Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Романишин Д.М., звернулася до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 січня 2015 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . За час спільного проживання у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти зареєстровані та проживають разом із позивачем. Шлюб між сторонами не розірвано. Рішенням Надвірнянського районного суду від 30 липня 2019 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково, ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] та сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. За період з дати присудження судом аліментів матеріальне становище позивача [PERSON] погіршилось. Позивач офіційно ніде не працевлаштована, працює по тимчасових заробітках, а тому її доходи є мінливими, підприємницькою діяльністю не займається, інших доходів також не має. Окрім того, витрати на утримання дітей зросли, і зароблених нею коштів не достатньо для забезпечення належного рівня життя спільним з відповідачем дітям. Станом на дату ухвалення попереднього рішення про стягнення аліментів із відповідача, дітям сторін було повних 2 та 4 роки. А на сьогоднішній день діти навчаються в ліцеї, у зв`язку з чим у позивача збільшились витрати на щоденне харчування дітей під час відвідування навчального закладу та придбання необхідних канцелярських приладь. Крім того, станом на дату ухвалення Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області рішення по справі про стягнення аліментів, тобто 30 липня 2019 року, прожитковий мінімум для дітей до шести років становив 1699 гривень, а для дітей віком від шести до вісімнадцяти років 2118 гривень. У відповідача покращилось матеріальне становище, його доходи є високими та стабільними, так як він проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] . Відповідач інших утриманців не має та має змогу платити аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку. Крім того, у відповідача наявна заборгованість по сплаті аліментів. На підставі виданого виконавчого листа постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження № 60966451. З розрахунку із сплати аліментів станом на лютий 2025 року заборгованість становить 116\~965 грн. 12 коп. Така поведінка відповідача свідчить про злісне ухилення останнього від виконання свого батьківського обов`язку щодо утримання дітей. Згідно розрахунків за період з квітня 2019 року по березень 2025 року сума неустойки (пені) становить 2107399 грн. 24 коп. Оскільки згідно ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України розмір пені за несплату аліментів не може бути більшим 100 відсотків заборгованості, розмір позовних вимог щодо стягнення неустойки (пені) у зв`язку з несплатою аліментів становить 116965,12 грн. На підставі наведеного позивач змінити розмір\~аліментів шляхом\~зміни способу\~їх присудженнята стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття. Також просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 116965 грн. 12 коп. та судові витрати на професійну допомогу адвоката. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Представник позивача - адвокат Романишин Д.М. в судовому засіданні позовні вимоги, підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позові. Також зазначив, що відповідач з часу ухвалення попереднього рішення про стягнення з нього аліментів тривалий час взагалі аліменти не сплачував, жодної іншої допомоги на утримання дітей не надавав, на теперішній час має можливість сплачувати аліменти. Не заперечує\~щодо проведення\~заочного розгляду\~справи.\~Також просив\~стягнути судові\~витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 6\~000,00 грн. Відповідач [PERSON] повторно\~не з`явився\~у судове\~засідання,\~про місце,\~день та\~час слухання\~справи був повідомлений належним\~чином шляхом направлення судових повісток за адресою місця проживання та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України. Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, відзив на позов не подав, а тому суд відповідно до ст.\~280\~ЦПК України\~за наявності\~згоди сторони позивача розглядає справу при заочному розгляді на підстав, і наявних у справі доказів. 14.05.2025 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, яка занесена до протоколу судового засідання. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги\~ у повному обсязі,\~ виходячи з наступного. \~ \~\~ \~ Як встановлено в судовому засіданні, 22 січня 2015 року, позивач [PERSON] , зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 22.01.2015 (а.с.9). За час спільного проживання у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , (а.с.10-11). Шлюб між сторонами не розірвано. Діти сторін зареєстровані та проживають із позивачем [PERSON] , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади та актом обстеження № 16 від 24 лютого 2025 року (а.с.12-13,16). Рішенням Надвірнянського районного суду від 30 липня 2019 року по справі № 348/841/19, ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] та сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття (а.с.14-15). На підставі виданого виконавчого листа за рішенням суду постановою державного виконавця Надвірнянського районного відділу ДВС було відкрито виконавче провадження № 60966451. Як вбачається з розрахунку із сплати аліментів, відповідач з 22 квітня 2019 року оплачував аліменти нерегулярно, внаслідок чого, станом на 01.03.2025 року виникла заборгованість на загальну суму 116\~965, 12 грн. (а.с.18-19). Відповідач проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] , що підтверджується відповіддю на запит № 249720994 від 06.02.2025 року отриманою Надвірнянським ВДВС Надвірнянського району Івано-Франківської області ЗМУМЮ в межах виконавчого провадження № 60966451 (а.с.17). Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно із ст.180 СК України,\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2\~ст. 182 СК України\~встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно зі\~статтею 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Частиною 1\~ст. 192 СК України\~передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З правового аналізу вищезазначених норм вбачається, що\~Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження,\~ст. 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Проте, право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими\~ст. 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст. 