Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог 11 березня 2025 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі\~ АТ\~«Сенс Банк»)звернулось до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором №500759298 від 29 березня 2023 року у розмірі 375338,38 гривень. Свій позов мотивує тим, що 29\~березня 2023\~року між\~АТ «Сенс\~Банк»та [PERSON] укладено угоду про надання споживчого кредиту №500759298, за умовами якої відповідач отримав грошові кошти в розмірі 375338,38 гривень, які зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування ними. У порушення умов указаної угоди [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав, припинив здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти, внаслідок чого утворилася заборгованість в загальному розмірі 375338,38 гривень, з яких: 331367,77 гривень заборгованість за тілом кредиту, 22549,61 гривень заборгованість за відсотками та 21421,00 гривень заборгованість за комісією. АТ «Сенс Банк» скерувало відповідачу вимогу про усунення перешкод та погашення заборгованості в розмірі простроченого боргу, однак відповідач її не виконав, що зумовило подання цього позову до суду. Станом на день розгляду справи відзив на позов від відповідача до суду не надходив. Рух справи в суді Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 13 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Позиція учасників судового розгляду Представник позивача Дворська А.Р. в судове засідання не з`явилася, у поданому 02 травня 2025 року письмовому клопотанні просила розгляд справи проводити без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом надіслання рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за фактичним місцем реєстрації. Причину неявки в судове засідання останній не повідомив, будь-яких клопотань, а також відзив на позов не подав. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, заяви про розгляд справи за його відсутності чи клопотання про відкладення розгляду справи не подав, відзиву на позов не подав, про причини неявки не повідомив та враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Як визначено у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом Як вбачається з оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту №500759298 від 29 березня 2023 року, [PERSON] запропонував АТ «Сенс Банк» укласти угоду про надання споживчого кредиту. Підставою для угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Сенс Банк». Умови надання споживчого кредиту: тип кредиту «Кредит готівкою», сума кредиту 340190,35 гривень, строк кредиту 120 місяців, процентна ставка фіксована 4,99% річних, дата повернення кредиту 29 березня 2033 року. Строк для акцепту банку: 30 робочих днів з моменту отримання банком оферти. Угода набуває чинності з моменту підписання банком акцепту на укладання угоди та надання споживчого кредиту, відповідно до умов угоди та договору (а.с.7 зворот-9). Згідно з акцептом пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту №500759298 від 29 березня 2023 року АТ «Сенс Банк» прийняло пропозицію [PERSON] укласти угоду про надання споживчого кредиту на вказаних в оферті умовах (а.с.9 зворот-11). Відповідно до додатку №1 до цієї угоди «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супровідних послуг» повернення кредиту здійснюється щомісячними платежами до 29 числа кожного місяця у розмірі мінімального щомісячного платежу з 1 по 12 місяць 3946,75 гривень, з 13 по 24 місяць 7008,46 гривень, з 25 по 120 місяць 8709,42 гривні (11 зворот-13). Реквізити вказаних оферти і акцепту на укладення угоди про надання споживчого кредиту №500759298 містять достатні дані щодо особи відповідача, зокрема, дату народження, адресу проживання, серію та номер паспорту, орган та дату його видачі. Доданою до позов довідкою про ідентифікацію позивач підтверджує, що відповідач [PERSON] ідентифікований у АТ «Сенс Банк» і з ним укладено договір про банківське обслуговування фізичних осіб (а.с.32). Із копії меморіального ордеру від 29 березня 2023 року №1664870083 слідує, що з рахунку АТ «Сенс Банк» на рахунок [PERSON] перераховано грошові кошти в розмірі 340190,35 гривень (призначення платежу: надання кредиту за договором №500759298 від 29 березня 2023 року) (а.с.15). Копією виписки по особових рахунках з 29 березня 2023 року по 04 вересня 2024 року підтверджено, що відповідач [PERSON] отримав у кредит грошові кошти в розмірі 340190,35 гривень, а також періодично сплачував суми на погашення кредиту (а.с.16-25). Відповідно до вимоги про усунення порушень від 29 березня 2023 року, опису вкладення та списку №1 згрупованих поштових відправлень слідує, що АТ «Сенс Банк» вимагає від [PERSON] протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання, - додатково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме 349268,35 гривень (а.с. 26). Із доданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 04 вересня 2024 року вбачається, що заборгованість [PERSON] за угодою про надання споживчого кредиту №500759298 від 29 березня 2023 року становить 375338,38 гривень, з яких: 331367,77 гривень заборгованість за тілом кредиту, 22549,61 гривень заборгованість за відсотками та 21421,00 гривень заборгованість за комісією (а.с. 31). Таким чином, установлено, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, що виникли з кредитного договору. Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідач не подав. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (статті 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (стаття 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (стаття 525 ЦК України). Статтею 629\~ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями 610, 612\~ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 530\~ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень статей 251-253\~Цивільного кодексу\~України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Поняття "строк договору", "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання" згідно з положеннями ЦК України мають різний зміст. Так, відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору, хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відтак, закінчення строку договору, належно виконаного лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" визначені у ст. 530 ЦК України, згідно з ч. 1 якої якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12. У даній справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Так, 29 березня 2023 року сторони уклали договір, за умовами якого відповідач отримав в кредит до 29 березня 2033 року кредитні кошти у національній валюті у розмірі 340190,35 гривень, які зобов`язався повернути зі сплатою відсотків у розмірі 4,99 % річних. Повернення кредиту та сплату відсотків Відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві до 29 числа кожного місяця кошти упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Водночас, ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що у разі якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. У справі також встановлено, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Наведені приписи дають підстави зробити висновок, що законом встановлено обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, який позивачем дотриманий. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (частина 3 статті 1049 ЦК України). Як вже зазначалося вище, матеріали справи підтверджують факт виконання Банком зобов`язань щодо надання Позичальнику (Відповідачу) кредитних коштів у розмірі 340190,35 гривень. Як слідує із наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитом, відповідач зобов`язання щодо повернення кредиту виконав частково і станом на 04.09.2024 року загальний залишок заборгованості відповідача склав 331367,77 гривень (заборгованість за тілом кредиту). Позичальник доказів належного виконання зобов`язання за Договором про споживчий кредит суду не надав, вимогу кредитодавця про дострокове повернення кредиту не виконав, факт заборгованості за основним зобов`язанням не спростував, що підтверджує правомірність вимоги позивача про дострокове стягнення заборгованості кредитом (тілом кредиту). З урахуванням викладеного, вимога про стягнення заборгованості за кредитом підлягає задоволенню. Щодо стягнення процентів за користування кредитом суд зазначає наступне. Згідно з статтею 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постановах Великої Палати Верховного Суду вже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч. 1 ст. 1050 ЦК України\~застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на фактичну суму наданого кредиту, який наданий до 29 березня 2033 року. Із пред`явленням позивачем вимоги про дострокове погашення кредиту та сплати процентів, нарахованих на час пред`явлення вимоги, кредит Відповідачу більше не надавався, останній не може правомірно не повертати кошти. Відповідно, позивач не може нараховувати проценти за користування кредитом. Отже, після пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту не повинні сплачуватись проценти за користування кредитними коштами відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до розрахунку позивача за користування кредитом позичальнику нараховані проценти за період з 29 березня 2023 року по 29 серпня 2024 року у розмірі 22549,61 гривень. Відповідач частково виконав зобов`язання щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі 1223,42 гривні, у зв`язку з чим заборгованість зі сплати процентів, на думку позивача, склала 22549,61 гривні. Пунктом 4 ст.\~236\~ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного суду від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16 сформовано висновок, що припис абзацу другого частини першої статті 1048\~ЦК\~України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою\~статті 1050\~ЦК\~України (п.91 постанови). Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 (пункт 6.19). Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що припис абз. 2 ч. 1 ст.\~1048\~ЦК\~України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2\~ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 викладена правова позиція, у відповідності до якої, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст.\~625\~цього\~Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні, проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Об`єднана палата Касаційного господарського суду Верховного Суду у постанові від 18.09.2020 у справі №916/4693/15 зазначила, що пред`явлення кредитором вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором фактично змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення кредитора з такою достроковою вимогою до позичальника в порядку частини другої\~статті 1050\~ЦК\~України вважається, що строк виконання кредитного договору в повному обсязі є таким, що настав. При цьому в разі пред`явлення до позичальника вимоги в порядку частини другої\~статті 1050 ЦК України\~право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом припиняється. Кредитор втрачає право нараховувати проценти після настання терміну повернення, який зазначений ним у відповідному повідомленні/претензії на адресу боржника, оскільки такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, змінив порядок і строк його виконання, припинив подальше кредитування позичальника, змінив строк дії кредитної лінії та термін повернення кредиту. Приймаючи до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду та той факт, що дата отримання вимоги Позичальником невідома (проте докази її направлення за адресою місця реєстрації відповідача наявні в матеріалах справи), суд дійшов висновку про безпідставність нарахування відсотків за користування кредитом після звернення 02 квітня 2024 року до Відповідача з вимогою про дострокове повернення кредиту та спливу 35 денного строку, а саме за період з 06 травня 2024 року по 29 серпня 2024 року. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, нарахованими за період з 29 березня 2023 року по 06 травня 2024 року (останній день строку кредитування) підлягають задоволенню у розмірі 18498,82 гривень. Щодо стягнення процентів за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін з 06 травня 2024 року по 29 серпня 2024 року у розмірі 4050,79 гривень суд зазначає наступне. Умови договору мають бути чіткими і зрозумілими, у тому числі і для самого позивача. 06 травня 2024 року закінчився строк кредитування (користування кредитом) у зв`язку з пред`явленням позивачем вимоги про дострокове повернення кредиту та невиконням відповідачем цієї вимоги в добровільному порядку. Нарахування і стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за №910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення з боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Звертаючись до суду із цим позовом, АТ «Сенс Банк» не заявило вимогу про стягнення в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України відсотків річних за порушення строків повернення кредиту та несвоєчасне повернення процентів. Відтак, у задоволенні позову в частині стягнення відсотків за понадстрокове користування кредитними коштами у розмірі 4050,79 гривень слід відмовити. Щодо стягнення комісії за розрахунково-касове обслуговування нарахованої у розмірі 21421,00 гривень, суд вважає за необхідне стягнути комісію за період з 29 березня 2023 року по 29 квітня 2024 року у розмірі 10886,08 гривень. Станом на час розгляду справи відповідач не надав доказів сплати ним зазначеної суми заборгованості за кредитом. Будучи повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не надав суду контррозрахунок суми заборгованості, який би суд міг належним чином оцінити чи інший доказ, наприклад, висновок експертизи про невірність наданого банком розрахунку. Відповідно до норм ЦПК України, саме на сторону лягає обов`язок довести ті обставини на які вона посилається. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною першою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №500759298 від 29 березня 2023 року слід задовольнити частково у розмірі 360752,67 гривень, з яких: 331367,77 гривень заборгованість за тілом кредиту, 18498,82 гривень заборгованість за відсотками та 10886,08 гривень заборгованість за комісією. Щодо судових витрат у справі Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду наступні документи: договір про надання послуг №1006 від 28 січня 2025 року, укладений між АТ «Сенс Банк» та адвокатським об`єднанням «Смарт Лекс», згідно з якими АО «Смарт Лекс» надало правову допомогу АТ «Сенс Банк» щодо стягнення заборгованості з [PERSON] за договором №500759298 на загальну суму 29511,16 гривень. Таким чином, витрати за надану професійну правничу допомогу, які поніс позивач є реальними, доведеними, тобто є такими, що підтверджені належними доказами, а тому підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Однак суд вважає зазначену суму витрат надмірною. Правова допомога надавалась у «стандартній» справі, обставини якої, мотивація з посиланнями на норми закону повторюється зі справи в справу і не вимагає від адвоката значних зусиль. Названа «стандартність» зумовлена специфікою організації, якій адвокат надає правову допомогу, а саме, ця організація зосереджена на одних і тих же послугах з одним і тим же стандартизованим алгоритмом юридичних дій. До того ж, розгляд справи проводився у спрощеному провадженні, без проведення судових засідань. Розумною сумою витрат на правову допомогу за таких обставин є 5000 грн. У стягненні іншої частини витрат на правову допомогу суд відмовляє. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову АТ «Сенс Банк» сплатило судовий збір у розмірі 4504,06 гривень, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 4328,85 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial