Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

До суду 17.03.2025 надійшов у електронній формі позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому представник зазначає, що 24.08.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір №\~23.08.2024-100002381, відповідачем електронним цифровим підписом підписано пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 4 000 грн на строк 140 днів. Відповідач умови договору належним чином не виконував, внаслідок чого має непогашену заборгованість перед ТОВ «Споживчий центр», що і змусило звернутися до суду. Станом на 10.01.2025 заборгованість відповідача по Кредитному договору перед Позивачем складає 12 400 грн, 4\~000 грн - тіло кредиту, 5 600 грн - нараховані проценти, 800 грн - комісія, 2 000 грн - неустойка. Тому, покликаючись на статті 509, 525, 526, 530, 610, 612, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 12 400 гривень, а також судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 гривень. Ухвалою від 18.03.2025 відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 23.04.2025, у зв`язку з перебуванням судді у відпустці відкладено на 13.05.2025. Представник позивача Чехун Ю.В. в судове засідання не з`явилась, у позовній заяві висловила клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, натомість подав письмову заяву, у якій позовні вимоги не визнав, просив розглянути справу за наявними матеріалами та без його участі. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи і оцінивши їх у сукупності та взаємозв`язку, суд встановив такі обставини. Між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 24.08.2024 укладений електронний кредитний договір № 23.08.2024-100002381, підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е181, що підтверджується пропозицією про укладення кредитного договору (офертою), паспортом споживчого кредиту, додатком до анкети позичальника, заявою позичальника, відповіддю позичальника про прийняття пропозиції (акцептом), підтвердженням укладення кредитного договору. Заповненням анкети-заяви позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідними відповідно до вимог чинного законодавства України. Таким чином, у вказаному кредитному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. За умовами кредитного договору, сума кредиту: 4 000 грн, строк, на який надається кредит - 140 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту - 10.01.2025. Видача відповідачу кредитних коштів в сумі 4 000 грн на рахунок споживача за використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-1144-6413-2230, підтверджується довідкою № 2-1103 від 11.03.2025, що є доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ «Споживчий центр». Згідно з довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором № 23.08.2024-100002381 від 24.08.2024, заборгованість [PERSON] становить 12 400\~грн та складається із основного боргу в сумі 4 000 грн, заборгованості по процентах в сумі 5\~600 грн, комісії у сумі 800 грн, неустойки у сумі 2 000 грн, нарахованих за період із 24.08.2024 по 10.01.2025. Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Враховуючи наведене, позивачем належним чином доведено факт отримання кредитних коштів відповідачем, зокрема, попереднє підписання кредитного договору та ознайомлення з його умовами, в результаті чого боржник взяв на себе зобов`язання повернення кредиту, які він не виконав, тобто відповідачем не виконано умови укладено кредитного договору та не повернуто позивачеві отримані кредитні кошти, а також не сплачено проценти за користування ними, чим порушено права позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Як визначено ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, не викликають сумнівів позовні вимоги в частині повернення самого кредиту в розмірі 4\~000 гривень та комісії в розмірі 800 гривень. Разом з тим, позовні вимоги в частині сплати заборгованості по процентах у розмірі 5\~600 гривень вочевидь не відповідає вимогам закону, виходячи з такого. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначені Законом України «Про споживче кредитування», нормами ч. 5 ст. 8 якого у редакції на час укладення договору визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Як визначено п. 1-2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. У даному випадку, денна процентна ставка складає: (5\~600 гривень (витрати по процентах) + 800 гривень (витрати по комісії)) / 4\~000 гривень (розмір кредиту) / 140 днів * 100% = 1,14%. Тому, заборгованість по процентах у даному випадку визначається судом у розмірі 4\~800 гривень, і таким чином денна процентна ставка не буде перевищувати 1% (4\~800+800)/400/140*100%=1%. Що стосується стягнення з відповідача 2 000 гривень неустойки, суд зазначає таке. Президентом України 24.02.2022 видано Указ №\~64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у відповідності до якого в Україні введено воєнний стан. Воєнний стан в Україні неодноразово продовжувався та діє на даний час. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тому, стягнення неустойки за кредитним договором у період дії воєнного стану не відповідає вимогам закону та позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, що відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №\~183/7850/22. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчинення чи невчиненням нею процесуальних дій. Позивачем надано суду докази на підтвердження обставин, на які він посилається, відповідач будь-які докази до суду не надав. Тому справа розглянута на підставі наявних доказів, за результатами чого суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково, а саме в розмірі 9\~600 гривень, у тому числі 4\~000 гривень сума кредиту, 4\~800 гривень сума процентів, 800 гривень комісія, а в решті позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково (на 9\~600 гривень із заявлених 12\~400 гривень, тобто на 77,4%), з відповідача необхідно частково стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1\~874,94 грн (2 422,40 гривень * 0,774). На підставі викладеного,

Outcome: partial