Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

У лютому 2025 року адвокат Гарбарчук Наталія Миколаївна, яка діє в інтересах позивачів [PERSON] і [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] (рідної сестри позивачів) з вимогою про визначення додаткового строку терміном три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті рідної сестри сторін [PERSON] , яка померла [INFO] на території Республіки Польща (уточнена позовна заява а.с.108). В обґрунтування позову зазначено, що на час смерті [PERSON] жила і працювала у Республіці Польща. Через встановлені в Україні обмеження виїзду за кордон під час воєнного стану позивачі не змогли бути присутніми на похованні, усі документи оформляла і здійснювала поховання відповідач [PERSON] . З останньою було досягнуто домовленості про поділ спадкової квартири на [ADDRESS] між усіма сестрами і братами, оскільки спадкоємців першої черги немає. Йшлося зокрема про отримання грошової компенсації від відповідачки з подальшою відмовою позивачів від спадщини чи розподіл прибутку від здачі квартири в оренду. Очікуючи на приїзд відповідачки в Україну, позивачі не подавали заяву про прийняття спадщини. Проте на початку грудня 2024 року від однієї із сестер дізналися, що спадкова справа вже відкрита, а усі рідні брати і сестри подали заяви про відмову від спадщини на користь відповідачки. Маючи намір вступити у спадкові права, позивачі у грудні 2024 року звернулися до приватного нотаріуса Лехкобит Л.В., помічник нотаріуса пояснила, що строк на прийняття спадщини пропущений лише на кілька днів, прийняти заяви і надати письмову відповідь нотаріус зможе після відпуски. У січні 2025 року нотаріус відмовила у прийнятті заяв про прийняття спадщини у зв`язку із пропуском строку, а відповідачка відмовилася надати письмовий дозвіл на включення позивачів до кола спадкоємців. Відповідачка уникає спілкування, тому позивачі просять в судовому порядку визначити їм додатковий строк для прийняття спадщини. Відповідач [PERSON] відзив на позов не подала. Відповідно до приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України справу розглянуто за правилами загального позовного провадження. Під час судового розгляду справи позивачі [PERSON] , [PERSON] позов підтримали з мотивів, наведених у позовній заяві, додатково пояснили, що через відсутність у них свідоцтва про смерть сестри вони не мали можливості звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини самостійно, тому очікували на приїзд відповідачки із-за кордону. Попередні обіцянки та подальша поведінка відповідачки свідчить про неправомірне позбавлення їх права на спадкове нерухоме майно. Позов просили задовольнити. Представник позивачів адвокат Гарбарчук Н.М. просила суд врахувати незначний строк попуску строку для прийняття спадщини, недобросовісну поведінку відповідачки, що підтверджено особистою перепискою сторін, і визначити позивачам додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті рідної сестри. Представник відповідачки адвокат Клімук О.С. проти задоволення позову заперечив, вважає наведені позивачами причини неподання заяви про прийняття спадщини неповажними. Спір і непорозуміння щодо поділу спадкового майна не можуть свідчити про існування непереборних обставин, які перешкоджають зверненню до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у визначений законодавством строк. Заслухавши учасників, вивчивши матеріали справи, суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Датою проголошення рішення є 02.05.2025. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Суд встановив, що [PERSON] , [INFO] , була рідною сестрою сторін (а.с. 23, 24, 44-64). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджено витягом з акту про смерть (а.с. 42). На час смерті [PERSON] жила і працювала в Республіці Польща, була зареєстрована на постійне проживання в квартирі [ADDRESS] (а.с.43). Ця квартира належала спадкодавцю на праві спільної часткової власності, також [PERSON] була власником будинку в [ADDRESS] , що підтверджено Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 124, 128, 129). Згідно з матеріалами спадкової справи №29/2024 щодо майна померлої (а.с.37-99) із заявою про прийняття спадщини звернулася лише відповідачка [PERSON] (заява від 30.08.2024). Спадкоємці першої черги відсутні, померла на час смерті в шлюбі не перебувала, дітей не мала, батьки померли. Інші спадкоємці за законом другої черги: [PERSON] (заява від 30.08.2024), [PERSON] (заява від 26.09.2024), [PERSON] (заява від 09.12.2024) від прийняття спадщини відмовилися. Позивачі заяви про прийняття спадщини не подали, на час смерті разом із спадкодавцем не проживали. Листом від 15.01.2025 №03/01-16 приватний нотаріус Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Лехкобит Л.В. роз`яснила позивачам наслідки пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини (а.с.17). На час подання позову свідоцтво про право на спадщину не видане. Предметом позову є визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини щодо нерухомого майна особи, яка на час смерті проживала за кордоном. Відповідно до частини першої, третьої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо спадкодавець мав останнє місце проживання на території іноземної держави, місце відкриття спадщини визначається відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право». Статтею 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Аналогічні за змістом приписи наведені статті 41 Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах (договір ратифіковано постановою ВР №3941-ХІІ від 04.02.1994). Враховуючи знаходження спадкового нерухомого майна на території України до спірних правовідносин застосовуються норми Цивільного кодексу України. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У другу чергу право на спадкування за законом відповідно до приписів статті 1261 ЦК України мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно з частинами першою-третьою статті 1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (стаття 1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Часом відкриття спадщини в силу статті 1220 ЦК України є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Таким чином, закон вимагає від спадкоємця, який бажає прийняти спадщину і не проживав із спадкодавцем, подати протягом шести місяців з дня смерті особи заяву про прийняття спадщини. У такий спосіб досягається стабільність суспільних відносин не лише у спадкових правовідносинах, але й у відносинах щодо набуття і подальшої реалізації права власності. Згідно зі статтею 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Верховний Суд у постанові від 20.03.2024 у справі № 545/1231/23 сформував висновки про можливість застосування правила частини третьої статті 1272 ЦК України, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Згідно з частиною першою статті 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини другої статті 77\~ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Згідно з процесуальним законом обов`язок доказування підстав позову (обставин) покладається на сторону, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень, а їх недоведеність є підставою для відмови у позові. Звертаючись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, до обов`язку позивачів належало повідомити суд про поважні причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкодили їм звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а також надати докази на підтвердження своїх доводів та вимог. Як встановив суд шестимісячний строк для прийняття позивачами спадщини тривав з 10.06.2024 до 10.12.2024. За матеріалами справи позивачі звернулися до нотаріуса 15.01.2025, інших належних доказів звернення із відповідними заявами до нотаріуса суду не надано. Позивачі обґрунтували неможливість своєчасно подати заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця відсутністю у них будь-якого документу про смерть спадкодавця. Проте такі доводи не можуть бути віднесені до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки відсутність у спадкоємця свідоцтва про смерть спадкодавця або іншого документу про смерть не є підставою для відмови нотаріусом у прийнятті заяви спадкоємця про прийняття спадщини. У пунктах\~1\~і 3\~глави 10\~розділу ІІ\~Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України,\~затв.\~наказом Міністерства\~юстиції України\~№296/5\~від 22.02.2012\~визначено,\~що заяви\~про прийняття\~спадщини або\~відмову від\~її прийняття\~подаються спадкоємцем\~особисто нотаріусу\~у письмовій\~формі. Якщо\~спадкоємець особисто\~прибув до\~нотаріуса,\~нотаріальне засвідчення\~справжності його\~підпису на\~таких заявах\~не вимагається.\~У цьому\~випадку нотаріус\~встановлює особу\~заявника,\~про що\~на заяві\~робиться відповідна\~службова відмітка,\~яка скріплюється\~підписом нотаріуса. У разі надходження засобами поштового зв`язку заяви, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, або заяви, підписаної кваліфікованим електронним підписом або удосконаленим електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису спадкоємця, яка надійшла технічними засобами електронних комунікацій, нотаріус приймає таку заяву, заводить спадкову справу, а спадкоємцю повідомляє про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса. При зверненні\~спадкоємця у\~зв`язку з\~відкриттям спадщини\~нотаріус з`ясовує\~відомості стосовно\~факту смерті\~спадкодавця,\~часу і\~місця відкриття\~спадщини,\~статусу території,\~яка є\~місцем відкриття\~спадщини,\~кола спадкоємців,\~наявності заповіту,\~наявності спадкового\~майна,\~його складу\~та місцезнаходження,\~необхідність вжиття\~заходів щодо\~охорони спадкового\~майна. Факт\~смерті фізичної\~особи і\~час відкриття\~спадщини нотаріус\~перевіряє шляхом\~витребовування від\~спадкоємця свідоцтва\~про смерть,\~виданого органом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану або\~шляхом безпосереднього\~доступу до\~Державного реєстру\~актів цивільного\~стану громадян. У\~разі неможливості\~пред`явлення спадкоємцями\~свідоцтва про\~смерть спадкодавця\~або відсутності\~інформації в\~Державному реєстрі\~актів цивільного\~стану громадян\~нотаріус витребовує\~від органу\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану копію\~актового запису\~про смерть\~спадкодавця або\~повний витяг\~з Державного\~реєстру актів\~цивільного стану\~громадян щодо\~актового запису\~про смерть. Якщо смерть фізичної особи була зареєстрована на території іншої держави, нотаріусу подається відповідний документ, виданий компетентними органами іноземної держави, який є дійсним на території України за умови його легалізації, якщо інше не передбачено законом, міжнародними договорами України. Що стосується тверджень позивачів про очікування на зустріч із відповідачкою для узгодження питань прийняття спадщини і отримання компенсації за відмову від спадщини, то за усталеною практикою Верховного Суду неузгодженість позиції спадкоємців не є об`єктивною і непереборною обставиною, яка перешкоджає спадкоємцю реалізувати особисте спадкове право. Ураховуючи наведене суд вважає доводи позивачів про існування непереборних обставин пропуску строку для прийняття спадщини недоведеними, у зв`язку з чим у задоволенні позову відмовляє. На підставі статті 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у позові покладаються на позивачів.

Outcome: dismissed