Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулись [PERSON] та [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивований тим, що на підставі ордеру № 170 від 18.01.1988, виданого житлово-комунальною конторою «Вінницяпромстрой», позивачка [PERSON] отримала право на вселення у квартиру [ADDRESS] . Окрім позивачки [PERSON] право на вселення у квартиру також отримали члени її сім`ї, зокрема [PERSON] та [PERSON] , які й зареєстровані у даній квартирі. [PERSON] у квартирі не проживає з 2007 року та перебуває за кордоном, але фактичне місце проживання відповідача невідоме. Відповідач не оплачує комунальні послуги, а всі витрати з утримання квартири несе позивачка [PERSON] . Реєстрація відповідача у квартирі не дає можливості реалізувати позивачам право на отримання субсидії, створює проблеми у нарахуванні плати за комунальні послуги та порушує право позивачів на вільне користування житлом. Вищезазначене й стало підставою для звернення позивачів до суду із вимогою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 02.01.2025 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Також, даною ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено на стороні позивачів Вінницьку міську раду; запропоновано відповідачу надати суду відзив на позовну заяву, а третій особі письмові пояснення на позов та/або відзив, та докази у строк, встановлений судом; роз`яснено наслідки ненадання заяв по суті справи у встановлений судом строк без поважних причин. З матеріалів справи вбачається, що поштові відправлення із ухвалою суду від 02.01.2025, копією позовної заяви із доданими до неї документами та судовими повістками, направлені відповідачу неодноразово за адресою його місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернулися до суду із відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою». У зв`язку із чим, судом було повідомлено відповідача про розгляд справи також через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. Таким чином, суд вжив усіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи. Отже, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи. У строк,\~визначений вищевказаним\~судовим рішенням,\~від відповідача та третьої особи відзив та письмові пояснення на позов на адресу суду не надійшли. Будь-які докази по справі чи клопотання від відповідача та третьої особи також на адресу суду не надходили. Ухвалою суду від 03.03.2025 задоволено клопотання позивачів про виклик в судове засідання в якості свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] та відповідач у судове засідання повторно не з`явились, хоча у відповідності до ст. 128 ЦПК України були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Водночас в матеріалах справи міститься заява позивачки [PERSON] про розгляд справи за її відсутності та проведення заочного розгляду справи. Причини неявки відповідачем не повідомлено. Позивачка [PERSON] та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів - Вінницької міської ради не заперечували щодо розгляду справи у відсутність відповідача та проведення заочного розгляду справи. Враховуючи вищевикладене, заяву позивачки [PERSON] , думку позивачки [PERSON] та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів - Вінницької міської ради, а також положення ст.ст. 223 і 280 ЦПК України, суд ухвалив провести судове засідання у відсутність позивачки [PERSON] і відповідача та провести заочний розгляд справи (ухвала суду постановлена без оформлення окремого документа та занесена до протоколу засідання). У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просили їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів - Вінницької міської ради щодо вирішення спору покладався на розсуд суду. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ордера № 170, виданого Житлово-комунальною конторою комбінату «Вінницяпромбут 21.01.1988, [PERSON] разом із сім`єю в складі, зокрема, [PERSON] та [PERSON] надано право на зайняття житлової площі, а саме: квартири [ADDRESS] (запис вчинено російською мовою). (а.с. 14) Відповідно до довідки № 05-21/1406, виданої 01.11.2024 МКП «Управляюча Компанія «Господар Люкс» Департаменту житлового господарства Вінницької міської ради, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані, зокрема [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 15) Вищевказане також підтверджується копією особового рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 16) Відповідно до акта про тимчасову відсутність особи, зареєстрованої у житловому приміщенні від 05.11.2024, складеного МКП «Управляюча Компанія «Господар Люкс» Департаменту житлового господарства Вінницької міської ради, [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , з 2007 року. (а.с. 13) З матеріалів справи вбачається, що вищевказана квартира перебуває у комунальній власності. У відповідності\~до ст.\~65\~ЖК України\~наймач вправі\~в установленому\~порядку за\~письмовою згодою\~всіх членів\~сім`ї,\~які проживають\~разом з\~ним,\~вселити в\~займане ним\~жиле приміщення\~свою дружину,\~дітей,\~батьків,\~а також\~інших осіб.\~На вселення\~до батьків\~їх неповнолітніх\~дітей зазначеної\~згоди не\~потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. У відповідності до норм чинного законодавства України право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися як члени сім`ї наймача в установленому законом порядку. За змістом ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У ч. 3 ст. 71 ЖК України наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Вичерпного переліку поважності причин не проживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У судовому засіданні в якості свідків було допитано [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які повідомили, що є сусідами позивачів, [PERSON] та [PERSON] знають ще змалечку. Свідки зазначили, що [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає близько 10 років. Свідки повідомили, що в квартирі проживає постійно [PERSON] із своєю сім`єю, а [PERSON] наразі проживає у селі та періодично у цій квартирі. Свідки [PERSON] та [PERSON] також зазначили, що [PERSON] виїхав до Російської Федерації, до місяця проживання своєї дружини і лише періодично приїздив до матері в Україну. Згідно із ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Тому, при оцінці показань свідків судом проаналізовано процес формування, збереження і передачі відомостей свідками. Судом прийнято до уваги, що свідки надали покази, посилаючись на інформацію, якою володіють особисто, а не з чужих слів. Покази свідків узгоджуються з поясненнями учасників справи і не суперечать матеріалам справи. Тому, судом прийнято до уваги покази свідків. Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Згідно із ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 і п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, заслухавши учасників справи в судовому засіданні, покази свідків, дослідивши письмові пояснення, викладені в позовній заяві, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи наведене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. У ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач понад встановлений законом строк не проживає у квартирі [ADDRESS] без поважних причин. Судом не встановлено наявність перешкод у користуванні відповідачем цим житловим приміщенням. Також судом не встановлено наявність особистих речей відповідача у даному житловому приміщення, приймання ним участі в його утриманні. Встановлені в ході розгляду обставини вказують на свідому поведінку відповідача, яка свідчить про втрату ним інтересу до такого жилого приміщення. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивачів шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Відповідно до Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» і п.\~50 Порядку\~декларування та\~реєстрації місця\~проживання (перебування),\~затвердженого постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~07.02.2022\~№ 265, дане судове рішення після набрання ним законної сили є підставою для зняття відповідачів із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачами при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 2\~422, 40 гривень - по 1\~211, 20 гривень кожним, що підтверджується платіжною інструкцією від 19.12.2024 та квитанцією від 26.12.2024. (а.с. 4, 31) Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Судові витрати понесені позивачами суд вважає за можливе залишити за ними, враховуючи їх заяву від 30.12.2024 та клопотання, заявлене в ході підготовчого провадження. Враховуючи наведене,

Outcome: approved