Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

У березні 2024 року до Оболонського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] у якій позивач просить: В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він набув право власності на квартиру [ADDRESS] , сплативши внески, як член житлово-будівельного кооперативу «Печерський-ХІІ». Без відома позивача та всупереч його волі зазначена квартира була відчужена на користь [PERSON] . Постановою Київського апеляційного суду від 20.06.2023 року у справі № 756/834/17 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Також, в рамках зазначеної судової справи ухвалою суду від 22.06.2018 року в якості забезпечення позову було накладено арешт на вказану квартиру. Ухвалою Верховного Суду від 17.08.2023 відмовлено у відкритті касаційного провадження. З метою державної реєстрації права власності позивач звернувся до нотаріальної контори, та з`ясувалось, що на підставі договору купівлі-продажу від 16.06.2021 власником квартири зареєстрований [PERSON] . Отже, [PERSON] , знаючи про заборону суду щодо відчуження квартири, продала її відповідачу. Позивач увесь час продовжував проживати у вказаній квартирі, та сплачує всі комунальні платежі, а відповідач у квартирі ніколи не проживав. Оскільки договір купівлі-продажу визнаний судом недійсним, то квартира підлягає витребуванню у відповідача. Ухвалою судді Яценко Н.О. від 02.04.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 04.09.2024 року судом закрите підготовче провадження, справа призначено до розгляду по суті. Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи від 19.12.2024, у зв`язку із відставкою судді [PERSON] , справа розподілена судді Діденку Є.В. Ухвалою судді Діденка Є.В. від 21.01.2025 року справа прийнята до провадження і призначена до розгляду на 27.03.2025 року. Судове засідання 27.03.2025 року відкладено за клопотанням представника відповідача на 17.04.2025 року. 06.05.2025 р. до суду надійшли письмові пояснення відповідача, у яких він заперечив проти позову. Зазначив, що 16.06.2021 року відповідач за договором купівлі-продажу придбав квартиру [ADDRESS] у [PERSON] за ціною 1 350 00,00 грн. Розрахунок був проведений, про що вказано у договорі. На момент укладення договору, у державних реєстрах не було будь-яких зареєстрованих обтяжень на квартиру. Відповідач не був обізнаний про можливі незаконні дії [PERSON] і є добросовісним набувачем квартири. Договір купівлі-продажу квартири від 16.06.2021 р. є чинним і недійсним не визнавався. Тому вважає, що квартира відповідно до ст. 388 ЦК України не може бути в нього витребувана. В судовому засіданні 17.04.2025 року оголошено перерву до 06.05.2025 року. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з викладених у ньому підстав. Представник відповідача заперечив проти позову, наполягав, що відповідач є добросовісним набувачем квартири, придбав її за плату, тому вона не може бути витребувана. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке. Встановлені судом обставини і відповідні їм правовідносини. Під час розгляду справи судом встановлено, що 06 серпня 2008 року позивач [PERSON] набув у власність квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 06.08.2008 р., зареєстрованому у КП «КМБТІ» 12.08.2008 р. № 9/30245. Постановою Київського апеляційного суду від 20.06.2023 року у справі № 756/834/17 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 05.03.2010 року, укладений між [PERSON] , що діяла від імені [PERSON] і [PERSON] . У постанові апеляційного суду зокрема вказано, що [PERSON] не мав наміру відчужувати спірне нерухоме майно, не розумів юридичних наслідків виданої ним довіреності. Також, в рамках розгляду вказаної справи ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 22.06.2018 р. в якості забезпечення позову накладено арешт на вказану квартиру. На підставі договору купівлі-продажу від 16.06.2021 р., укладеним між [PERSON] та [PERSON] , останній набув право власності на квартиру [ADDRESS] , за ціною 1 350 000,00 грн. Відповідно до встановлених правовідносин, суд керується такими нормами права. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Частиною першою статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (статті 387, 388 ЦК України). Вказаний спосіб захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного позову. Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно із частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оцінка доказів і мотиви суду. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У постанові Верховного Суду від 29.05.2024 року у справі № 910/5808/20 зазначено, що для застосування положень пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України є визначальним питання добросовісності/недобросовісності набувача, оплатність чи неоплатність набуття добросовісним набувачем такого майна, а також обставини, за яких спірне майно вибуло з володіння первісного власника (за волею чи без волі власника, наприклад, чи в порядку продажу майна у виконавчому провадженні при виконанні судового рішення чи за інших умов), а тому такі обставини підлягають обов`язковому з`ясуванню та перевірці судом для правильного вирішення ним спору. власник, за наявності підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (див. висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 922/614/19, від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18, 14.11.2018 у справі № 183/1617/16). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає характеру спірних правовідносин і призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 р. у справі № 522/2110/15-ц, зазначено, що віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд зазначає, що постановою Київського апеляційного суду від 20.06.2023 року у справі № 756/834/1 встановлено, що спірна квартира вибула з власності позивача [PERSON] поза його волею. 16.06.2021 р. відповідач придбав спірну квартиру у особи, яка не мала права її відчужувати - [PERSON] . Відтак, навіть незважаючи на оплатне придбання відповідачем квартири, позивач на підставі статті 388 ЦК України має право витребувати її з незаконного володіння відповідача, оскільки позивач втратив право власності на майно поза своєю волею. Такий спосіб захисту у цьому випадку відповідає закону і вимогам ефективності, про що неодноразово наголошувалось судом касаційної інстанції у аналогічних справах, при цьому, визнання недійним подальших правочинів не вимагається. З цих підстав, суд відхиляє доводи відповідача про неможливість витребування квартири у нього, як добросовісного набувача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору 13500,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved