Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому вказав, що 13.01.2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало із відповідачкою кредитний договір №226464733. У подальшому, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за договором факторингу від 28.11.2018 відступило право вимоги за даним кредитним договором до ТОВ «Таліон Плюс». ТОВ «Таліон Плюс» за договором факторингу від 30.10.2023 відступило право вимоги до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за договором факторингу від 26.12.2024 відступило право вимоги до ТОВ «ФК «Ейс». Позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 30831,00 грн, яка складається з 15000,00 грн заборгованості по кредиту та 15831,00 грн заборгованості за відсотками. 27 лютого 2025 року ухвалою суду відкрито провадження та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу направлено копію ухвали, судову повістку та копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Ухвалою від 03 квітня 2025 року задоволено клопотання про витребування з банківської установи доказів зАТ «Сенс-Банк» щодо отримання [PERSON] грошових коштів на банківський рахунок та актуального телефонного номеру. Відповідач [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що позов є необґрунтованим. Кредитний договір не містить підписів сторін. Доказів укладення кредитного договору, який за формою відповідає вимогам цивільного законодавства, позивачем не надано. Позивачем не надано доказів, що наявна у справі копія договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документу. Тому, наявна у справі копія договору не може вважатися копією електронного документу, оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та не є належним доказом укладеного договору. Позивачем не доведено факту укладення сторонами договору від 13.01.2022 року, і сторонами не було погоджено розмір та кмови надання і повернення грошових коштів. Позивач стверджує, що право вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло за договором факторингу від 31.12.2020 до ТОВ «Таліон Плюс». Проте, таке право вимоги не могло перейти, оскільки кредитний договір, як стверджує позивач, було укладено 13.01.2022 року тобто на момент укладення договору факторингу кредитного договору ще не існувало, а відступлення права вимоги можливо лише стосовно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав, аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.07.2017 у справі 752/8842/14-ц та від 16.10.2018 у справі 914/2567/17. Витяг з реєстру прав вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» не містить підписів сторін, що уклали договір факторингу, а тому не може свідчити про відступлення права вимоги. Позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги від можливого первісного кредитора. Витрати на правову допомогу не є співмірними. Представник позивача надав відповідь на відзив, де вказав, що кредитний договір був укладений із відповідачем в електронному вигляді із застосуванням одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», та за відсутності належних доказів про те що договори укладено іншою особою, можна дійти обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання відповідних договорів недійсними. Подібні правові висновки викладено Верховним судом у постановах від 14 червня 2022 р. у справі 757/40395/20, від 20 червня 2022р. у справі 757/40396/20. Перехід права вимоги відбувся 05.05.2022 за реєстром прав вимоги №175 відповідно до договору факторингу від 28.11.2018 №28/1118-01 від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс». Цей реєстр прав вимоги був підписаний сторонами договору, що засвідчило передачу прав вимоги до боржників у повному обсязі. Договір факторингу №28/1118-01 мав строк дії до 28.11.2019, але у подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» уклали ряд додаткових угод: №19 від 28.11.2029, якою продовжений строк дії Договору факторингу до 31.12.2020 включно, № 26 від 31.12.2019, якою продовжений строк дії Договору факторингу до 31.12.2021, №27 від 31.12.2021, якою продовжений строк дії Договору факторингу до 31.12.2022, №31 від 31.12.2022, якою продовжений строк дії Договору факторингу до 31.12.2023 та №32 від 31.12.2023, якою продовжений строк дії Договору факторингу до 31.12.2024 включно. Право вимоги до відповідача передавлося у період продовження строку дії договору факторингу. У подальшому 30.10.2023 за договором факторингу №30/1023-01 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» за реєстром прав вимоги №9 було передано і право вимоги до відповідачки. Передача права вимоги відбулась в межах часових рамок чинності Договору факторингу до 30.12.2024 р. При норми даного договору не обмежують можливість передачі прав вимог лише тими, які існували до моменту укладення Договору. У подальшому 26.12.2024 ТОВ «ФК Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу №26/12/Е, відповідно до якого за реєстром боржників перейшло право вимоги до позивача. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позові просив проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, заяву про розгляд справи за її обов`язковою участю не надала. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Таким чином, враховуючи всі наявні документи у матеріалах справи: позовну заяву з додатками, відзив на позов, відповідь на відзив, суд ухвалює рішення на підставі наявних доказів. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем, а також відповідачем докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі. Судом, на підставі наданих матеріалів, встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 13 січня 2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] у якості позичальника, уклали договір кредитної лінії №226464733. Договір позичальницею підписано у електронній формі одноразовим ідентифікатором. У пункті 1.1 даного договору сторони погодили надання позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії 15000,00 грн, у тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт». У пункті 1.3. сторони обумовили надання кредитодавцем одразу першого траншу в розмірі 15000,00 грн, який має бути повернуто до 08.02.2022р. За пунктом 1.7 договору кредитна лінія надається строком на 26 днів від дати отримання кредиту до 08.02.2022 і це є дисконтним періодом. У пункті 1.9 сторони визначили зобов`язання позичальника сплатити відсотки, які за п.п. 1.9.1 на строк дисконтного періоду становлять 1,44% на день від суми кредиту і є дисконтною процентною ставкою; за п.п. 1.9.3 у разі користування кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів, умови щодо нарахування процентів за дисконтною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за ставкою 2,10% в день від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Пунктом 1.12.2 визначено, що з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти у розмірі 2,98 процентів в день від суми кредиту за кожен день користування ним. (а.с. 16-19) У заявці на отримання грошових коштів в кредит від 13.01.2022 зазначено відомості про позичальника: [PERSON] , телефон [NUMBER] , номер картки: [NUMBER] . (а.с. 26) ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 13.01.2022 сформувало платіжне доручення про перерахування [PERSON] на карту [NUMBER] коштів 15000,00 грн згідно договору №226464733 від 13.01.2022. (а.с. 37) Згідно до відповіді АТ «Сенс-Банк» від 11.04.2025, [PERSON] , є клієнтом банку, їй відкрито картку [NUMBER] , у її анкеті є номер телефону [NUMBER] , а також, згідно до виписки з особового рахунку, 13.01.2022 року на її рахунок було зараховано 15000,00 грн (переказ moneySend). ( а.с.155, 156) 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01. Пунктом 2.1 розділу 2 (предмет договору) Договору факторингу передбачено, що Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Тобто, предметом Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Пунктом 1.2. Договору визначено, що Перелік Кредитних договорів наводиться у відповідних Додатках до Договору, а саме Реєстрах прав вимоги. В той же час, відповідно до п. 1.5. Договору факторингу, Реєстр прав вимоги означає перелік Прав вимоги до Боржників, що відступається за Договором. Форма вказаного Реєстру наведена в Додатку №1 до Договору. Згідно п. 4.1. договору факторингу, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Пунктом 8.2 визначено строк дії договору до 28 листопада 2019 року, а пункт 8.4 передбачає можливість внесення змін у договір. (а.с. 43-49) ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали ряд додаткових угод до договору факторингу № 28/1118-01, якими продовжили строк його дії: №19 від 28.11.2029, якою продовжений строк дії Договору факторингу до 31.12.2020 включно, № 26 від 31.12.2019, якою продовжений строк дії Договору факторингу до 31.12.2021, №27 від 31.12.2021, якою продовжений строк дії Договору факторингу до 31.12.2022, №31 від 31.12.2022, якою продовжений строк дії Договору факторингу до 31.12.2023 та №32 від 31.12.2023, якою продовжений строк дії Договору факторингу до 31.12.2024 включно. (а.с. 50-57) 05.05.2022 відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 175 на виконання Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до [PERSON] на загальну суму 30 637,50грн за кредитними договором від 13.01.2022. (а.с. 58) 30.10.2023 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» уклали Договір факторингу № 30/1023-01, за умовами якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» пунктом 2.1. Розділу 2, Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п.п. 5.3.3 договору, фактор ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд. (а.с. 60-64) 30.10.2023 Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 1 до на виконання договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 30 831,00грн за кредитними договором від 13.01.2022. (а.с. 65-66) 26.12.