Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувсь до суду з позовом, де просить розірвати його шлюб з відповідачкою [PERSON] , що зареєстрований 11 лютого 2000 року відділом ДРАЦС виконкому Жовтоводської міської ради Дніпропетровської області, про що зроблено актовий запис за №17. Одночасно позивач просить суд визначити за взаємною згодою сторін місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24 лютого 2022 року відповідачка виїхала за кордон для оформлення постійного місця проживання. З того часу вони проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримують та спільне господарство не ведуть. За викладених обставин позивач вважає їхня із відповідачем сім`я розпалася остаточно, на примирення не згодний, на розірванні шлюбу наполягає. При цьому позивач зазначив, що вони із відповідачкою дійшли згоди, що їхній спільний неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу, залишиться проживати з батьком. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2025 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Позивач та відповідач, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились. При цьому, сторонами подані до суду заяви, де вони просять розгляд здійснювати за їх відсутності, одночасно позивач підтримує позовні вимоги, а відповідачка визнає у повному обсязі. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні ним правовідносини. Так, сторони по справі знаходяться у шлюбі зареєстрованому 20 лютого 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено актовий запис за №26. Дошлюбне прізвище відповідачки « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У зв`язку із різними поглядами на сімейне життя подружні відносини між сторонами припинені. За таких\~обставин,\~позивач вважає\~їх із\~відповідачкою подальше\~спільне життя\~неможливим, нарозірванні шлюбу наполягає. За змістом ст. 24 СК України, добровільність шлюбу одна з основних його засад, що є чинною не лише на стадії реєстрації, а являється довічною рисою. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловік і жінка, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознаками раси, національності, або релігії одружитися і заснувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статей 105 та 112 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. За змістом ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка питання про відновлення дошлюбного прізвища не піднімала. Враховуючи те, що позивач просить шлюб розірвати, вважаючи що він існує лише формально і примирення між ним та відповідачкою не можливе, а відповідачка позов визнає, суд вважає що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхньої неповнолітнього сина, а відтак позов необхідно задовольнити. Щодо вимог про визначення місця проживання дитини суд приходить до наступного висновку. За змістом статей 160-161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Отже, за наявності між батьками спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла чотирнадцяти років, слід керуватися ч. 3 ст. 160 СК України, положеннями ст. 29 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вказана норма узгоджується з положеннями ст. 29 ЦК України, зокрема, її ч. 2, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання. Таким чином, досягши чотирнадцяти років неповнолітній [PERSON] має право самостійно вільно обирати місце свого проживання, батьки не в праві обмежувати його право вибору місця проживання. Крім того, вирішення питання щодо місця проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, у даному випадку також не потребує ухвалення відповідного рішення суду, оскільки дане рішення не породжує жодних юридичних наслідків. З урахуванням зазначеного, встановивши те, що на момент розгляду справи неповнолітньому [PERSON] , [INFO] , виповнилося чотирнадцять років, враховуючи положення ч. 2 ст. 29 ЦК України та ч. 3 ст. 160 СК України, суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для визначення судом місця проживання дитини з батьком, а тому у задоволенні в цій частинні позову слід відмовити. В силу вимог статті 141 ЦПК України, сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 1211,20 гривень підлягає стягненню із відповідачки на користь позивача.

Outcome: partial