Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

Позивач звернулась до Южного міського суду Одеської області з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони перебували у шлюбі, який був розірваний відповідно до рішення суду №519/822/17 від 23.01.2018. За час шлюбу у подружжя народилась дитина [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач [PERSON] . Відповідач повністю ухилився від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання неповнолітньої дитини, ніяких відносин із нею не підтримує, вихованням не займається, не телефонує, не цікавиться здоров`ям, матеріально не забезпечує. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 18.03.2025 відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 16.04.2025 закрито підготовче судове засідання по цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.282-284 ЦПК України. Відповідно до Закону України №4273-ІХ від 26.02.2025 змінено найменування Южного міського суду Одеської області на Південний міський суд Одеської області. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Позивач в судовому засіданні пояснила, що відповідач з початку війни, тобто з лютого 2022 року виїхав за кордон, аліменти у розмірі 2000 грн щомісячно сплачує через Державну виконавчу службу, ухилився від виконання батьківських обов`язків щодо виховання сина, відносин із сином не підтримує, вихованням дитини не займається, не цікавиться здоров`ям, а також не приймає участі у розвитку дитини як особистості. З приводу вирішення всіх питань щодо сина та аліментів вона звертається до мати відповідача, так як з відповідачем у неї не має контакту. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, заява про розгляд справи у його відсутність не надходила. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечувала з приводу задоволення позовних вимог, підтримала висновок Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Південнівської міської ради Одеського району Одеської області щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . Також пояснила, що на засіданні комісії батько не був присутнім, але була присутня бабуся, тобто мати відповідача, яка пояснила що батько проти позбавлення його батьківських прав щодо сина, він перебуває за кордоном, сплачує аліменти. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача, проживає за цією адресою останні п`ять років, жодного разу батька дитини не бачила, тому нічого не може сказати. [PERSON] завжди з дитиною, дитина доглянута. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її квартира знаходиться в одній парадній з батьками відповідача, позивач була дружиною відповідача, та у них народився син. Відповідач ходив у рейси, бачила його рідно. Батька з сином вона ніколи не бачила. З початку війни відповідач виїхав за кордон. Бачить [PERSON] постійно з дитиною, так як вони разом їздять на дачі. Свідку не відомо, що мати створює перешкоди у спілкуванні з батьком. Вислухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірваний рішенням Южного міського суду Одеської області від 23.01.2018 №519/822/17 (а.с.13). [INFO] народився [PERSON] , батьком якої є відповідач, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.14). [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою батька (а.с.16) Позивач підтвердила в судовому засіданні, що з відповідача на її користь на утримання сина стягуються аліменти у розмірі 2000 грн згідно із судовим наказом, заборгованість відсутня. Згідно характеристики наданої Ліцеєм №1 Южненської міської ради Одеського району Одеської області вбачається, що батько [PERSON] - [PERSON] не приймає участі в навчанні і вихованні дитини. 29.04.2025 рішенням виконавчого комітету Південнівської міської ради Одеського району Одеської області затверджено висновок Комісії висновок комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Південнівської міської ради Одеського району Одеської області щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , відповідно комісія вважає недоцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . На Комісії вияснилось що батько перебуває за кордоном, але аліменти сплачує своєчасно через Державну виконавчу службу. Батько ухилився від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини, передбачених ст.150 СК України: відносин із сином не підтримує, вихованням дитини не займається, не цікавиться здоров`ям, а також не приймає участі у розвитку дитини як особистості (а.с.49-50). Вказане рішення позивачем не оскаржено. Як зазначив представник третьої особи в судовому засіданні, батько через свою мати передав Комісії про свою незгоду з позбавленням його батьківських прав щодо неповнолітнього сина і в його діях прослідковується заінтересованість у збереженні родинних відносин зі своїм сином. У відповідності до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. Крім того, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п.2 ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №243/13192/19-ц вказав на відсутність підстав для позбавлення батька батьківських прав, оскільки він, в силу своїх можливостей, намагається піклуватися про дітей. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі справа №753/2025/19 вказав, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про інтерес батька до дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Тобто, позивачем не доведено, що поведінка відповідача є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Відсутні також докази ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків в частині матеріального забезпечення дитини. Крім того, відсутні докази щодо застосування до відповідача будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. З наведених обставин, суд критично ставиться до пояснень позивача щодо нехтування відповідачем своїми обов`язками щодо виховання та утримання сина, оскільки вони не знайшли свого документального підтвердження у судовому засіданні. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено саме на позивача. На думку суду, позбавлення відповідача батьківських прав порушуватиме його права та не відповідатиме інтересам самої дитини, оскільки дитина залишиться без батька. Відсутність у дитини на цьому етапі життя психологічного зв`язку з батьком не виключає можливість налагодження між ними відносин у майбутньому. Також судом враховується висновок Комісії висновок комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Південнівської міської ради Одеського району Одеської області щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] ,. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому суд вважає за необхідне у позові відмовити повністю. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.141 ЦПК України, у зв`язку з повною відмовою в задоволенні позову витрати позивача по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають і покладаються на нього.

Outcome: dismissed