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» (у якості фактора) уклали Договір факторингу № 26/12/Е, за умовами якого фактор зобов`язуються передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані Зазначені в Реєстрі боржників. Відповідно до п.1.2. перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі Реєстру боржників згідно з Додатком № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. (а.с. 67-71) Відповідно до Реєстру Боржників до Договору факторингу № 26/12/Е від 26.12.2024 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 30 831,00грн за кредитними договором від 13.01.2022. (72-74) Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 6\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, наданими до суду доказами позивачем доведено, що 13.01.2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало із [PERSON] кредитний договір №226464733 у електронній формі та погодили основні умови договору. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за договором виконало та перерахувало на належний відповідачці банківський рахунок кредитні кошти 15000,00 грн. Отримані судом від АТ «Сенс-Банк» відомості про належність відповідачці карткового рахунку [NUMBER] , номеру телефону [NUMBER] , а також зарахування на цей рахунок кредитних коштів спростовує викладену у відзиві на позов позицію відповідачки про те, що позивачем не надано доказів укладення вказаного кредитного договору. Ставлячи під сумнів кредитний договір, відповідачка не зазначає у відзиві відомості (розмір кредиту, розмір процентів, строк дії договору) які на її думку не відповідають оригіналу електронного договору. Наявні у матеріалах справи докази укладення і пролонгації договорів факторингу, а також докази передання за цими договорами прав вимоги суд вважає належними та достатнім для підтвердження факту отримання позивачем права вимоги до [PERSON] за вказаним кредитним договором. Відповідно до частин 1 та 2 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно до частини 1 статті 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Відповідно до п. 1 ч.1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Позивач надав документацію, яка наявна у нього як фактора, що стосується заборгованості боржника, яка підтверджує дійсність та наявність права грошової вимоги до боржника станом на дату відступлення права вимоги. Таким чином, до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» перейшли всі права ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 226464733 від 13 січня 2022 року. Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» являється новим кредитором у зобов`язанні, позичальником в якому є відповідачка [PERSON] . Суд вважає, що копії договорів факторингу та реєстрів права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах, а тому відхиляє викладені у відзиві на позову доводи відповідачки про те, що позивач не підтвердив переходу прав вимоги між фінансовими компаніями. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. [PERSON] не виконала свого обов`язку по своєчасному поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом. Таким чином позивач ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» правомірно вимагає стягнення простроченої заборгованості з відповідачки відповідно до умов договору. Разом із цим, суд вважає, що розмір заборгованості обґрунтований не у повному обсязі у зв`язку із наступним. Позивачем надано розрахунки заборгованості, виконані попередніми кредиторами. Так, згідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», заборгованість [PERSON] за кредитним договором №226464733 станом на 05.05.2022 становить 30573,00 грн, та складається з 15000,00 грн заборгованості за кредитом і 15637,50 грн заборгованості за відсотками. (а.с.75-76) Згідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Таліон Плюс», заборгованість [PERSON] за кредитним договором №226464733 станом на 30.10.2023 становить 30831,00 грн, та складається з 15000,00 грн заборгованості за кредитом і 15831,00 грн заборгованості за відсотками. (а.с. 77) Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач протягом дії дисконтного періоду (визначена п.1.7 договору) у 26 днів не сплатив тіло кредиту та проценти за користування кредитом у повному обсязі. Представником позивача не були надані докази, які б підтверджували вчинення відповідачем дій, передбачених п.1.8 Договору, спрямованих на пролонгацію договору, зокрема сплату всіх відсотків в період дії дисконтного періоду та активацію функції пролонгації у особистому кабінеті або в терміналі. Згідно п. 1.9.1. кредитного договору, на період строку, визначеного п. 1.7 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 525,60 процентів річних, що становить 1,44 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Разом із цим, оскільки відповідачка не сплатила кредит та відсотки протягом дисконтного періоду, нарахування процентів за договором за вказаний період у 26 днів мало здійснюватися за підпунктом 1.9.3 договору за ставкою 2,10% на день (766,50% річних). \~ \~ \~ \~Таким чином відсотки від 15000 грн кредиту мали становити 315 грн на день за ставкою 2,10% на день відповідно до підпункту 1.9.3 і за 26 днів, на які видавалася позика відсотки становлять 8190 грн. За змістом ст. 1048 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18. При зверненні до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 15831,00 гривень, яка існує станом на 16 січня 2025 року. Позивач надав до суду розрахунки заборгованості, складені попередніми кредиторами: розрахунку заборгованості, зробленому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», вбачається, що відсотки за користування наданим кредитом продовжували нараховуватись поза межами строку кредитування у 26 днів тобто після 13.02.2022. Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеними строками суперечить вимогам ЦК України. За змістом пункту 4.3 договору кредитної лінії № 226464733, сторони погодили пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Також у пункті 5.3 договору сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України. Частиною другою статті 625\~ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 05 червня 2020 року у справі № 922/3578/18 зазначила, що системний аналіз частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627\~Цивільного кодексу\~України дозволяє дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору. Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі певного проценту за кожний день прострочення). Санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань (пункт 8.32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18). В даному випадку з поданих до суду матеріалів вбачається, що позивачем було заявлено до стягнення з відповідача проценти за користування кредитними коштами поза межами строку кредитного договору. При цьому позовних вимог про стягнення грошових коштів за прострочення виконання зобов`язання відповідно до правил ст.\~625\~ЦК України позивач не заявляв. Позивачем ставляться вимоги про стягнення саме тіла кредиту та процентів. Розрахунку заборгованості в порядку ч. 2ст.\~625\~ЦК України позивач не надавав та вимог про стягнення таких коштів не заявляв. У зв`язку із цим, до спірних правовідносин слід застосувати вищевказані правові висновки касаційного суду щодо обмеження нарахування процентів за користування кредитом строком дії договору. За неповернення кредитних коштів після закінчення строку, на який вони були видані, може настати відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, проте регулятивна норма ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16. Як було зазначено вище, для захисту прав позичальника у розділі 4 договору біло обумовлено фінансову відповідальність боржника у вигляді пені за порушення його умов. Отже, позивач ототожнює відсотки за користування кредитними коштами та відсотки, які підлягають сплаті боржником за прострочення виконання зобов`язання, що суперечить вимогам чинного законодавства. За таких умов, правомірним є нарахування відсотків за передбачений договором 26 денний строк кредитування в період з 13.01.2022 по 13.02.2022 в порядку підпункту 1.9.3 договору за ставкою 2,10 % в день, (від 15000 грн кредиту це дорівнює 315 грн) і становлять 8190 грн. Разом, заборгованість позивача станом дату закінчення строку дії договору становила 23190 грн (15000,00 грн + 8190,00 грн). Таким чином, вірним розміром заборгованості відповідача є 23190 грн, що складається з 15000 грн залишку неповернутого тіла кредиту та 8190 грн відсотків. У зв`язку із викладеним позов підлягає частковому задоволенню у сумі 23190,00 грн. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2\~ст. 137 ЦПК). На підтвердження надання правничої допомоги, представником позивача надано Договір про надання правничої допомоги № 27/12/24-01 від 27.12.2024, протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги № 27/12/24-01 від 27.12.2024, додаткова угода №3 до договору про надання правничої допомоги № 27/12/24-01 від 27.12.2024, акт прийому-передачі наданих послуг від 27.12.2024 (а.с. 79-83) З представлених позивачем документів вбачається, що вартість наданих послуг становить 7000, 00 грн. Разом з тим, суд бере до уваги, що позовні вимоги позивача задоволені частково, а тому витрати на правничу допомогу необхідно стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог. Статтею 141\~ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому суд стягує частково з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у зв`язку зі зверненням з позовом до суду у наступних розмірах. Сума задоволених вимог 23190,00 грн складає 75,22% від 30831,00 грн заявлених вимог. Судовий збір позивачем було сплачено у розмірі 2422,40 грн. Тому, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 75,22 % сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу, тобто 1822,13 грн та 5265,40 грн відповідно. На підставі\~ вищевикладеного та \~

Outcome: partial