Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

14 квітня 2023 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпровської області, про визначення місця проживання дитини. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX зі змінами, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. Розпорядженням голови Верховного Суду від 14.03.2022 року за №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Запорізької та Харківської областей)» було змінено територіальну підсудність судових справ Краснолиманського міського суду Донецької області Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2023 року цивільну справу за позовною заявою [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної державної адміністрації Дніпровської області, про визначення місця проживання дитини передано на розгляд до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Протоколом автоматизованого розподілу від 02.06.2023 року цивільна справа розподілена судді Ісаєвій Д.А. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Ісаєвої Д.А. від 05 червня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. 31.07.2023 року до суду надійшла заява позивачів про зміну підстав та предмету позову. В якій позивач [PERSON] вказала, що вона є рідною бабусею малолітнього [PERSON] , [INFO] . Це син її рідної доньки [PERSON] . У 2012 році позивач дізналася, що її неповнолітня донька, [INFO] , зустрічається з відповідачем, який на 10 років старший від неї. Її чоловік мав розмову з [PERSON] і повідомив його, що вони мають намір звернутися до поліції з заявою про розбещення неповнолітньої дитини. Після цієї розмови вони більше [PERSON] біля їх доньки не бачили. В подальшому донька спілкувалася та зустрічалася з іншим хлопцем свого віку. Наприкінці 2015 року [PERSON] повідомила їм, що вагітна, але не сказала їм хто батько дитини і в категоричній формі заборонила їм говорити на цю тему. Що новонароджена дитина може бути сином відповідача навіть не думали, оскільки [PERSON] запевнила їх, що не зустрічалася з ним після 2012 року. Під час пологів саме позивач перебувала з донькою у пологовому відділенні, її там ніхто не відвідував, окрім членів їх родини, забирали з пологового її теж вони. Після народження дитини [PERSON] з сином [PERSON] жили у них вдома. [PERSON] та вони її батьки: [PERSON] та [PERSON] , опікувалися дитиною, займалися її вихованням, розвитком, утриманням. В органах РАЦС дитину було зареєстровано в порядку статті 135 Сімейного кодексу України, бо донька ні з ким у зареєстрованому шлюбі не перебувала, ніхто не подав заяву про визнання батьківства щодо дитини. Донька перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення Лиманської міської ради як отримувач державних соціальних допомог і отримувала державну допомогу як одинока мати та допомогу малозабезпеченій сім`ї. Відповідач дійсно декілька разів приходив до їх двору, але завжди був напідпитку, влаштовував сварки з [PERSON] , кидався на неї з ножем на очах у дитини. Вони питали у доньки, чому він приходить, що йому потрібно, але вона нічого не пояснювала. Пізніше донька сказала, що саме відповідач є біологічним батьком її дитини, але ніколи не казала про те, що хоче зв`язати своє життя з цією людиною. Її донька та відповідач ніколи разом не проживали, [PERSON] не сприймав відповідача як свого батька і завжди, коли йшла мова про відповідача, називав його «дядько [PERSON] ». Зі свого боку жодного разу відповідач не називав себе батьком дитини, не підтримував [PERSON] під час вагітності, народження дитини та в період її зростання. Він ніколи не надавав матеріальну допомогу на утримання [PERSON] , жодним чином не цікавився його життям, не займався вихованням та розвитком дитини. З 2020 року донька перебувала в фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком, вони мали намір зареєструвати шлюб та оформити батьківство щодо [PERSON] [INFO] під час обстрілу міста Лиман окупаційними російськими військами донька попала під обстріл, була важко поранена і померла внаслідок мінно - вибухової політравми. Оскільки місто Лиман було під постійними обстрілами, то позивач з чоловіком та онуком виїхали у Вінницьку область. В евакуаційному автомобілі вони зустрілися з відповідачем. Навіть у такий скрутний час він не поставився до [PERSON] як до свого сина, він його проігнорував. Вони оселилися у місті Бар Вінницької області, де проживав відповідач їм не було відомо, і вони не цікавилися. За місцем проживання вони стали на облік як внутрішньо переміщені особи і почали оформляти документи на дитину, а саме: про надання статусу дитини-сироти було прийнято відповідне рішення виконавчим комітетом Жмеринського району Вінницької області № 3 від 09.06.2022 року, а також про встановлення опіки над дитиною - рішення № 5 від 09.06.2022 року. Саме позивачку було призначено опікуном [PERSON] . Одного разу в місті Бар вони зустрілися з відповідачем на місцевому ярмарку, йому там вручили повістку до військкомату, він почав дуже нервувати та почав пропонувати їм допомогти йому виїхати з країни, оформити опіку над [PERSON] на нього, щоб він мав змогу виїхати до росії. Вони відмовили йому, оскільки бажають щоб онук зростав, отримував виховання та освіту у вільній Україні. Після того, як вони відмовили відповідачу, він звернувся до суду з позовом про визнання батьківства. 