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс14. Як встановлено в судовому засіданні вимоги позивача [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів ґрунтуються на недостатності суми фактично стягуваних аліментів для забезпечення потреб дітей та можливості сплачувати їх відповідачем у більшому розмірі через покращення його матеріального стану, а саме з урахуванням тієї обставини, що на даний час він перебуває на службі у складі Збройних сил України, отримує сталі доходи. Окрім цього, у судовому засіданні встановлено, що з квітня 2019 року по травень 2024 року відповідач аліменти взагалі не сплачував. Також суд враховує, що станом на дату ухвалення Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області рішення по справі № 348/841/19 від 30 липня 2019 року, прожитковий мінімум для дітей до шести років становив 1699 гривень (ст.7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2019 рік»). Присуджені аліменти в розмірі 1500 грн 00 коп. на кожну дитину у відсотковому відношенні до прожиткового мінімуму становили 1500/1699*100%= 88,28%. Станом на теперішній час прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2025 року становить 3196 гривень. Отже, присуджений з відповідача розмір аліментів 1500,00 грн. на утримання дітей, на даний час становить менше ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму на\~дитину відповідно\~вікута не надає можливості для рівної участі обох батьків у забезпеченні мінімально необхідних потреб дітей, виходячи з встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Згідно положень ч. 3\~ст. 181 СК України, право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу. Чинне законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. Позивачка скористалася своїм правом, визначила способом стягнення аліментів - їх присудження у частці від усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів. Крім того,\~закон\~не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Тому, враховуючи наведені обставини, при вирішенні питання щодо зміни способу стягнення аліментів, суд бере до уваги, що позивач має право вибору способу стягнення аліментів, а зміна способу стягнення аліментів у даному випадку не ставить відповідача в скрутне матеріальне становище, відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів,\~визначеного рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 30 липня 2019 року та\~вважає за необхідне стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] та сина [PERSON] , у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам дітей та засадам справедливості, добросовісності та розумності. Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Щодо вимоги про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Як передбачено частинами 1 та 2 статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України,- і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до\~ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Згідно з ч. 1\~ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4\~ст. 155 СК\~України). Відповідно до ч. 3\~ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом. Згідно з ч. 1\~ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів необхідно вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Згідно зі\~статтею 196 СК України, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч.ч. 1, 2\~ст. 614 ЦК України). Системне тлумачення вказаних норм дає підстави дійти висновку, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої\~статі 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Оскільки\~Сімейним кодексом України\~не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається, застосуванню підлягають норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою\~статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670св19. Також Великою палатою Верхового суду у справі № 572/1762/15-ц (постанова від 25.04.2018) зроблено правовий висновок, згідно із яким при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Законодавець встановив розмір пені\~1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня\~за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, в який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] належним чином не виконував рішення суду про стягнення з нього аліментів, аліменти сплачував нерегулярно, допускав несвоєчасне виконання обов`язку зі сплати аліменти. При цьому належних доказів несвоєчасного виконання рішення суду із причин, що об`єктивно від нього не залежали, відповідачем не надано. Зі змісту розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що у відповідача станом на 01.03.2025 року наявна заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 116965,12 грн. За розрахунками сторони позивача за період з квітня 2019 року по березень 2025 року сума неустойки (пені) становить 2107399,24 грн. Оскільки згідно ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України розмір пені за несплату аліментів не може бути більшим 100 відсотків заборгованості, розмір позовних вимог щодо стягнення неустойки (пені) у зв`язку з несплатою аліментів становить 116965,12 грн. Частиною дев`ятою\~статті 7 СК України\~передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Встановивши, що розмір неустойки (пені) за спірний період значно перевищує сукупний розмір заборгованості за аліментами, врахувавши загальні засади справедливості та розумності регулювання сімейних відносин, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 1\~ст. 196 СК України, та стягнути неустойку (пеню), нараховану за період з квітня 2019 року по березень 2025 року у розмірі 116965 грн. 12 коп. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. У відповідності до ч.ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6\~ст. 141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 3\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а саме у справах про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та зміну способу стягнення аліментів. Тому судовий збір за задоволення двох вимог в сумі 2422,40 грн підлягає стягненню з відповідача в користь держави. Згідно з ч. ч. 1, 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч. 1\~ст. 134 ЦПК України\~разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 59 Конституції\~України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. За змістом\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3\~ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. З точки зору ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Звертаючись до суду, позивач зазначає суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000, 00 гр. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивач надала договір про надання правничої допомоги № 17/02/2025 від 27 лютого 2025 року укладений з адвокатом Романишиним Д.М. (відповідно до пункту 3.6 Договору про надання правничої допомоги сторонами узгоджено фіксовану суму гонорару адвоката у розмірі 6\~000,00 грн.), ордер на надання правничої допомоги від 18 березня 2025 року, детальний опис робіт (надання послуг), виконаних адвокатом, квитанцію №17/02/2025 від 14.05.2025 року про сплату грошових коштів у розмірі 6000,00 грн. 00 коп. Відповідно до ч. ч. 5, 6\~ст. 137 ЦПК України\~за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у\~постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц). Відповідач доказів не співмірності витрат на\~оплату правничої\~допомоги адвоката,\~ суду не надав. Суд встановив, що позивач надав належні докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі 6000,00 грн., при цьому суд вважає, що понесені позивачем витрати є реальними та необхідними у зв`язку з наданням їй правничої допомоги у справі. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність витрат на правничу допомогу у цій справі, та вважає їх розмір розумним та співмірним із рівнем складності юридичної кваліфікації правовідносин у даній справі, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату правничої допомоги адвоката у сумі 6000, 00 грн. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved