та ст. 180 СК України, кожна дитина має право на піклування батьків, і батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав по відношенню до своїх дітей з ухилення від виконання батьківських обов`язків. Згідно постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: якщо батьки не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання освіти. Правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено у статті 166 СК України. Так, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). У відповідності до п.16 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відтак, суд приходить до висновку, що викладені факти ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків по утриманню та забезпеченню належних умов для виховання та розвитку сина знайшли своє підтвердження, а тому для настання позитивного результату для подальшого належного розвитку малолітнього [PERSON] , [INFO] , та з метою захисту його прав та інтересів, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до частини 1 та 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову ? на відповідача; уразі відмовив позові ? на позивача; у разі часткового задоволення позову ? на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, то з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1211 грн 20 коп.

Outcome: approved