Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

10.10.2023 до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, у якій позивач просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 175\~423,00 грн та моральну шкоду у розмірі 180\~500,00 грн, що разом складає 355\~923,00 грн, а також здійснити розподіл судових витрат. 16.10.2023 до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача адвоката Тертицького В.О. про долучення доказів, у якій заявник просив долучити до матеріалів справи копію позовної заяви з додатками. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2023 позовну заяву прийнято то розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у змішаній формі. Відповідачу надано 15-ти денний термін з моменту отримання копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач повідомлявся судом про розгляд даної справи належним чином, однак поштове відправлення повернулось на адресу суду. Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Розглянувши матеріали справи та надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до\~ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.09.2022 вбачається, що 05.09.2022 близько 17 години 35 хвилин за адресою: м. Одеса, вул. Космонавтів, т/з HONDA CRV, д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] здійснював маневр розвороту ліворуч з правої смуги та допустив зіткнення з мотоциклом Honda Bros 400, д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався прямолінійно, у лівій смузі для руху в попутному напрямку. В результаті ДТП, водія мотоциклу госпіталізовано до МКЛ №11 з діагнозом: ЗЧМТ, СГМЮ, закритий перелом середньої третини правої гомілки, у зв`язку з чим зареєстровано кримінальне провадження №12022162480001053 від 06.09.2022 за ч.1 ст.286 КК України. Згідно ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з частинами першою, другою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, обов`язок доведення відсутності вини власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки. Така правова позиція зроблена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) та постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 336/3665/16-ц (провадження № 61-44173св18), від 26 жовтня 2022 року у справі № 243/6516/21 (провадження № 61-4095св22). У ч. 1 ст. 1187 ЦК України вказано, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Постанова КЦС ВС від 09 серпня 2023 року у справі № 712/9928/20 містить висновок про те, що тлумачення статті 1187 ЦК України свідчить, що: - перелік видів діяльності, що створює підвищену небезпеку, який наведений у частині першій статті 1187 ЦК України, не вичерпний. Окремі предмети матеріального світу мають одночасно декілька потенційно шкідливих властивостей, через що поводження з такими предметами потрібно кваліфікувати як змішані джерела підвищеної небезпеки. Змішані джерела підвищеної небезпеки можуть існувати в межах одного об`єкта матеріального світу. Автомобіль є складною технічною системою, під час експлуатації якої використовується механічна, хімічна, електрична енергія, вогненебезпечні, отруйні речовини тощо; - транспортний засіб, який не рухався (зберігався на автостоянці), але спричинив завдання шкоди внаслідок його загоряння через технічну несправність електричної чи паливної системи, потрібно кваліфікувати як джерело підвищеної небезпеки у розумінні частини першої статті 1187 ЦК України. Транспортний засіб кваліфікується як джерело підвищеної небезпеки не через його можливість рухатися, а через його конструктивні особливості, що зумовлює наявність у власника або особи, яка володіє відповідним транспортним засобом на іншому правовому титулі, обов`язків, що опосередковують необхідність недопущення завдання шкоди іншим особам, (зокрема, необхідність дотримання низки технічних вимог, порушення яких може мати наслідком ймовірне неконтрольоване завдання шкоди); - транспортний засіб, який не використовується (зберігається), створює ймовірне підвищене заподіяння шкоди через неможливість повного контролю з боку особи у процесі його використання за умови наявності у відповідного транспортного засобу небезпечних конструктивних елементів (зокрема, паливна та електрична системи автомобіля); - для відшкодування шкоди володільцем джерела підвищеної небезпеки за правилами статті 1187 ЦК України не має значення, чи використовує він таке джерело за призначенням. Визначальним є те, що відповідні потенційні шкідливі властивості такого джерела проявились і призвели до завдання шкоди іншим особам. За частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 465/674/19 зазначено про те, що тлумачення статті 1188 ЦК України свідчить, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 07 лютого 2018 року в справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18. У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо». З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з подією, що мала місце 05.09.2022 було відкрито кримінальне провадження №12022162480001053 за ч. 1 ст. 286 КК України. Із відомостей, отриманих з ЄДРСР встановлено, що будь-які рішення про притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] не приймались. Тому, у зв`язку з тим, що будь-які рішення про притягнення [PERSON] до кримінальної (або адміністративної) відповідальності на момент ухвалення рішення не приймалися, суд вважає, що шкода, завдана позивачеві підлягає відшкодуванню на загальних засадах. Верховний Суд неодноразово зазначав, що фактично підставою для застосування цивільно-правової відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок, як елемент цивільного право порушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц (провадження №\~61-21956св19) вказано, що «причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. За таких обставин, суд під час вирішення питання про відшкодування шкоди, завданої ДТП, у разі відсутності рішення відповідного суб`єкта про притягнення винної особи до відповідальності повинен встановити: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. На підтвердження протиправної поведінки зі сторони відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, що була завдана, позивачем було подано висновок експертів комп`ютерно технічної та автотехнічної експертизи обставин зіткнення т/з HONDA CRV, д/н [NUMBER] з мотоциклом Honda Bros 400, д/н [NUMBER] від 17.10.2022 № 22-4636/22-4637, з якого вбачається, що в умовах даної дорожньо-транспортної ситуації, водій т/з HONDA CRV, д/н [NUMBER] мав технічну можливість запобігти дану подію шляхом виконання в односторонньому порядку вимог п. 10.1., п.10.4. ПДР. У висновку зазначено, що наявність технічної можливості у водія т/з HONDA CRV, д/н [NUMBER] запобігти даної події, дозволяє дійти до висновку про те, що в умовах даної ДТП його дії не відповідали вимогам п. 10.1 та п. 10.4 ПДР, створювали достатні умови для настання ДТП і перебували в причинному зв`язку з її настанням. Будь-яких доказів того, що ДТП сталося не з вини [PERSON] відповідачем надано не було. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача в якості матеріальної шкоди грошову суму у розмірі 175\~423,00 грн, яка складається з: - матеріального збитку, завданого власнику мотоцикла у розмірі 85\~022,00 грн; - витрат, понесених позивачем на доставку мотоцикла на спеціальний майданчик у розмірі 2\~000,00 грн; - витрат, понесених на лікування та реабілітацію позивача у розмірі 68\~901,00 грн; - витрати на правову допомогу, понесені позивачем внаслідок ДТП у розмірі 19\~500,00 грн. На підтвердження матеріального збитку, завданого мотоциклу, позивачем було подано копію висновку експерту експертного транспортно-товарознавчого дослідження, колісного транспортного засобу Honda Bros 400, д/н [NUMBER] від 28.02.2023 №30-23, з якого вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику мотоцикла Honda Bros 400, д/н [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, що відбулося 05.09.2022 становить 85\~022,00 грн. Будь-яких доказів, на спростування розміру завданої шкоди відповідачем надано не було. Тому, суд погоджується із заявленим розміром шкоди, завданої власнику мотоцикла внаслідок ДТП. Щодо витрат, понесених позивачем на доставку мотоцикла на спеціальний майданчик у розмірі 2\~000,00 грн, то на підтвердження зазначених витрат позивачем було подано копію ату виконаних робіт з доставки на спеціальний майданчик від 05.09.2022 № 665/6 з якого вбачається, що вартість такої послуги становить 2\~000,00 грн, та підлягає стягненню з відповідача. Щодо витрат, понесених на лікування та реабілітацію позивача, суд зазначає наступне. Із виписки з медичної картки амбулаторгого (стаціонарного) хворого № 12302 від 09.09.2022 вбачається, що 07.09.2022 було проведено хірургічну операцію: відкрита репозиція, МОС перелому внутрішньої щиколотки гвинтом і н/3 правої м/гомілкової кістки пластичною з кутовою стабільністю. Рекомендовано спостереження і лікування у сімейного лікаря поліклініки. Рекомендовано зняти шви на 13 добу з моменту операції. Гіпсова іммобілізація протягом 5 тижнів з моменту операції. Рентген-контроль через 5 тижнів з моменту операції. Рекомендовано ходьбу на милицях та не навантажувати ногу. Рекомендовано анальгетики при болях, ЛФК, мануальну терапію, масаж, клексан 0,4 п/н 1 раз на добу протягом 30 днів з моменту операції. Згідно видаткової накладної від 08.09.2022 № 13186, ФОП [PERSON] отримала від [PERSON] грошову суму у розмірі 14\~800,00 грн в якості оплати комплексу фіксаторів для накістного остеосинтезу малогомілкової кістки. Згідно фіскального чеку від 09.09.2022 № 000105108 00006, позивачем було витрачено на медичні препарати грошову суму у розмірі 7\~625,50 грн. Зі змісту довідки, виданої 22.11.2022 Центром фізичного здоров`я вбачається, що [PERSON] в період з 14.11.2022 по 20.02.2023 проходив реабілітаційну програму, яка включає кінезіотерапію (30 занять) та лікувальний масаж (30 сеансів). Загальна суму витрат склала 40\~500,00 грн. Також, відповідно до фіскального чеку від 27.07.2023 № 000131819, позивачем було сплачено грошову суму у розмірі 5\~325,50 грн за оплату медичних препаратів. Згідно замовлення на надання медичних послуг, вартість послуги: рентгенографія гомілки 2 проекція складає 650,00 грн. Проте, згідно копії фіскального чеку від 16.11.2022 № 109474, позивачем з урахуванням знижки сплачено грошову суму у розмірі 615,00 грн. За таких обставин, загальний розмір витрат понесених на лікування та реабілітацію позивача, підтверджений наданими ним доказами становить 68\~866,00 грн. Щодо витрати на правову допомогу, понесених позивачем внаслідок ДТП, суд зазначає наступне. 