Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

05.05.2025 [PERSON] , від імені якої діє представник [PERSON] , звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] є сином заявниці, який систематично вчиняв та вчиняє домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно неї, а саме: нецензурно виражається, принижує, погрожує фізичною розправою, шарпає, поводить себе агресивно, в стані алкогольного сп`яніння застосовує фізичну силу щодо заявниці. З приводу безкінечних конфліктів заявниця неодноразово зверталася із заявами до Ковельського РУП ГУНП України у Волинській області. [PERSON] неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно заявниці, були також застосовані заборонні термінові приписи щодо [PERSON] , які він порушував і відповідно був притягнутий до адміністративної відповідальності. Незважаючи на заходи адміністративного впливу [PERSON] своєї поведінки не змінює, і надалі продовжує свої протиправні дії по відношенню до заявниці. Просила суд видати обмежувальний припис, яким визначити такі заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та покласти на нього такі обов`язки: 1)заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , ; 2)не чинити перешкоди у користуванні майном, що є особистою приватною власністю [PERSON] ; 3)заборонити [PERSON] наближатися на відстань 30 м до місця проживання (перебування), інших місць відвідування [PERSON] ; 4)заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заходи вжити на строк 6 (шість) місяців. Ухвалою суду від 06.05.2025 відкрито окреме провадження, судове засідання у справі призначено на 08.05.2025. У судове засідання 08.05.2025 заявник та заінтересована особа не прибули, повідомлялись у встановленому законом порядку. Представник заявниці просила заяву задовольнити з підстав викладених у ній та видати обмежувальний припис. Заінтересована особа правом на подання заперечення щодо заяви про видачу обмежувального припису не скористалася. Верховний Суд у своїх постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19) та від 8 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) наголосив, що якщо учасники судового процесу, зокрема сторони чи їхні представники, не з`явилися на судове засідання, але суд дійде висновку, що наявних матеріалів достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, розгляд справи може бути завершено без її відкладення. Основним критерієм для відкладення справи є не відсутність сторони або її представника, а неможливість вирішення спору в межах відповідного судового засідання. У цій справі суд вважає, що наявних матеріалів достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення, тому вирішення заяви може відбутися без відкладення розгляду справи. Згідно листа начальника Ковельського РУП ГУНП у Волинській області Романа Ярового за період часу з 01.01.2020 по 09.04.2025 зареєстровано неодноразові звернення щодо вчинення [PERSON] неправомірних дій відносно [PERSON] , зокрема: - 20.02.2025 щодо [PERSON] складено два протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; - 20.02.2025 щодо [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 173-8 КУпАП; - 27.02.2025 щодо [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; - 27.02.2025 щодо [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 173-8 КУпАП; - 14.03.2025 щодо [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; - 27.03.2025 щодо [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП; Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19.03.2025 у справі №159/1141/25 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-8 КУпАП, за вчинення домашнього насильства стосовно [PERSON] та порушення термінового припису стосовно кривдника. Пунктами 3, 4, 14, 17 ч. 1 ст.1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» (далі по тексту - Закон) визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частиною 3 статті 26 Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону). Зважаючи на наведені правила Закону видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону). Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановити яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі №756/3859/19 зроблено висновок, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України\~про адміністративні\~правопорушення та Кримінальним кодексом України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.04.2020 у справі №754/11171/19, тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи при видачі обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. За встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що [PERSON] протягом тривалого часу зазнавала зі сторони [PERSON] систематичного домашнього насильства у формі психологічного та фізичного насильства. Заявниця потребує захисту у передбаченому Законом порядку, оскільки ігнорування кривдником застосованих до нього працівниками поліції та судом заходів впливу, повторюваність вчинення ним протиправних дій щодо заявниці, дають підстави вважати, що продовження чи повторне вчинення у майбутньому домашнього насильства щодо заявниці [PERSON] з боку кривдника є достатньою мірою вірогідним, а відповідні ризики - високими, що може призвести до настання тяжких або особливо тяжких наслідків. Аналіз практики ЄСПЛ стосовно порушеного заявницею питання свідчить, що питання можливості отримання та належного виконання обмежувальних приписів є тісно пов`язаним із позитивними обов`язками держави із забезпечення права особи не зазнавати катування або нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження згідно зі ст. 3 Конвенції, а також права на життя згідно ст. 2 Конвенції та повагу до сімейного і приватного життя, зокрема фізичну і психологічну недоторканність особи, згідно ст. 8 Конвенції. Суд вважає, що вжиті заявницею розумні заходи для її захисту, а саме звернення до правоохоронних органів, - не дали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявниці. Виходячи з викладеного, надавши належну оцінку наданим у справі доказам у їх сукупності, встановивши форми домашнього насильства, яким піддавалась заявниця, оцінивши також ризики, які можуть настати у майбутньому, недопущення повторних випадків домашнього насильства, суд дійшов висновку про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] строком на 6 (шість) місяців, оскільки саме такий строк тимчасового обмеження прав кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи буде достатнім, обґрунтованим та легітимним заходом втручання у права та свободи особи, а тому заяву необхідно задовольнити. Суд вважає, що видача обмежувального припису з визначеними заходами тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього конкретних обов`язків, на строк 6 (шість) місяців є пропорційним та необхідним, у тому числі для запобігання подальшого розвитку конфліктної і потенційно небезпечної ситуації, захисту здоров`я заявниці. В той же час, суд зазначає, що звертаючись із заявою про видачу обмежувального припису, заявниця просить покласти на [PERSON] обов`язки: не чинити перешкоди у користуванні майном, що є особистою приватною власністю [PERSON] ; та заборонити [PERSON] наближатися на відстань 30 м до місця проживання (перебування), інших місць відвідування [PERSON] . Однак заявниця не конкретизує вимогу, щодо якого її майна, що є особистою приватною власністю, [PERSON] чинить перешкоди у користуванні та не надала жодних доказів вчинення таких перешкод. Крім того, заявниця не вказала конкретні місця її відвідування, до яких необхідно встановити заборону наближення [PERSON] . На переконання суду, встановлення обмеження заінтересованій особі, без визначення конкретних місць, становитиме непропорційне втручання у права такої особи, а тому суд вважає за необхідне встановити такі обмеження щодо місця проживання заявниці.

Outcome: partial