Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що вона у 2012 році з відповідачем створила сім`ю і перебували у фактичних шлюбних стосунках, від яких [INFO] у них народилась дитина - син [PERSON] . З 2016 року їх сім`я розпалася і вони проживали окремо. Дитина весь час проживає із нею і повністю перебуває на її утриманні. За час окремого проживання відповідач життям дитини не цікавився, не зустрічався з ним, не проявляв інтересу до його здоров`я, навчання, не надає матеріальної допомоги на утримання, тобто відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дитини, у зв`язку з чим у неї виникла необхідність звернення до суду з відповідним позовом для захисту прав та законних інтересів неповнолітньої дитини, оскільки не позбавлення в судовому порядку відповідача батьківських прав істотно ускладнює і перешкоджає в реалізації прав дитини. На підставі вищезазначеного вона просила позбавити відповідача батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2022 року задоволено позовні вимоги [PERSON] та позбавлено [PERSON] батьківських прав. 12 жовтня 2022 року представник заявника [PERSON] надав до суду заяву про перегляд вищевказаного заочного рішення, разом з клопотанням про поновлення строку на подання вказаної заяви. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2022 року задоволено клопотання представника [PERSON] - адвоката Клименка І.І. про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та поновлено [PERSON] пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2022 року. 07 грудня 2022 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська задоволено заяву [PERSON] про перегляд вищезазначеного заочного рішення та скасовано заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2022 року у цивільній справі №205/8325/21 за позовною заявою [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини - [PERSON] , до [PERSON] , третя особа: відділ опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав, і призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Від представника відповідача [PERSON] до суду надійшли письмові пояснення в яких він просив відмовити у задоволенні позову з підстав того, що відповідач не нехтує інтересами дитини та не бажає розривати зв`язки з сином, а позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей. Вказує, що станом на 23 вересня 2022 року відповідачем було сплачено на користь дитини заборгованість зі сплат аліментів у розмірі 62 000 грн., яка утворилась через відсутність у відповідача в певний час постійного доходу, і в нього відсутня заборгованість зі сплати аліментів на його неповнолітнього сина. Зазначає, що відповідач має офіційну роботу, власне житло, веде соціальний спосіб життя, не має шкідливих звичок та категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Крім того, зауважує, що висновок ООП Новокодацького району ДМР за №3/9-155 від 08 грудня 2021 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду, а наявність вказаного висновку не може бути самостійною підставою для ухвалення судом відповідного рішення за обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками і суперечить інтересам дитини, можливість збереження сімейних зв`язків, та відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть безумовно свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з ним, як батьком, сімейних відносин не відповідає інтересам дитини. 30 травня 2023 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування у Новокодацького ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного МУМЮ (м. Дніпро) інформації з виконавчого провадження [NUMBER] щодо наявності несплачених штрафів [PERSON] за постановами від 25 травня 2021 року про накладання штрафу. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2024 року задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів у КНП «МКЛ №4» ДМР інформації про лікування [PERSON] 16 липня 2024 року ухвалами Ленінського районного суду м. Дніпропетровська залишено без розгляду клопотання позивача [PERSON] про виклик свідків та закрито підготовче провадження у справі з призначенням до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] надала суду заяву в якій підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх в повному обсязі. Від представника відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, відмовивши у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Від представника третьої особи до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, заслухавши позивача, представників відповідача та третьої особи, думку дитини, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі - [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 139 (т. 1 а. с. 36). Матеріалами справи підтверджено, що 11 липня 2020 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб та після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що зроблено відповідний актовий запис № 134 (т. 1 а. с. 37). Також судом встановлено, що дитина сторін - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою № 52 від 01 вересня 2021 року, виданою виконкомом Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, за підписом сільського голови Ємельянова О.Д. (т. 1 а. с. 32). Відповідно до відповіді, наданої директором Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа № 143» Дніпровської міської ради Лукіної Н.В. за № 375 від 23 вересня 2021 року, [PERSON] , [INFO] , навчається у 3-А класі вказаної школи, однак батько дитини - [PERSON] батьківські збори не відвідує, не спілкується з класним керівником та вчителями (т. 1 а. с. 30). Крім того, відповідно до інформації, наданої Комунальним некомерційним підприємством «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» Дніпровської міської ради» за № 1187 від 17 вересня 2021 року, [PERSON] , [INFO] , відвідує медичний заклад з матір`ю - [PERSON] (т. 1 а. с. 29). Згідно характеристики Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа № 143» Дніпровської міської ради [PERSON] навчається в СЗШ № 143 з першого класу та зарекомендував себе як здібний учень. Мати хлопчика, [PERSON] , постійно цікавиться успіхами хлопчика, приділяє увагу вихованню сина, відвідує батьківські збори, а батько - [PERSON] в школу жодного разу не приходив, ніколи не телефонував, не цікавився навчанням дитини у школі та його успіхами, не відвідував батьківські збори (т. 1 а. с. 63). З висновку органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради за № 3/9-155 від 08 грудня 2021 року судом встановлено, що комісія з питань захисту прав дитини при органі опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради вважає за доцільне в інтересах дитини позбавити батьківських прав [PERSON] , 1986 року народження, у відношенні до його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки з`ясовано, що [PERSON] не приділяє увагу вихованню та розвитку дитини, не цікавиться навчанням та розвитком, не піклується про стан здоров`я, матеріальним утриманням не займається, має заборгованість зі сплати аліментів. Батько запрошувався на засідання комісії з питань захисту прав дитини, але не з`явився, чим показав байдужість до подальшої долі дитини. Внаслідок такої бездіяльності з боку батька створились умови, які шкодять інтересам дитини (т. 1 а. с. 53-54). Судом також встановлено, що на підставі судового наказу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2019 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 08 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а. с. 31). Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні [NUMBER], складеного державним виконавцем Новокодацького відділу державної виконавчої служби (ВДВС) у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Авраменко К.І. від 13 вересня 2021 року за № 59677/в18, заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] на підставі судового наказу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2019 року станом на 01 вересня 2021 року становить 84 277,74 грн. (т. 1 а. с. 38-39). Крім того, відповідно до наявних в матеріалах справи постанов державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Авраменко К.І. від 25 травня 2021 року (ВП [NUMBER]) на [PERSON] було накладено штрафи через наявність в нього заборгованості зі сплати аліментів, що перевищує сукупний розмір платежів за 1 рік (т.1а.с.246-250). Матеріали справи також містять копію квитанції АТ КБ «Приватбанк» від 23 вересня 2022 року про те, що [PERSON] сплатив 62 000 грн. у рахунок сплати аліментів у виконавчому провадженні [NUMBER] (т. 1 а. с. 115). Крім того, матеріали справи містять ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі №205/5111/21 від 27 вересня 2022 року, якою було задоволено клопотання захисника обвинуваченого [PERSON] - адвоката Клименка І.І. про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, та звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 164 КК України, у зв`язку з дійовим каяттям, а кримінальне провадження щодо нього закрито (т.1 а.с. 196-198). Зі змісту вказаної ухвали судом встановлено, що [PERSON] , згідно з судовим наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2019 року, зобов`язаний виплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 08 лютого 2019 року до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] , маючи відомості про необхідність сплати присуджених судом аліментів з моменту набрання законної сили судовим рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, починаючи з 08 лютого 2019 року по 01 червня 2021 року здійснив тільки одну виплату, усвідомлюючи кримінальну відповідальність у разі несплати аліментів у подальшому. Починаючи з 01 квітня 2020 року [PERSON] почав злісно ухилятися від сплати встановлених судовим наказом аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , іншої будь-якої матеріальної допомоги не надавав, достовірно знаючи про необхідність виплати аліментів, усвідомлюючи протиправність своєї поведінки, маючи намір, спрямований на злісне ухилення від сплати встановлених судовим рішенням коштів на утримання дитини, тривалий час не виконував у добровільному порядку покладені на нього судовим наказом зобов`язання з виплати аліментів, на виклики та попередження державного виконавця про необхідність виконання обов`язку зі сплати аліментів та можливість притягнення до кримінальної відповідальності не реагував, продовжуючи ухилятись від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Також судом встановлено, що відповідно до складених державним виконавцем Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Авраменко К.І., розрахунків заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні [NUMBER], заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] на підставі судового наказу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2019 року: станом на 01 травня 2023 року становить 29 210,59 грн.; станом на 01 липня 2023 року - 8 450,09 грн.; станом на 01 жовтня 2023 року - 12 309,34 грн. (т. 1 а. с. 191-193, 240-242, 251-253). В матеріалах справи також наявна відповідь Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №4» Дніпровської міської ради №744 від 18 квітня 2024 року, в якій зазначено, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні у період з 27 вересня 2018 року по 01 жовтня 2018 року з діагнозом: дегенерація нервової системи, спричинена алкоголем. МКХ-10 (G31.2) (т.2а.с.57). З висновку органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради за № 3/9-56 від 03 квітня 2024 року судом встановлено, що відповідно до якого комісія з питань захисту прав дитини при органі опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради вважає за доцільне в інтересах дитини позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні до його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки з`ясовано, що малолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю - [PERSON] та вітчимом [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання задовільні. Дитина забезпечена усім необхідним для повноцінного виховання та розвитку, в окремій кімнаті є ліжко, шафа для одягу, навчальний куточок, сезонний одяг та взуття, іграшки, особисті речі. Малолітній [PERSON] в бесіді зі спеціалістами управління-служби у справах дітей повідомив, що батько з ним не спілкується. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 10 січня 2024 року, 07 лютого 2024 року мати підтримала свою заяву, батько не з`явився, представник батька, адвокат Богдан Л.М. повідомила, що [PERSON] сплатив заборгованість за аліментами, поважних причин щодо відсутності батька не надала (т. 2 а. с. 45-46). Згідно із ст. ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Суд зазначає, що відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Положеннями вищевказаної статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей, піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права є в той же час і обов`язками батьків по вихованню дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов`язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі №638/6919/16-ц). Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» у своєму рішенні від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 24 червня 2020 року у справі №344/6374/18, від 08 квітня 2020 року у справі №645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі №127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі №643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі №712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі №640/15049/17, від 24 квітня 2019 року у справі №331/5427/17, від 13 березня 2019 року у справі №631/2406/15-ц. Положеннями статті 165 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14-ти років. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 15, 16 Постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у Принципі №6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27 вересня 1991 року, та положення Декларації прав дитини регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Частиною 8 ст. 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Зважаючи на те, що відповідач [PERSON] , будучи батьком дитини, не цікавиться життям дитини, не приймає участі в його вихованні та утриманні, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, а також враховуючи, що він особисто не з`явився на виклик до органу опіки і піклування на засідання щодо доцільності позбавлення батьківських прав, та у жодне судове засідання, будучи належним чином повідомленим про день і час розгляду справи, суд дійшов висновку, що відповідач свідомо нехтує батьківськими обов`язками та відмовляється приймати участь в житті своєї дитини. У постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 311/563/20 зазначено: «Усі встановлені судами обставини справи дають ґрунтовні підстави для висновку, що відповідач, починаючи з моменту народження дитини, проживав окремо від неї, не виконував своїх батьківських обов`язків з його вихованням протягом 16 років, не спілкувався з сином, не звертався до компетентних органів чи суду з приводу здійснення перешкод у вихованні сина, тобто батько самоусунувся (ухилився) від виховання сина, не піклувався про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, що позбавляє відповідача можливості підставно заперечувати проти задоволення позову. Суд зазначає, що для налагодження контакту з дитиною, якому дванадцять років та який з 2016 року, тобто, майже 10 років, не бачив відповідача, як батька, потрібний особливий підхід без психологічного травмування сина через органи опіки та піклування, роботи з психологом, чого відповідач не старається досягнути. У постанові Верховного Суду у справі №520/8264/19 зазначено: «відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дітей є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. Аналогічне релевантне із позицією та бездіяльністю відповідача [PERSON]». Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Законом України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці. У судовому засіданні судом також було заслухано думку дитини - [PERSON] , який пояснив, що батько з ним не спілкується і в нього є образа на батька, який жодного разу не приходив до нього, не вітає зі святами і не цікавиться його станом здоров`я, успіхами в навчанні, а тому просив позбавити його батьківських прав. Отже, виходячи з інтересів дитини, суд вважає, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу, з 2016 року до цього часу, не підтримував жодних стосунків з дитиною, не цікавився життям сина, самоусунувся від виховання своїх батьківських обов`язків, не мав наміру налагодити родинні відносини, відтак суд вважає, що є всі підстави застосувати до відповідача крайній захід впливу у вигляді позбавлення батьківських прав, оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Доказів чинення відповідачу перешкод у вихованні та спілкуванні із сином не надано, як і не надано доказів звернення у відповідні органи про визначення порядку участі у вихованні дитини. Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 202/7712/18. Крім того, у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі №459/3411/18 встановлено, що лише факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не свідчить про інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку на краще, а позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу права спілкуватися з дитиною, бачитися з нею, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії» заява №70879/11, встановивши відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції ( право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантоване Конституцією. Також під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач нехтує потребами свого сина, порушує права дитини на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. [PERSON] не довів зміну своєї поведінки щодо дитини, прагнення здійснювати належне піклування за сином, не спростував, що свідомо нехтував обов`язками батька щодо сина. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку, а погашення заборгованості за аліментами лише свідчить про його бажання уникнути кримінальної відповідальності, оскільки відповідач розпочав погашати заборгованість за аліментами після відкриття щодо нього кримінального провадження за ч. 1 ст. 64 КК України щодо ухилення від сплати аліментів на утримання дитини. З огляду на вищенаведене, а також приймаючи до уваги думку дитини, висновки органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради № 3/9-155 від 08 грудня 2021 року та № 3/9-56 від 03 квітня 2024 року, суд дійшов висновку, що вжиття таких крайніх заходів як позбавлення батьківських прав відповідає саме інтересам дитини, оскільки забезпечить його розвиток у безпечному, спокійному і стійкому середовищі, та ґрунтується на законі і є пропорційним заходом реагування на поведінку відповідача - [PERSON] , а тому наявні, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, підстави для позбавлення батьківських прав відповідача щодо його сина - [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим, позовні вимоги є такими, що ґрунтуються на законі, внаслідок чого підлягають задоволенню. Позбавляючи відповідача батьківських прав суд виходив з того, що відповідач характеризуються негативно, оскільки протягом тривалого часу не займається вихованням сина та піклуванням над ним, під час розгляду справи не змінив своє ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, що свідчить про відсутність у нього наміру займатись піклуванням, вихованням та спілкуванням зі своєю дитиною. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у сумі 908 грн.

Outcome: approved