Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 14 листопада 2018 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем було укладено договір про надання кредиту «Кредитна картка» №\~010/0139/82/0279993, згідно якого поточний ліміт кредиту склав 26600 грн. 00 коп., а максимальний ліміт кредиту за договором складає 300000 грн. 00 коп. Строк надання кредиту становив 48 місяці, що починався з 14 листопада 2018 року, закінчувався 14 листопада 2022 року, при цьому проценти за користування кредитом були фіксовані і становили 45,00 % річних. Банком було виконано обов`язки за договором в повному обсязі шляхом перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, але останній всупереч умов договору, свого обов`язку за договором не виконував належним чином, у зв`язку з чим за договором № 010/0139/82/0279993 виникла заборгованість в розмірі 37884 грн. 57 коп., з яких 33212 грн. 00 коп. заборгованість за дозволеним овердрафтом, 3496 грн. 01 коп. заборгованість за недозволеним овердрафтом, 1176 грн. 66 коп. заборгованість за процентами, від сплати яких відповідач ухиляється. У зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості в примусовому порядку. Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, згідно прохальної частини позовної заяви просить суд про розгляд справи за їх відсутності, у випадку неявки відповідача не заперечував проти заочного розгляду справи (а. с. 2 зворот). Відповідач, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився причини неявки суду не повідомив (а. с. 75). Суд постановив проводити заочний розгляд справи. Суд з`ясувавши обставини по справі, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 512 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зі змісту ст. 1078 ЦК України випливає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України - боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Судом встановлено, що 14 листопада 2018 року відповідач заявою про надання кредиту «Кредитна картка» № 010/0139/82/0279993 звернувся до АТ «Райффайзен Банк» про надання йому кредиту в розмірі 26600 грн. 00 коп., шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача, процентна ставка за кредитом становить 45,00%, строк кредитування 48 місяців з 14 листопада 2018 року по 14\~листопада 2022 року (а. с. 5-11). Вказана заява була підписана сторонами договору власноруч. З розписки про отримання картки від 14 листопада 2018 року вбачається, що відповідач отримав платіжну карту 14 листопада 2018 року (а. с. 12). Згідно розрахунку заборгованості станом на 22 травня 2023 року за кредитним договором № 010/0139/82/0279993 від 14 листопада 2018 року мається заборгованість, яка складається з 33212 грн. 00 коп. заборгованості за дозволеним овердрафтом, 3496 грн. 01 коп. заборгованості за недозволеним овердрафтом, 1176 грн. 66 коп. заборгованості за процентами, а всього 37884 грн. 67 коп. (а. с. 27, 28). Відповідно до договору відступлення права вимоги №114/2-57-F від 20 грудня 2022 року до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 010/0139/82/0279993 від 14 листопада 2018 року (а. с. 29-33). Таким чином, аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача за спірним кредитним договором №\~010/0139/82/0279993 від 14 листопада 2018 року заборгованості в розмірі 37884 грн. 67 коп. є обґрунтованими та у відповідності до ст.ст. 611, 615 ЦК України підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір сплачений ним під час звернення з позовом до суду (а. с. 4, 57). Крім того, позивач вказує, що ним понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1400 грн. 00 коп. На підтвердження вказаного позивач надає договір про надання правничої допомоги № 14/06/2023 від 14 червня 2023 року, додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги від 14 червня 2023 року, замовлення № 750 до договору про надання правничої допомоги від 30 серпня 2024 року, акт виконаних робіт (наданих послуг) до замовлення № 750 від 30 серпня 2024 року, платіжну інструкції № 2120 від 02 вересня 2024 року (а. с. 45-51). Враховуючи зазначене, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1400 грн. 00 коп. На підставі викладеного, ст.ст. 526-530, 533, 536, 598, 610-615, 624-626, 638-643, 1046-10561 ЦК України;

Outcome: approved