Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

У січні 2025 року [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] , батьківських прав щодо її неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . І. Позиція сторін у справі. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач по справі є матір`ю неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , не виконує своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утриманню дочки, яка проживає зі своїм батьком, позивачем по справі. Позивач зазначає, що він з [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з 20.01.2007 року по 01.06.2011 року. Після розірвання шлюбу, донька сторін за взаємною згодою залишилася проживати разом з матір`ю. З позивача на утримання дочки [PERSON] з серпня 2008 року стягувалися аліменти. Однак, в подальшому відповідач почала ухилятись від виконання батьківських обов`язків і дитина змушена була переїхати до помешкання батька, де й проживає на даний час. За заявою [PERSON] , їй як стягувачу було повернуто виконавчий лист без подальшого виконання, борг зі сплати аліментів відсутній. На початку 2022 року відповідач виїхала за кордон та повністю припинила спілкування з донькою, матеріальної допомоги не надавала, незважаючи на те, що [PERSON] хворіє на цукровий діабет, є дитиною з інвалідністю 2 групи, та потребує матеріальної допомоги. Позивач в позовній заяві зазначає, що на даний час його неповнолітня дочка [PERSON] навчається на денній формі навчання в Білоцерківському фаховому коледжі сервісу та дизайну, оплату за навчання здійснює позивач, який опікується життям та здоров`ям дочки, є її опікуном, а мати дитини не приймає участі у вихованні і утриманні дитини, яка має потребу у матері, але відповідач ігнорує таку потребу своєї доньки. Позивач зазначає, що він як батько не перешкоджав [PERSON] спілкуватись з донькою, а навпаки спонукав до цього, в телефонному режимі звертався до відповідача, щоб вона брала участь у вихованні доньки, але [PERSON] відповіла відмовою, мотивуючи тим, що наразі перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком з яким виховують двох дітей. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 03.02.2025 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначив справу до підготовчого засідання (а.с. 30,31). 27.03.2025 на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування (а.с.40-42). 04.04.2025 від представника третьої особи на електронну адресу суду надійшло клопотання про проведення судового засідання за відсутності представника Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради (а.с.43,44). 07.04.2025 року ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, було закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до розгляду по суті (а.с.48,49). В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, надав суду відеодоказ. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, не скористалася своїм правом подати відзив, клопотання, заяви, пояснення щодо позовних вимог. Третя особа Служба у справах дітей в судове засідання свого представника не направили, 04.04.2025 представник третьої особи подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника Служби у справах детей. Третя особа по справі направила суду Висновок органу опіки та піклування щодо вирішення даного судового спору. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 01.06.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 01.06.2011 року (а.с.6 зворот). Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області 10.07.2007 року (а.с. 7). Встановлено, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком та дідом і бабою за адресою: по [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади від 24.01.2025 року (а.с.18,19 зворот). Матеріалами справи підтверджено, що позивач був платником аліментів на утриманні доньки [PERSON] , [INFO] , але за постановою головного державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 07.10.2019 року, за заявою [PERSON] , як стягувача аліментів, було повернуто виконавчий лист без подальшого його виконання (а.с.9). Встановлено, що неповнолітня донька сторін [PERSON] , [INFO] , навчається на 2 курсі за професією «Перукар (перукар-модельєр)»; «манікюрник» на денній формі навчання (за контрактом) у Білоцерківському фаховому колежі сервісу та дизайну. Термін навчання з 01.09.2023 по 30.06.2026 (а.с.46). Згідно договору нанавчання від 21.08.2023 року №40/23 вартість освітньої послуги за рік становить 15000 грн. (а.с.16,17). Відповідно до інформації Білоцерківського фахового колежу сервісу та дизайну де з 2023 року здобуває освіту [PERSON] , слідує, що [PERSON] виховується в неповній родині, батьки розлучені, проживають окремо. Батько дитини, [PERSON] постійно підтримує контакт з класним керівником, цікавиться успішністю доньки, регулярно відвідує навчальний заклад. Мати, [PERSON] , не цікавиться життям та успішністю доньки в коледжі. (а.с.45). Згідно, посвідчення виданого управлінням соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області 16.11.2022 року /серії [NUMBER] /, неповнолітня [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю. Законним представником дитини з інвалідністю [PERSON] є її батько [PERSON] (а.с.11). Встановлено, що позивач [PERSON] звертався до правоохоронних органів стосовно невиконання [PERSON] своїх обов`язків щодо виховання дитини, з приводу зміни місця проживання спільної доньки [PERSON] , з метою звернення до суду, про що свідчать висновки про результати розгляду звернень від 17.02.2022, року (а.с.8,22). Відповідно до висновку органу опіки та піклування - рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 25.03.2025 № 230, комісія вирішила, що позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , є недоцільним і таким, що не відповідає інтересам дитини (а.с.41,42). Із вказаного висновку слідує, що позивач, разом з дочкою [PERSON] та своїми батьками проживає за адресою: [ADDRESS] , де створені задовільні умови для проживання та навчання сімнадцятирічної дочки (акт обстеження умов проживання від 19.02.2025 року, складений працівниками слузі справах дітей Білоцерківської міської ради). Зі слів [PERSON] , мати щотижня спілкується з нею по телефону і постійно надсилає кошти на її потреби. Окрім того, відповідач неодноразово запрошувала дочку до Федеративної Республіки Німеччина, де наразі проживає з новою сім`єю. Неповнолітня [PERSON] наразі навчається на денній формі навчання (за контрактом ) у Білоцерківському фаховому колежі сервісу та дизайну. Оплату за навчання здійснює позивач. Відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживає за кордоном у Федеративній Республіці Німеччина, куди вона виїхала на початку 2022 року в зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ в Україну. Контактні телефони надані позивачем та його донькою працівникам служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, заблоковані або є неактивними. Через соціальні мережі зв`язатись з матір`ю [PERSON] не вдалося. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. За ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо (вона), він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п. 16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"). Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. В судовому засіданні не знайшла підтвердження обставина на яку посилається позивач - повне нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками. Судом встановлено, що мати дитини проживає в іншій державі, дитина, якій через декілька місяців виповниться 18 років, самостійно вирішила проживати з батьком, дідом і бабою, відповідач підтримує зв`язок з дочкою і наведене не заперечив позивач, вказавши, що матір іноді телефонує і висилає доньці кишенькові гроші. Доказів, що відповідач байдужа до долі дитини чи повністю втратила інтерес до динити, не надано. Як було зазначено вище, третя особа у справі надала суду Висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , і суд враховує даний висновок при вирішенні спору. Позивач в підтвердження своєї позиції надав докази, що дитина проживає разом з ним, дав пояснення щодо поведінки відповідача і відео про сварку з відповідачем. При цьому, причини сварки і обставини не можливо встановити та даний доказ не є переконливим свідченням самоусунення відповідача від своїх батьківських обов`язків. Суд має право прийняти посилання та твердження сторони лише у випадку їх належного доведення в ході розгляду справи, за виключенням випадків, коли такі обставини не потребують окремого доведення. При цьому сам лише факт відсутності заперечень іншої сторони проти таких посилань та тверджень не може вважатися їх визнанням, оскільки для визнання таких обставин законодавець передбачив окрему форму висловлення (пряме зазначення про таке визнання в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників), про що прямо вказано в ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Враховуючи наведене, та на підставі наданих суду доказів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав з огляду недоведеності позивачем підстав, з якими закон пов`язує можливість позбавлення особи батьківських прав, при тому, що це є крайнім заходом впливу, адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях по відношенню до дитини. Оскільки в задоволенні позову суд відмовляє, то судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed