Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

28 березня 2025 року на підставі ухвали, постановленої суддею Богодухівського районного суду Харківської області Сеник О.С. 21 лютого 2025 року, до Коломацького районного суду Харківської області надійшла позовна заява з додатками, в якій адвокат Руденко К.В., діючи від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ КРЕДИТ», просив суд стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором №932, укладеним між його сторонами 15 листопада 2023 року, у розмірі 68875 гривень 00 копійок, яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 5000 гривень 00 копійок; заборгованості по відсоткам в сумі 63875 гривень 00 копійок. Крім того позивач просив суд стягнути із відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 гривні 40 копійок, а також витрати на правову допомогу у сумі 10000 гривень 00 копійок. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначив, що 15 листопада 2023 року між ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» та [PERSON] укладений кредитний договір №932 в електронній формі у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію», який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 5000 гривень 00 копійок строком на 365 днів (до 14 листопада 2024 року) шляхом переказу грошових коштів на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ КБ «ПРИВАТБАНК», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5% від суми кредиту за кожен день користування (1277,5%). Також, представник позивача вказав, що погоджена сторонами у кредитному договорі денна процентна ставка за користування кредитом у розмірі 3,5% за кожен день користування кредитом розрахована у відповідності до Закону України «Про споживче кредитування» та діяла протягом усього строку користування кредитом. Як запевнив позивач, відповідач на день звернення до суду отримані в кредит грошові кошти не повернув і не сплатив інші платежі, передбачені умовами договору, внаслідок чого станом на 03 лютого 2025 року у нього виникла заборгованість перед ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» у розмірі 68875 гривень 00 копійок, яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 5000 гривень 00 копійок; заборгованості по відсоткам в сумі 63875 гривень 00 копійок, що й послугувало підставою для звернення ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» до суду із позовом. 07 квітня 2025 року суддею Коломацького районного суду Харківської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження за вказаним вище позовом і справу призначено до розгляду у судовому засіданні, про що постановлено відповідну ухвалу. 14 квітня 2025 року представником відповідача адвокатом Пишногуб Н.О., діючою в інтересах [PERSON] , шляхом формування відповідного документа в системі «Електронний суд» до суду подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача, заперечуючи факт підписання [PERSON] кредитного договору, повністю заперечила проти задоволення позову та просила суд відмовити у задоволенні заявлених позивачем вимог з тих підстав, що: 1) позивачем не підтверджено належними і допустимими доказами факт укладання кредитного договору саме відповідачем [PERSON] ; 2) паперова копія електронного кредитного договору не містить кваліфікованого електронного підпису уповноваженого працівника кредитодавця з кваліфікованою електронною позначкою часу, що визначає дату та час укладання договору, а також не містить відтворення відбитків печатки банку технічними друкованими пристроями; 3) розрахунок заборгованості складений позивачем в односторонньому порядку, залежить від його волевиявлення, та не є первинним документом і не підтверджує фактів користування відповідачем кредитом, наявності заборгованості, видачі відповідачеві грошових коштів в рахунок кредиту; 4) нарахування позивачем за кредитним договором відсотків у розмірі 3,5 % за кожен день суперечить Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ, з огляду на що стягненню за кредитним договором підлягає заборгованість у розмірі 35000 гривень 00 копійок, що складається із: заборгованості за кредитом у сумі 5000 гривень 00 копійок та відсотками у сумі 30000 гривень 00 копійок; 5) заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу не узгоджується з вимогами чинного законодавства щодо розумності, необхідності та співмірності відповідних витрат. Не погодившись із запереченнями представника відповідача на позов, викладеними ним у відзиві, 15 квітня 2025 року представник позивача адвокат Руденко К.В. шляхом формування відповідного документа в системі «Електронний суд» подав до суду відповідь на відзив, де виклав свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених представником відповідача у відзиві заперечень і мотиви їх відхилення. Так, представник позивача адвокат Руденко К.В. зазначив, що: 1) кредитний договір №932 укладений між ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» та [PERSON] в електронній формі у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» і підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, та є таким, що укладений у письмовій формі; 2) при укладанні договору позичальник підтвердив, що інформація щодо порядку видачі, суми кредиту, денної процентної ставки, річної процентної ставки, строку кредиту і правила надання фінансових послуг йому надані з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання; 3) нарахування відсотків за договором здійснювалося позивачем відповідно до п.1.2. договору у розмірі 3,5% за кожен день користування кредитом і такі нарахування не суперечать Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ, позаяк дія цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Водночас, зміни до кредитного договору №932 не вносились, додаткові угоди щодо продовження строку дії договору та внесення змін до інших умов договору не укладалися, а тому відсутні правові підстави для перерахунку денної процентної ставки за цим кредитним договором; 4) позивачем надано належні докази, які підтверджують перерахування відповідачу на платіжну картку № [NUMBER] кредитних коштів; 5) в матеріалах справи наявні всі необхідні документи, які підтверджують витрати позивача на правову допомогу, зокрема щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт і їх вартості, яка була сплачена позивачем адвокату. Будь-які інші процесуальні дії, як то забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо, не вчинялися. Представник позивача в судове засідання не з`явився, водночас 23 квітня 2025 року подав до суду письмову заяву за вх. ЕС№807/01-55/25 (а.с. 138-139), в якій просив справу розглядати без участі представника ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» за наявними в матеріалах справи документами. Представник відповідача та сам відповідач в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином (а.с. 143, 144). Водночас представником відповідача адвокатом Пишногуб Н.О. до суду подано заяву за вх. ЕС №734/01-55/25 від 14 квітня 2025 року (а.с. 98-111), в якій адвокат просила суд провести розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, а також просила відмовити у задоволенні позову. Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасника справи заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Водночас, відповідно до частини третьої вказаної статті Кодексу якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Оскільки відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористався, повноважного представника для участі у судовому засіданні не направив, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача за наявними у справі матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін. Матеріали справи свідчать про те, що всім учасникам судового процесу судом створені належні умови для доведення останніми своїх позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог і заперечень, а також надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом вжито всі заходи в межах визначених чинним законодавством України повноважень, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне з`ясування всіх обставин справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи на підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши всі фактичні обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, викладених у їх відповідних заявах, об`єктивно, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд зазначає наступне. Так, частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Із досліджених у судовому засіданні доказів вбачається, що 15 листопада 2023 року між ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» (іменоване надалі - Товариство) та [PERSON] (іменований надалі -Позичальник) за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства укладений кредитний договір за №932 в електронній формі (а.с. 10-13), відповідно до умов якого Товариство на умовах, встановлених цим договором, надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 5000 гривень 00 копійок на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені цим договором. Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (312901) відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», про що зазначено у пунктах 6.1 - 6.15 вказаного договору. У пунктах 1.1 - 1.8 договору сторони дійшли згоди, що сума кредиту становить 5000 гривень 00 копійок, процентна ставка за користування кредитом становить 3,5% від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 1277, 50%) користування кредитом. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою. Строк надання кредиту становить 365 днів, зі сплатою кредиту в кінці строку користування згідно Додатку №1 цього договору. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача, в графіку платежів та реальної річної процентної ставки, що є Додатком №1 до цього договору. Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ «КЛТ КРЕДИТ», які розміщенні на сайті https://kltcredit.com.ua. Сума загального розміру кредиту та загальних витрат за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання договору зазначена в Додатку №1, що є невід`ємною частиною цього договору. Товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб № [NUMBER] , що належить Позичальникові. Переказ суми кредиту здійснюється Товариством через платіжний сервіс «FONDY» (ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС», яке здійснює діяльність переказу коштів без відкриття рахунків, веб-сайт https://fondy.ua), або іншим способом. Розмір та строки сплати Позичальником платежів за договором погоджені сторонами в Додатку №1 до цього договору. Продовження строку надання кредиту, вказаного в п. 1.3 договору, не передбачено. Відповідно до п. 3.2. договору закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення умов, яке мало місце під час дії договору. Згідно п.4.2. договору нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. Водночас проценти за користування кредитом нараховуються щоденно з дня його надання Позичальнику (дня перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб Позичальника) до дня повернення суми кредиту, визначеної у пункті 1.1. цього договору. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Пунктом 6.5. договору передбачено, що сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Товариством в якості електронного підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис з одноразовим ідентифікатором у випадках, визначених чинним законодавством, або кваліфікований електронний підпис. Згідно з п.7.1. договору цей договір складено в електронному вигляді українською мовою, підписано Позичальником з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором та кваліфікованого електронного підпису із кваліфікованою електронною позначкою часу та/ або кваліфікованої електронної печатки з кваліфікованою електронною позначкою часу уповноваженої особи Товариства. Договір створений та збережений в ІТС Товариства, перетворений електронними засобами у візуальну форму. Відповідно до п.7.2. договору позичальник, зокрема, засвідчив, що до укладання договору уважно ознайомився з текстом паспорту споживчого кредиту, договору та правилами, а також отримав від Товариства інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема, ч. 2 ст. 12 Закону України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст.ст. 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування» на веб-сайті Товариства, що забезпечує вірне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Як вбачається із додатку №1 до кредитного договору №932 від 15 листопада 2023 року «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної річної процентної ставки за кредитним договором», який є невід`ємною частиною кредитного договору, сторонами узгоджений графік розрахунків за кредитом і його сукупна вартість (а.с. 14), а саме: 1) сума платежу за розрахунковий період складає 68875 гривень 00 копійок; 2) проценти за користування кредитом складають 63875 гривень 00 копійок; 3) реальна річна процентна ставка складає 620806.48 % річних; 4) загальна вартість кредиту складає 68875 гривень 00 копійок. Із додатку №2 до кредитного договору №932 від 15 листопада 2023 року «Інформаційне повідомлення» (а.с. 15) вбачається, що [PERSON] повідомив Товариству, а також надав згоду будь-якому новому кредиторові (у випадку відступлення права вимоги за договором), та будь-якій колекторській компанії, яка може бути залучена до врегулювання простроченої заборгованості за договором (у випадку виникнення такої) персональні данні третіх осіб згідно переліку у цьому інформаційному повідомленні, та підтвердив своє вільне волевиявлення на передання будь-якій або усім особам з переліку нижче інформацію про укладений ним договір, умови договору, стан виконання, наявність та розмір простроченої заборгованості та інших платежів, що стягуються в разі невиконання зобов`язання за договором Також, в додатку №3 до кредитного договору №932 від 15 листопада 2023 року (а.с. 15), [PERSON] підтвердив, що вказані у цьому додатку №3 номери телефонів: [NUMBER], [NUMBER] , а також [NUMBER] належать саме йому і що вони знаходяться в його володінні, а також повідомив Товариство, що саме за вказаними номерами телефонів може здійснюватися взаємодія між ним та Товариством. Із витягу з Анкети-заяви на кредит №9099 від 15 листопада 2023 року, сформованого за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» 03 лютого 2025 року(а.с. 24), вбачається, що у вказаній заяві [PERSON] просив ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» надати йому кредит на наступних умовах: сума кредиту - 5000 гривень 00 копійок; строк кредиту - 365 днів; процентна ставка - 3.5% за кожен день строку використання кредитом; річна процентна ставка -1277,5%; періодичність сплати чергового платежу - 30 днів; загальна сума процентів за користування кредитом - 63875 гривень 00 копійок; загальна сума до повернення - 68875 гривень 00 копійок; платіжна картка позичальника, на яку має бути перерахована сума кредиту - [NUMBER] , банк що випустив картку -АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Крім того, вказаною анкетою-заявою підтверджується укладання кредитного договору його сторонами в електронній формі. 15 листопада 2023 року о 16 годині 29 хвилині 01 секунді позичальнику на мобільний телефонний номер відправлено SMS повідомлення про погодження кредиту з ідентифікатором (кодом) для підписання акцепту та укладання договору і 15 листопада 2023 року о 16 годині 29 хвилині 18 секунді [PERSON] підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено Товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт). Друкована форма укладеного кредитного договору надіслана Позичальнику в особистий кабінет Позичальника для завантаження і 15 листопада 2023 року о 16 годині 29 хвилині 34 секунді кредитні кошти перераховано на картку Позичальника, що підтверджується відповідним витягом хронології дій щодо укладання кредитного договору №932 від 15 листопада 2023 року, сформованого за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» 03 лютого 2025 року (а.с. 23). Таким чином, як вже зазначалося вище, Кредитний договір, а також додатки до нього підписані електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (312901), о 16 годині 29 хвилин 18 секунді 15 листопада 2023 року відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», про що зазначено у пунктах 6.1 - 6.15 вказаного договору. Враховуючи вищевикладене, договір №932 є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст.3 ЦК України, а також ст.1054 ЦК України, ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», позаяк позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним. На підтвердження виконання ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» зобов`язання за кредитним договором №932 позивачем надано платіжний документ № 685292823 від 15 листопада 2023 року про перерахування за допомогою платіжного сервісу «FONDY» коштів в сумі 5000 гривень 00 копійок (на картковий рахунок № [NUMBER] , «VISA», призначення перерахування коштів за договором №932 від 15 листопада 2023 року на умовах фінансового кредиту) (а.с.16). Згідно пункту 10 Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 листопада 2021 року №113, договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі [NUMBER] (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу). Доказів того, що банківська картка з відповідним номером відповідачу не належить, матеріали справи не містять. Не надано відповідачем і доказів того, що на картковий рахунок [NUMBER] не було перераховано грошові кошти у сумі 5000 гривень 00 копійок. Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, а тому, заперечуючи проти задоволення позову, саме він мав би надати суду виписку зі свого рахунку на підтвердження тієї обставини, що кошти від кредитора на виконання умов укладеного договору не надходили на його кредитний рахунок. Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Згідно пункту 3 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку. Згідно інформації за № 20.1.0.0.0/7-250416/33070-БТ, наданої 25 квітня 2025 року АТ КБ «ПриватБанк», на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] (ІВАN: [NUMBER] ), на яку 15 листопада 2023 року здійснено переказ коштів на суму 5000 гривень 00 копійок (а.с. 147-149). Згідно детального розрахунку заборгованості за кредитом договором №932 від 15 листопада 2023 року, наданими ТОВ «КЛТ КРЕДИТ», [PERSON] своєчасно не сплачував кредитору грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом і відсотками, внаслідок чого станом на 03 лютого 2025 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 68875 гривень 00 копійок, яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 5000 гривень 00 копійок; заборгованості по відсоткам в сумі 63875 гривні 00 копійок(а.с. 17-22). Згідно із бухгалтерським обліком якість кредиторської заборгованості характеризується показниками, що відбивають своєчасність здійснення розрахунків по зобов`язанням. Приклад цього дає показник частки простроченої кредиторської заборгованості в загальному обсязі. Дані для розрахунку таких показників (саме розрахунку заборгованості) приводяться в розділі «Дебіторська і кредиторська заборгованість» Додатка до бухгалтерського балансу (форма № 5), який складається на підставі первинної бухгалтерської документації в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Водночас у вказаному розділі відображуються дані про рух відповідних показників кредиторської заборгованості. Аналіз кредиторської заборгованості проводиться на підставі використання фінансової звітності, бухгалтерського балансу і форми № 5. Для того, щоб співвіднести динаміку величини кредиторської заборгованості зі змінами масштабів діяльності установи, при складанні розрахунку заборгованості, використовуються ряд коефіцієнтів оборотності кредиторської заборгованості, як показники фінансових результатів. Таким чином розрахунок заборгованості відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є похідним від первинної бухгалтерської документації та містить відомості про господарську операцію і підтверджує її здійснення. Розмір заявленої банком заборгованості за кредитом в розмірі 68875 гривень 00 копійокпідтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним, він проведений і відповідає умовам вказаного договору, тобто є належним і допустимим доказом існування заборгованості та її розміру, що, в свою чергу, жодним чином не спростовано відповідачем. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ст. 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно п. 5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. У п.6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» закріплене визначення, згідно якого електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України (п.13ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Приписами, закріпленими у ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12 січня 2021 року дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет - магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». Подібна правова позиція міститься і у постанові Верховного Суду у справі № 127/33824/19 від 07 жовтня 2020 року. Проте у цій справі мова йшла про відсутність відображення електронного підпису на договорі та відсутність доказів отримання такого підпису позичальником: «Без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В ч.1 ст. 638 ЦК України закріплено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За правилами, визначеними ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). А у ч. 2 ст. 1054 ЦК України закріплене правило, згідно якого до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно вимог, закріплених у ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. За правилами, визначеними ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно приписів, закріплених у ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Як з`ясовано судом договір про споживчий кредит №932 від 15 листопада 2023 року, укладений між його сторонами в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно із вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію", і підписаний особисто відповідачем [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора. В договорі викладено інформацію про тип кредиту, строк кредитування, спосіб та строк надання кредиту, порядок пролонгації строку кредитування, процентну ставку, платежі за додаткові та супутні послуги, загальні витрати за кредитом, орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом, реальну річну процентну ставку, а тому відповідач був ознайомлений з умовами кредитування. Підписавши договір про надання споживчого кредиту, позичальник відповідно до статей 3 та 627 ЦК України добровільно погодив такі умови кредитного договору, взявши на себе відповідні зобов`язання. Суд констатує, що правочин, укладений між його сторонами, відповідно до статті 204 ЦК України є правомірним та укладеним у письмовій формі, а це, у свою чергу, значить, що сторонами дотримано вимоги щодо форми кредитного договору, закріплені у ст. 1055 ЦК України. Судом з`ясовано, що факт отримання кредитних коштів у сумі 5000 гривень 00 копійок відповідно до умов вказаного вище договору №932 від 15 листопада 2023 року відповідачем не спростований та підтверджений належними і допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи. Водночас доказів належного виконання зобов`язання щодо повернення кредитних коштів за вищевказаним договором відповідачем суду не надано, не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів на спростування користування наданими йому коштами, а також не подано будь-яких доказів на спростування проведеного позивачем розрахунку заборгованості. Також судом з`ясовано, що факт отримання відповідачем кредитних коштів мав місце. Крім того, посилання представника відповідача адвоката Пишногуб Н.О. на неправильне застосування позивачем денної процентної ставки, відповідно до положень Закону України «Про споживче кредитування», не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні з огляду на таке. 22 листопада 2023 року прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ, який набрав чинності 24 грудня 2023 (далі по тексту Закон №3498-ІХ). Згідно цього Закону внесені зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (п.п. 6 п. 5 Розділу І Закону №3498-ІХ), а також доповнено пунктом 17 розділ ІV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (п.п. 13 п. 5 Розділу І Закону №3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Водночас, згідно п. 17 розділ ІV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %. Таким чином, як слідує із вказаних вище змін у законодавстві, яке регулює питання споживчого кредитування, починаючи: з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%; з 22 квітня 2023 року - денна ставка не більше 1,5%; з 20 серпня 2023 року - денна ставка не більше 1%. Відповідно до п. 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Оскільки строк дії кредитного договору №932, укладеного між його сторонами 15 листопада 2023 року, не продовжувався, законодавче обмеження щодо встановлення денної процентної ставки на цей кредитний договір не поширюється. З огляду на вищевикладене та на підставі досліджених у судовому засіданні доказів суд вважає доведеним факт невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим має місце порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №932, укладеним між його сторонами 15 листопада 2023 року, у розмірі 68875 гривень 00 копійок, яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 5000 гривень 00 копійок; заборгованості по відсоткам в сумі 63875 гривні 00 копійок. Водночас, до доводів представника відповідача з приводу відсутності підстав для задоволення позову, викладених ним у відзиві на позовну заяву, суд ставиться критично, позаяк такі доводи не узгоджуються із наявними в матеріалах справи доказами та з`ясованими судом фактичними обставинами справи. Крім того, суд за правилами, визначеними ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача суму сплаченого ним судового збору у розмірі 2422 гривні 40 копійок. Вирішуючи питання про стягнення із відповідача заявлених до стягнення у порядку ст. 137 ЦПК України витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Так, відповідно до ст.ст. 1, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються договором про надання правової допомоги. Згідно ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 628 та ст. 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Частиною 1 статті 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У рішенні від 23 січня 2014 року у справі "East\проти України" (заява №19336/04, п. 269) Європейський суду з прав людини звернув увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято додаткову постанову у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), де зазначено таке. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Водночас чинне цивільне процесуальне законодавство України визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: -розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. -розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Таким чином, підсумовуючи, можна зробити висновок, що Цивільним процесуальним кодексом України визначені такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до Цивільного процесуального кодексу України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. За правилами, закріпленими у ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту договору за №16/09/2024 про надання юридичних послуг, укладеного 16 вересня 2024 року між фізичною особою - підприємцем (адвокатом) Руденком К.В. і ТОВ «КЛТ КРЕДИТ», адвокат Руденко К.В. взяв на себе зобов`язання надати ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» наступні юридичні послуги: складання проєктів процесуальних документів, складання листів, адвокатських запитів, претензій, заперечень, позовних заяв, пояснень, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, представництво інтересів замовника у органах державної влади та місцевого самоврядування (на підставі окремої довіреності), а замовник зобов`язався прийняти такі послуги та оплатити їх в порядку, в строки та на умовах, визначених цим договором. Замовник вважається таким, що отримав послуги, а виконавець таким, що надав послуги після підписання Акту приймання - передачі наданих послуг. Акт складається виконавцем у двох екземплярах та надається на підписання замовнику не пізніше 5 робочих днів, після завершення надання послуг (а.с. 30-33). Згідно поданого до суду акту приймання - передачі наданих послуг №2 до договору №16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16 вересня 2024 року, підписаного сторонами 06 січня 2025 року (а.с. 34), у відповідності до умов договору Виконавець надав, а Замовник прийняв наступні послуги: підготовка позовних заяв про стягнення заборгованості по боржникам ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» згідно реєстру №1 від 06 січня 2025 року, вартістю 140000 гривень 00 копійок. Відповідно до витягу з реєстру №1 до акту приймання - передачі наданих послуг №2 до договору №16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16 вересня 2024 року, підписаного сторонами 06 січня 2025 року (а.с. 35), у відповідності до умов договору, Виконавець надав наступні юридичні послуги: 1) підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором №932 від 15 листопада 2023 року та клопотання про витребування доказів; 2) складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику [PERSON] за кредитним договором №932 від 15 листопада 2023 року. Загальна вартість вказаних юридичних послуг склала 10000 гривень 00 копійок. Крім того, згідно відповідної платіжної інструкції за №8 від 07 січня 2025 року позивачем сплачено адвокату Руденку К.В. вищевказану обумовлену у акті прийому - передачі послуг суму за надання юридичних послуг у розмірі 140000 гривень 00 копійок (а.с. 36). За змістом ст. 137 ЦПК України за умови доведеності факту надання правничої допомоги та вартості таких послуг, відсутність доказів про їх фактичну сплату для їх розподілу за результатами розгляду справи, відповідно до ч. 8 ст. 141 цього ж Кодексу, не мають правового значення. Так, у п. 1 ч. 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Таким чином, законодавець не передбачив можливості для відмови судом у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, яка фактично надана, а тому суд за правилами, визначеними ч.ч. 4-6 ст.137, ч.ч. 3, 4 ст.141 ЦПК України у такому разі повинен з`ясувати питання про наявність чи відсутність підстав для зменшення таких витрат. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268). З огляду на вказане вище, зважаючи на принципи розумності та співмірності фактично наданої адвокатом Руденком К.В. професійної правничої допомоги із заявленим до стягнення розміром судових витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, врахувавши співвідношення ціни позову до таких витрат, витрачений адвокатом час на надання цієї допомоги, яка фактично звелася до складання ним позовної заяви, клопотання про витребування доказів, складання адвокатського запиту про витребування доказів, та поданням до суду відповіді на відзив, а також взявши до уваги те, що судова практика у справах про стягнення сум заборгованості за кредитними зобов`язаннями є сформованою та відносно сталою, що, в свою чергу, не потребувало від адвоката вивчення змінених позицій Верховного Суду, відшукувати докази для підтвердження заявлених вимог, витрачати час на деталізоване ознайомлення із позицією відповідача в цій справі, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, із 10000 гривень 00 копійок до 5000 гривень 00 копійок. Визначаючи розмір таких витрат суд також взяв до уваги і те, що фактично у справі відбулося одне судове засідання, яке проведено судом за відсутності адвоката Руденка К.В. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18 та інших. Таким чином із відповідача на користь позивача суд вважає за необхідне стягнути 5000 гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу. Суд також вважає за доцільне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав на те, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: approved