14.11.2022 року Барський районний суд Вінницької області на підставі висновку судової молекулярно-генетичної експертизи ухвалив рішення, яким задовольнив позов [PERSON] 16.03.2023 року виконавчий комітет Жмеринського району Вінницької області рішенням № 11 позбавив дитину статусу дитини-сироти. У зв`язку з ухваленням рішення суду вони не стали створювати будь-які перешкоди для спілкування дитини з батьком. Під час короткого спілкування з відповідачем з 10 по 13 квітня 2023 року вони дійшли висновку про доцільність проживання дитини з бабусею та дідусем, щоб почати поступове спілкування дитини з батьком спочатку у присутності баби й діда, а згодом, може все налагодиться і піде дитині на користь. Однак дитина ставилася до [PERSON] як до чужої людини, в його присутності [PERSON] проявляв страх та тривогу. Після того, як [PERSON] йшов, [PERSON] казав, що боїться його, згадував, що «цей дядько [PERSON] » нападав на маму. 13 квітня 2023 року ввечері [PERSON] зателефонував і сказав, що 14.04.2023 він о 9.00 приїде за дитиною, яка повинна бути зібрана та усміхнена, щоб їхати з ним на окуповану територію у місто Єнакієво. Якщо вони не виконають його вимоги, він буде забирати дитину силою. Коли ми розповіли дитині, що за ним приїде батько, і вони поїдуть разом, дитина почала сильно плакати і казати, що він не хоче їхати від баби і діда. Коли він почув прізвище « [PERSON] », почав нервувати, згадувати та гукати маму. Це був величезний стрес для її онука. У зв`язку з цим в інтересах дитини за захистом її прав відповідно до ст.258 СК України вона і вимушена була звернутися з цим позовом до суду. Просила суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] . Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2023 року в якості третьої особи залучено Орган опіки та піклування Соборної районної у місті Дніпрі ради. Справа перебувала у провадженні судді Кіблицької (Ісаєвої) Д.А. Розпорядженням керівника апарату Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2024 року за №215 призначено повторний автоматизований розподіл справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2024 року справа розподілена судді Слюсар Л.П., ухвалою якої від 12 вересня 2024 року прийнято до провадження цивільну справу та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2024 року позовну заяву про визначення місця проживання дитини в частині заявлених позовних вимог [PERSON] залишено без розгляду. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2024 року витребувано від Органу опіки та піклування Соборної районної у місті Дніпрі ради висновок щодо розв`язання спору про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з бабою [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.01.2025 року закрито підготовче провадження у справі. Позивачка [PERSON] та її представник в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримали та просили їх задовольнити. Повідомила, що її чоловік [PERSON] помер і вона проживає з онуком. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином шляхом направлення судової повістки з повідомленням про вручення за зареєстрованим місцем проживання та за місцем взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, які повернені з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до копії Довідки від 07 червня 2022 року №513-7001936885 про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] . Враховуючи, що позивач та представник позивача не заперечували проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської областів судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Лиманської міської радив судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Відповідно до заяв, документ сформований в системі «Електронний суд» 20.03.2025 та 21.04.2025 року просили суд розглядати справу без участі їх представника. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Соборної районної у місті Дніпрі ради в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Відповідно до заяви просили суд розглядати справу без участі їх представника. Надали Висновок від 19.12.2024 №5/6-204 про недоцільність визначення місця проживання дитини з бабусею. Свідок [PERSON] , донька позивача, суду повідомила про те, що її сестра була матір`ю одиначкою. Вона не проживала з відповідачем та сина він не визнавав та матеріальну допомогу не надавав. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, допитавши свідка [PERSON] , спеціаліста [PERSON] , опитавши за участю психолога [PERSON] малолітнього [PERSON] , оцінивши надані суду докази у їх сукупності, доходить наступного висновку . Вирішуючи даний позов, суд, згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р., приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] є бабусею [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого 01 вересня 2016 року Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, батьками [PERSON] , [INFO] є: мати [PERSON] , батько [PERSON] , про що 01 вересня 2016 року складено відповідний актовий запис №332. Відомості про батька в актовому записі про народження були записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Відповідно до інформації Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради від 27.04.2023 року за №02/22-0292, [PERSON] , [INFO] , отримувала державну соціальну допомогу на дитину одинокої матері на сина [PERSON] , [INFO] , з 01.09.2016 року по 28.02.2017 року, з 01.05.2017 року по 31.10.2020 року. Згідно лікарського свідоцтва про смерть №627 від 14 травня 2022 року [PERSON] , померла від мінно-вибухової політравми, в результаті воєнних дій російської федерації в м. Лиман. Рішенням виконавчого комітету Барської міської ради Жмеринського району Вінницької області від 09.06.2022 року №5 «Про встановлення опіки над дитиною-сиротою [PERSON] », встановлена опіка над дитиною-сиротою [PERSON] , [INFO] та призначено опікуна, [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та тимчасово проживає за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Барського районного суду Вінницької області у справі №125/810/22, провадження №2/125/195/2022 за позовною заявою [PERSON] до Сектора опіки та піклування служби у справах дітей Барської міської ради Жмеринського району Вінницької області, з участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] , Барський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання батьківства, позовні вимоги позивача задоволено. Визнано [PERSON] , [INFO] , громадянина України, батьком [PERSON] , [INFO] . Зобов`язано Барський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) внести зміни до актового запису про народження [PERSON] №332 від 01.09.2016 року, а саме: у графі «батько» вказати батьком дитини [PERSON] , [INFO] , громадянин України, місце проживання: [ADDRESS] ; у відомостях про дитину змінити прізвище [PERSON] з « [PERSON] » на « [PERSON] », по батькові залишити « [PERSON] ». Постановою Вінницького апеляційного суду від 01 серпня 2023 року у справі №125/810/22 рішення Барського районного суду Вінницької області від 14 листопада 2022 року змінено. Виключено з рішення суду абзац 5 на аркуші 2: «Судом встановлено, що з 2012 року [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних дошлюбних відносинах». Виключено з рішення суду абзац 9 на аркуші 2: «Судом встановлено, що [PERSON] з дня народження [PERSON] визнавав його своїм сином, постійно піклувався про нього, проявляв турботу, виховував, забезпечував матеріально». Виключено з абзацу 6 на аркуші 3 рішення суду слова: «померлої дружини». В іншій частині рішення залишено без змін. Відповідно до Рішення Виконавчого комітету Барської міської ради Жмеринського району Вінницької області від 16.03.2023 року №11, визнано таким, що втратив статус дитини - сироти [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з визнанням батьківства; [PERSON] передати малолітнього [PERSON] , [INFO] , на виховання батькові, громадянину [PERSON] . Згідно з Рішенням Виконавчого комітету Барської міської ради Жмеринського району Вінницької області від 16.03.2023 року №12, припинено опіку над дитиною-сиротою [PERSON] , [INFO] , в зв`язку з визнанням батьківства та передачу дитини батькові; звільнено [PERSON] від обов`язків опікуна. Відповідно до висновку від 19 грудня 2024 року №5/6-204, Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , вважають за недоцільне визначення місця проживання дитини, [PERSON] , [INFO] з бабусею, [PERSON] , [INFO] . Зазначено, що баб/дід, які не є законними представниками малолітньої дитини, не мають права на звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини з ними. Згідно із акту обстеження житлових умов від 31 січня 2024 року, складеного співробітниками управління-служби у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, для з`ясування умов проживання дитини [PERSON] , [INFO] за адресою проживання: [ADDRESS] . Дитина проживає з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] , умови проживання задовільні. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини 3 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачем, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Разом з тим, частиною третьою статті 161 СК України передбачено, що якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Відповідно до частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Відповідно ч.5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Тобто, жоден висновок для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами. Як вказав Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанов від 4 березня 2020 року у справі № 356/417/17, провадження 2/356/155/17, враховуючи положення ч.1,2 ст.55 Конституції України, ч.1 ст.4 ЦПК України слід зазначити, що баба також має право на звернення до суду з позовом про визначення місця проживання своєї онуки. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Отже, твердження третьої особи Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради про те, що [PERSON] не має правових підстав для звернення із даним позовом до суду є необґрунтованими. Суд критично відноситься до телефонного повідомлення відповідача, яке ним надано при підготовці Висновку, про те, що бабуся [PERSON] ховає від нього сина [PERSON] та йому не відоме місце його проживання, оскільки дана справа розглядається різними складами суду з квітня 2023 року та відповідач жодного разу не прийняв участь у судових засіданнях. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» Європейського суду з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що в даній категорії справ у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків, в даному випадку бабусі та батька. Статтею 12 Конвенції про права дитини зазначено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Відповідно до ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Спеціаліст [PERSON] суду повідомила, що вона є психологом Обласного комунального закладу «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги». До КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради звернулася [PERSON] , [PERSON] із запитом про необхідність проведення психологічного діагностування психоемоційного стану їх та їх онука [PERSON] , [INFO] , визначення їх батьківського потенціалу та ставлення дитини до батька [PERSON] у зв`язку з позовом до суду щодо визначення місця проживання дитини. З ними було укладено договір на надання соціально-психологічних послуг. При спілкуванні з дитиною виявлено, що емоційний зв`язок між дитиною та батьком деформований, [PERSON] не хоче спілкуватися та жити з ним. « [PERSON] » для нього страшний. Примусити [PERSON] проживати з батьком це психологічно травмувати дитину. Судом з`ясовано думку малолітньої дитини [PERSON] , який опитаний у присутності психолога [PERSON] .. [PERSON] , вказував, що він хоче проживати з бабусею. Вказав, що [PERSON] він боїться, він злий та кричав на маму. Він вдарив маму і вона плакала. Він йому нічого не приносив. Відповідно до Довідки наданої [PERSON] , [PERSON] про надання соціально-психологічної допомоги в умовах денного стаціонару наданої КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради 27.02.2024 року №29, виходячи із результатів діагностування, [PERSON] проявляє свідоме бажання проживати разом з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] , яких [PERSON] вважає своєю родиною, ідентифікує себе з ними, які є домінуючими та авторитетними особами для хлопчика і символізують безпеку та захист. Емоційний зв`язок з батьком [PERSON] у [PERSON] деформований, батько викликає у хлопчика негативні емоції через випадки агресивних дій з його боку щодо матері дитини, про які розповідає хлопчик. [PERSON] боїться, що батько забере його від бабусі та дідуся, з якими у хлопчика є міцний позитивний емоційний зв`язок, оскільки хлопчик з народження проживав разом з ними. Примус до проживання [PERSON] з батьком [PERSON] може викликати ретравматизацію у дитини. З наявного в матеріалах справи Висновку за результатами проведеного психологічного діагностичного обстеження [PERSON] , [INFO] , Лиманського міського центру соціальних служб № 03-07-71 від 04.07.2023 року вбачається, що можливо припустити, що [PERSON] комфортно та безпечно зі своїми родичами (дідусь, бабуся, хрещена). Негативне відношення хлопець проявляє до містичної істоти на малюнках (за словами хлопця «дядька [PERSON] ») припустимо, що це біологічний батько дитини [PERSON] , який визиває у дитини тривогу та страх. Спогади про нього у [PERSON] запускають травматичний досвід, психосоматичну реакцію (у вигляді пересихання у роті, заїкування та неможливості вести спокійну розмову). За результатами діагностики можна припустити, що значимими фігурами для [PERSON] є дідусь та бабуся, які виховують дитину. [PERSON] відчуває у родині емоційну підтримку, захищеність, емоційний комфорт, свою включеність у родину. Згідно характеристики на громадянина [PERSON] наданої Ст. ДОП СП ВП №3 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області Миколою Скляровим, за час проживання за адресою: [ADDRESS] , грн. [PERSON] зарекомендував себе негативно, порушував громадський порядок, зловживав спиртними напоями, порушував правила дорожнього руху, за що притягувався до адміністративної відповідальності. В життєдіяльності мікрорайону ніякої участі не брав, з сусідами ніяких відносин не підтримував. Крім того, згідно ЄО №4476 від 13.06.2020 мав намір вчинити самогубство. Відповідно до Характеристики вихованця Закладу дошкільної освіти №6 Лиманської міської ради Донецької області, [PERSON] , 2016 року народження, він відвідував Заклад дошкільної освіти №6 з жовтня 2019 року по лютий 2022 року. [PERSON] виховувався у сім`ї, яка складалася з мами, бабусі та дідуся. Батько, під час перебування дитини в дитячому садочку до сина ніколи не навідувався, та не цікавився його здоров`ям та успіхами у навчанні, до адміністрації закладу не звертався. Згідно з Характеристикою учня 2 класу Лиманського ліцею №1 Лиманської міської ради Донецької області [PERSON] виданої 15.04.2025 року, його було зараховано до 1 класу Лиманського ліцею №1 з 01.09.2023 року за дистанційною формою навчання. Наразі він є учнем класу навчального закладу. Наразі ним опікується бабуся та дідусь. [PERSON] майже за 2 роки навчання [PERSON] жодного разу не зв`язався з класним керівником, не цікавився його шкільним життям, навчальними успіхами. Суд критично відноситься до характеристик на [PERSON] , наданих ФОП [PERSON] магазин «Профі» та ТОВ «Ольга», оскільки зазначені характеристики надані за нетривалий період роботи відповідача. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. А в силу ст. 9 Конституції України Конвенція та Протоколи до неї є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 р. Взаємне задоволення батьками та дитиною товариства одне одного становить фундаментальний елемент «сімейного життя» у значенні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, навіть якщо стосунки між батьками розірвані. Необхідно зробити все можливе, щоб зберегти особисті стосунки та, якщо це доречно, «відновити» сім`ю (§ 49). У випадках, коли дитина має сталі емоційні та сімейні зв`язки з бабою, дідом, вони можуть,

Outcome: approved