Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача, просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за Договором №9092745 від 09.01.2023 у розмірі 26320 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09.01.2023 між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» укладено Договір №9092745, відповідно до умов якого Товариство надає Позичальнику кредит в розмірі 7000 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених Договором. 28.08.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги №103-МЛ відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Кредит-Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №9092745 від 09.01.2023. Таким чином, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №9092745 від 09.01.2023, що підтверджується відповідним витягом з реєстру боржників. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав своїх зобов`язань, станом на 22.01.2025 заборгованість відповідача за Кредитним договором перед позивачем не сплачена і складає 26320 грн. та складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 7000 грн., простроченої заборгованості за сумою відсотків в розмірі 18970 грн., простроченої заборгованості за комісією в розмірі 350 грн. Ухвалою від 14.03.2025 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Визначити відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Роз`яснити відповідачам право протягом зазначеного строку надіслати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України одночасно з надісланням відзиву до суду копію відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи, документи, на підтвердження чого додаються до відзиву. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідачі вправі пред`явити зустрічний позов у строк визначений для подання відзиву. Визначити позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, а відповідачам п`ятиденний строк з дня його отримання для подання заперечення, копія яких одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи, документи, на підтвердження чого додаються до відповіді на відзив та заперечення відповідно. Роз`яснити учасникам справи, що процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до Цивільного процесуального кодексу України обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. 14.04.2025 представником відповідача адвокатом Пащуком А.І. подано відзив на позовну заяву, згідно якого останній проти задоволення позову заперечує, вказує, що відповідач не отримував кредит та не міг його отримати, оскільки напередодні укладення кредитного договору, згідно якого утворилась заборгованість, в нього було викрадено телефон по факту крадіжки телефону було порушено кримінальне провадження. Невідомі особи, які викрали телефон його взламали та через доступ до телефону відкрили онлайн кредити на ім`я відповідача. За заявою відповідача відкрито кримінальне провадження за фактом крадіжки телефону та незаконного заволодіння коштами. На даний час кримінальне провадження триває. Відповідач категорично заперечує отримання коштів від позивача. Важливим є те, що кошти не перераховувались на рахунок відповідача. Зловмисники, які заволоділи телефоном перераховували кошти на різні картки невідомих осіб, про що свідчать матеріали кримінального провадження. Вказує,що після втрати телефону він повідомив банки, з метою блокування своїх карт, відповідно не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, оскільки жодних дій для отримання вказаного вище кредиту він не вчиняв, тому в задоволенні позову просить відмовити. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У мотивах позовної заяви позивач вказує, що 09.01.2023 між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» укладено Договір №9092745, відповідно до умов якого Товариство надає Позичальнику кредит в розмірі 7000 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених Договором (а.с.11-22). 28.08.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги №103-МЛ відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Кредит-Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №9092745 від 09.01.2023(а.с.32-41). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №9092745 від 09.01.2023, в розмірі 26320 грн., яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 7000 грн., простроченої заборгованості за сумою відсотків в розмірі 18970 грн., простроченої заборгованості за комісією в розмірі 350 грн.(а.с.45). Також позивач зазначає, що всупереч умовам договору, відповідач не виконав свого зобов`язання, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 22.01.2025 складає 26320 грн. та складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 7000 грн., простроченої заборгованості за сумою відсотків в розмірі 18970 грн., простроченої заборгованості за комісією в розмірі 350 грн. У позовній заяві позивач зазначає, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, вважає,що належними допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «Мілоан» та відповідачем не був би укладений. В свою чергу відповідач у відзиві на позовну заяву заперечуючи проти задоволення позову вказує, що не отримував вказаний у позові кредит та не міг його отримати, оскільки вкрали його телефон, взламали його та через доступ до телефону відкрили онлайн кредити на ім`я відповідача. За заявою відповідача відкрито кримінальне провадження, яке на даний час триває. З представленого відповідачем талону-повідомлення єдиного обліку №1020 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 10.01.2023 вбачається, що відповідач звернувся з заявою у Львівське районне управління поліції №1 ГУ Національної поліції у Львівській області, в якій вказав,що: «08.01.2023 року в період часу із 23:00 год по 00:00 год на площі Ринок в м Львові, невідома особа шляхом вільного доступу таємно із кишені куртки викрала мобільний телефон марки «Хіомі Мі 10т», імеі [NUMBER] , в подальшому було взламано електронну пошту та збільшено ліміт в приватбанку, та оформлено кредити в онлайн позиках на суму 14000 гривень, та знято. сума завданих збитків становить 26\~000 гривень….». Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за зверненням відповідача 11.01.2023 зареєстровано кримінальне провадження №12023141360000089 за ч.4 ст.185 КК України. Відповідно до\~ст. 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, 3\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Як встановлено із матеріалів справи, 09 січня 2023 року\~\~ [PERSON] на сайті miloan.ua створив та заповнив анкету-заяву на кредит №9092745, в якій зазначив свої особисті дані: прізвище, ім`я, по батькові, ідентифікаційний номер, рік народження, номер мобільного телефону, паспортні дані, домашню адресу, освіту, місце роботи та щомісячні доходи. Суд приходить до висновку про те, що\~\~зазначені дані могли бути повідомлені лише особисто позичальником при укладенні кредитного договору (а.с.11-21,26-27). Анкета-заява на кредит також містить інформацію про процес оформлення та розгляду заяви, зокрема про такі дії: заповнення заяви, автоматичну перевірку, перевірку у базі кредитних історій, скоринг, обробку, підписання договору. Отже, відповідач через особистий кабінет на веб-сайті ТОВ «Мілоан» подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним у заяві номер телефону одноразовий ідентифікатор U28984, який відповідач використав для підтвердження підписання договору (а.с.25). Тобто, позичальник відповідач шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора, прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав кредитний договір (здійснив акцепт пропозиції товариства), тобто відповідний договір вважається укладеним у відповідності до\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~та, відповідно, сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений. Позивач надав довідку про ідентифікацію для підтвердження акцепту кредитного договору позичальником аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора, направленого на номер телефону позичальника (а.с.25). Окрім цього, на підтвердження своїх зобов`язань позивачем надано платіжне доручення 90962733, згідно з яким ТОВ «МІЛОАН» перерахувало [PERSON] на картковий рахунок № [NUMBER] , відкритий у ПриватБанку, 7000,00 грн.(а.с.28). Стороною відповідача не надано суду будь-яких доказів, які б спростовували належність вказаного карткового рахунку відповідачу, або щодо не зарахування даної суми на рахунок відповідача. Доказів, що саме третіми особами, а не позичальником, отримано кредитні кошти, матеріали справи не містять. З врахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що факт підписання договору про споживчий кредит №9092745 від 09 січня 2023 року в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора [PERSON] є доведеним. Доводи наведені у відзиві на позовну заяву\~зводяться виключно до спростування укладення ним кредитного договору, з покликанням на те, що оформлення кредиту онлайн за допомогою мобільного телефону здійснював шахрай (невідома відповідачу особа), яка здійснила викрадення мобільного телефону у відповідача за шість годин до оформлення кредиту. \~ \~ \~ \~Отже, суд приходить до висновку про те, що саме по собі підтвердження відповідачем факту втрати мобільного телефону не може бути підтвердженням неукладення договору саме відповідачем, так як в судовому порядку договір про надання кредиту відповідач не оспорював, кредитний договір №9092745 від 09 січня 2023 року не визнаний судом недійсним. З огляду на те, що відповідачем не доведено неправомірності цього правочину, а згідно зі\~ст.204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, частково з наступних підстав. Як зазначалось вище, відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №9092745 від 09 січня 2023 року, в розмірі 26320 грн., яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 7000 грн., простроченої заборгованості за сумою відсотків в розмірі 18970 грн., простроченої заборгованості за комісією в розмірі 350 грн. Відповідно до\~ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі №183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 2 жовтня 2019 року по справі №740/4328/14. Згідно із\~Законом України «Про захист прав споживачів»\~послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 6 вересня 2017 року у справі №6-2071цс16. З урахуванням вимог ст.ст.\~549-552,\~625,\~1046,\~1048,\~1050 ЦК України, належить зробити висновок, що наслідками укладення договору позики є: зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві суму грошових коштів (суму позики); одержання позикодавцем від позичальника процентів від суми позики; сплата позичальником позикодавцю інфляційних втрат за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми; сплату позичальником позикодавцю неустойки (штрафу, пені) у разі порушення боржником зобов`язання. Виходячи з вищезазначеного, суд приходить до висновку, що положення кредитного договору №9092745 від 09 січня 2023 року про сплату позичальником комісії за надання кредиту: 350 грн. є нікчемними, суперечать положенням статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на підставі цих положень договору комісії у розмірі 2000 грн. задоволенню не підлягають. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Відтак суд приходить до висновку про те, що позов підлягає до частково задоволення, зокрема з відповідача на користь позивача підлягає стягненню прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 7000 грн. та прострочена заборгованість за сумою відсотків в розмірі 18970 грн., що разом становить 25970 грн. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, астаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші доводи, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Задовольняючи частково позов, у відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 2422 грн.40 коп. (а.с.55), пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 2390 грн. 19 коп. (2422,40х25970/26320).

Outcome: partial