05.09.2022 між [PERSON] та адвокатом Тертицьким В.О. було укладено договір про надання правової допомоги № б/н, за яким адвокат на умовах та у строки, визначені договором прийняв на себе доручення клієнта щодо надання йому правової допомоги, а клієнт на умовах та у строки, визначені цим договором зобов`язується сплатити адвокату гонорар за надану ним правову допомогу, а також компенсувати адвокату фактичні видатки, пов`язані з виконанням умов цього договору. На виконання цього договору клієнт уповноважив адвоката представляти його інтереси у всіх органах, підприємствах та організаціях без виключень щодо захисту прав та інтересів клієнта, пов`язаних з ДТП, яка сталась 05.09.2022. Згідно акту про надання правової допомоги від 30.01.2023 № 01/23/15, адвокатом в межах договору були надані наступні види послуг: - правовий супровід оформлення ДТП 05.09.2022 8\~000,00 грн (4 год.); - консультування в рамках ДТП 06.09.2022 3\~000,00 грн (1,5 год.); - аналіз документації та консультування в межах ДТП 15.09.2022 6\~000,00 грн (3 год.); - аналіз експертних висновків та консультування в рамках ДТП 28.01.2023 у розмірі 2\~500,00\~грн (1,25 год.). Загальна сума витрат склала 19\~500,00 грн. Згідно довідки від 30.01.2023, виданої адвокатом Тертицьким В.О., останній отримав від [PERSON] грошову суму у розмірі 19\~500,00 грн в якості оплати договору про надання правової допомоги б/н від 05.09.2022. Проте, на думку суду, такі витрати не є невідворотними та неминучими, з огляду на те, що вони є виключною ініціативою [PERSON] . Будь-яких доводів на підтвердження того, що такі витрати є необхідними та неминучими, позивачем надано не було. Більше того, позивачем не доведено факту того, що внаслідок травми, отриманої в результаті ДТП він фізично не міг самостійно представляти свої інтереси з приводу обставин ДТП, оскільки у виписці із медичної картки стаціонарного хворого не зазначено про неможливість [PERSON] самостійно пересуватися. Більше того, йому рекомендовано ходьбу на милицях, що свідчить про те, що [PERSON] мав та міг самостійно пересуватися. Окрім того, у змісті позовної заяви та акті приймання-передачі не розкрито з приводу якого саме питання (яких документів) та з якою метою надавалися такі правові консультації. З огляду на наведене, суд вважає, що підстави для відшкодування зазначених витрат на правову допомогу відсутні. Враховуючи те, що позивачем доведено основні елементи настання цивільно-правової відповідальності, суд приходить до висновку про те, що вимога про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] грошової суми у розмірі 155\~888,00 грн. Щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно із статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. У постанові КЦС ВС від 08.01.2024 у справі № 454/2855/22, для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, насамперед спричинення позивачеві моральної шкоди. При цьому слід ураховувати, що причинний зв`язок між шкодою, завданою потерпілому, та протиправним діянням заподіювача шкоди є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 180\~500,00 грн. На підтвердження завданої відповідачем моральної шкоди, позивач зазначає про те, що відповідач ніяким чином не допомагав позивачу як під час ДТП так і після. Проте, не надав жодного доказу на підтвердження того, що позивач звертався до відповідача у будь-якій формі задля отримання допомоги та вирішення питання про відшкодування шкоди. Позивач також зазначає про те, що він практично на 5 тижнів фактично втратив можливість нормально себе забезпечувати елементарними потребами, оскільки він не виходив з дому, не міг працювати, готувати їжу, відвідувати лікаря, зустрічатися з рідними та друзями, пережив два хірургічні втручання. Також зазначає про те, що позивач протягом року відчуває біль в нозі і постійно потребує виконання вправ та інших дій, направлених на відновлення. Проте, позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували факт того, що внаслідок шкоди завданої здоров`ю, позивач неодноразово звертався до лікаря у зв`язку з постійними болями в нозі. Більше того, не розкрито, які саме інші дії вчиняє позивач для відновлення та доказів того, що такі дії вчиняються безпосередньо позивачем. Суд також звертає увагу на те, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди перевищує розмір заявленої матеріальної шкоди, що не відповідає критерію розумності, виваженості та справедливості з огляду на те, що відшкодування моральної шкоди аж ніяк не має на меті каральної функції, а має на меті лише компенсувати обсяг страждань. Ухвалюючи рішення про відшкодування шкоди, суд має виходити з того, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має враховувати засади розумності, виваженості та справедливості. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду (загальні умови), а саме наявність моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; вина заподіювача шкоди. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст. 12, 81 ЦПК України. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) № 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходячи із засад розумності, пропорційності та справедливості вважає, що належною компенсацією спричиненої моральної шкоди позивачу є сума коштів у розмірі 20\~000,00 грн. Щодо витрат по сплаті судового збору, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору, розмір якого становить 3\~559,23 грн. Згідно платіжного доручення від 18.09.2023 № 9712-7292-9135-0968, позивачем сплачено судовий збір у сумі 3 3\~559,23 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог на загальну суму 175\~888,00 грн, що становить 49,42 %, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1\~758,97 грн. Разом з цим, сервісний збір/комісія банку за сплату судового збору не відноситься до судових витрат, а тому такі витрати не можуть бути предметом відшкодування за наслідками розгляду судової справи, оскільки ЦПК України не передбачає їх відшкодування. Подібні висновки наведені в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07.03.2019 у справі № 200/10765/18-а. Щодо витрат на проведення експертизи, суд зазначає наступне. В якості доказу на підтвердження завданої майнової шкоди, позивачем був поданий висновок експерта експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного т/з Honda Bros 400, д/н [NUMBER] від 28.02.2023 №30-23, який був врахований судом під час ухвалення рішення у справі. Витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат (стаття 133 ЦПК України). Висновок експерта може бути підготовлений як підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи. Постанова КЦС ВС від 20.07.2022 у справі № 524/710/21 містила висновок про те, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі. ВП ВС відступила від правового висновку КАС ВС та КЦС ВС щодо порядку відшкодування витрат за проведення експертизи, визначивши, що відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ. Так, відповідно до Постанови ВП ВС від 22.11.2023 у справі № 712/4126/22, у випадку подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Зокрема, інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і у разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, такий висновок не приймається судом до розгляду (стаття 101 КАС України, стаття 98 ГПК України, стаття 102 ЦПК України). Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду з позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи. Отже, відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ. Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (особливо, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ), не узгоджується із засадами розумності, добросовісності, справедливості та правової визначеності, а також не забезпечує конструкцію передбачуваності застосування процесуальних норм, отже, не є такою, що відповідає принципу верховенства права. В якості підтвердження витрат на проведення експертизи, позивачем було надано копію квитанції до платіжної інструкції від 28.02.2023 № 9298-0303-4932-3816, відповідно до якої [PERSON] сплатив на користь ФОП [PERSON] грошову суму у розмірі 4\~000,00 грн з призначенням платежу: «експертиза мотоцикла Honda Bros 400, д/н [NUMBER] ». Отже, враховуючи, що судом було враховано наданий позивачем висновок експерта як доказ матеріального збитку завданого позивачу, в повному обсязі, витрати на проведення експертизи покладаються на відповідача. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. 01.09.2023 між [PERSON] та адвокатом Тертицьким В.О. було укладено договір про надання правової допомоги № 01/09, за яким адвокат на умовах та у строки, визначені договором прийняв на себе доручення клієнта щодо надання йому правової допомоги, а клієнт на умовах та у строки, визначені цим договором зобов`язався сплатити адвокату гонорар за надану ним правову допомогу. Суть правової допомоги полягає у захисті прав та інтересів клієнта в рамках стягнення з [PERSON] матеріальної та моральної шкоди завданої клієнту внаслідок ДТП, що сталась 05.09.2022. Відповідно до п. 3.5.1. Договору за надання правової допомоги, зокрема, підготовки та подачі позовної заяви до суду, клієнт сплачує грошову суму у розмірі 20\~000,00 грн. Згідно довідки від 01.09.2023, виданої адвокатом Тертицьким В.О., останній отримав від [PERSON] грошову суму у розмірі 20 000,00 грн в якості оплати гонорару за договором про надання правової допомоги № 01/09 від 01.09.2023. У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також, суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30\~травня 2013 року, заява 49069/11). Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №\~905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial