Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

представник АТ "Перший Український Міжнародний Банк" звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 139116,96 грн, а також понесених судових витрат. Позов мотивовано тим, що між АТ "Перший Український Міжнародний Банк" та [PERSON] 24.12.2020 було укладено кредитний договір № 2001776074401, на підставі якого видано кредитну картку з кредитним лімітов в сумі 5000 грн, який пізніше було збільшено до 77331 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, внаслідок чого станом на 10.01.2025 заборгованість відповідача перед позивачем становить 139116,96 грн, з яких: 77303,35 грн - заборгованість за кредитом, 61813,61 грн - заборгованість за процентами. Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 08.04.2025 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, будучи належно повідомленим про дату, час та місце судового засідання. В позовній заяві було заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судовому засіданні частково визнав позов, а саме в частині сплати тіла кредиту, при цьому пояснив, що укладав кредитного договору, а підписав лише паспорт споживчого кредиту від 24.12.2020, після чого йому було надано кредит. Він систематично користувався кредитними коштами, сплачував нарахований позивачем борг в повному обсязі, погоджувався з ним та не оспорював. Однак, коли йому почали виплачувати малу заробітну плату, він втратив можливість погашати борг за кредитом, тому виникла заборгованість. Відповідач звертався в банк із проханням розстрочити борг. Однак йому відповіли відмовою, зазначивши про необхідність сплати боргу одним платежем. Відповідач вказує, що спірної суми він не має, а тому не може її сплатити. Будь-яких клопотань про витребування доказів чи проведення експертиз не заявляв. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 24.12.2020 [PERSON] підписав заяву №2001776074401 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 24 зворот), згідно з якою просить відкрити на його ім`я поточний рахунок № [NUMBER] у гривнях та надати кредитну картку. Номер Кредитної картки миттєвого випуску (не персоніфікованої) [NUMBER] . Також просить банк встановити на його поточний рахунок у гривнях, відкритий за цією заявою, кредитний ліміт у сумі 5000 грн. Стандартна процентна ставка складає 47,88 %, реальна річна процентна ставка складає 47,88 %. Відповідно до паспорту споживчого кредиту, який був підписаний [PERSON] 24.12.2020 (а.с. 24), у ньому зазначені основні умови кредитування. В розділі 3 "Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача" визначено тип кредиту - кредитна лінія, сума/ліміт кредиту - 5000 грн, строк кредитування - 12 місяців, зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін. Згідно з розділом 4 "Інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача", стандартна процентна ставка становить 47,88 % річних, тип процентної ставки - фіксована. Як вбачається\~з довідки\~про збільшення\~кредитного ліміту\~по договору\~№2001776074401,\~дата 24.12.2020,\~боржника [PERSON] \~(а.с.\~36\~зворот),\~24.12.2020\~на рахунок\~ [NUMBER] .UAH було встановлено кредитний ліміт у сумі 5000 грн, який у подальшому було збільшено до 77331 грн. Відповідно до виписки по рахунку боржника № [NUMBER] .UAH, IBAN [NUMBER] за період з 24.12.2020 по 10.01.2025 (а.с. 40 - 45), відповідач користувався кредитною карткою та коштами в рамках встановленого кредитного ліміту. При вирішенні спору, зважаючи, що предметом спору є кредитні правовідносини, суд керується такими нормами права: в Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч. 1 ст. 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"). Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Складовою частиною визначеного ст. 6 Конвенції права на справедливий суд є принцип рівності сторін, який передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента. Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема, принципів рівності та змагальності сторін. У рішенні від 08.04.2010 у справі "Гурепка проти України (№ 2)" (заява №38789/04) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Свої зобов`язання за договорами відповідач не виконував належним чином, здійснюючи користування кредитними коштами не погашаючи кредитну заборгованість, внаслідок чого станом на 10.01.2025 утворилася заборгованість. Згідно з розрахунком заборгованості [PERSON] перед Акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк" за кредитним договором №2001776074401 від 24.12.2020 зі всіма змінами і доповненнями до нього, станом на 10.01.2025 (включно) (а.с. 37 - 39), заборгованість відповідача перед позивачем становить 139116,96 грн, з яких: 77303,35 грн - заборгованість за сумою кредиту, 61813,61 грн - заборгованість за відсотками. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст. 77-80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Верховний Суд у постановах від 04.07.2018 у справі № 201/5527/16-ц, від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц дійшов висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Відповідно до дослідженої у судовому засіданні виписки з особового рахунку [PERSON] на підставі укладеного із позивачем кредитного договору, він користувався кредитними коштами та частково здійснював погашення заборгованості, проте несвоєчасно та не у повному обсязі. Таким чином, надана АТ "Перший Український Міжнародний Банк" виписка за картковим рахунком позичальника [PERSON] підтверджує обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто (ст.ст. 525-527 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що відповідач припустився порушення умов договору щодо своєчасної сплати сум кредиту, внаслідок чого за ним утворилася зазначена заборгованість. Крім того, відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості, в судовому засіданні відповідач вказав, що до того, як він втратив можливість сплачувати по кредиту, погоджувався із умовами кредитування, систематично користувався кредитними коштами, не оспорював їх, а сплачував заборгованість у розмірі, який нараховував банк, а відтак надані банком розрахунки заборгованості приймаються судом як достовірні. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідач відзив на позов та будь-які докази, що спростовують обставини, на які посилається позивач, суду не надав, отже наявні підстави для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн підтверджується платіжною інструкцією № 1489 від 11.03.2025 (а.с. 12). Враховуючи те, що суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved