Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

22 лютого 2024 року заступник керівника Чернігівської окружної прокуратури (далі по тексту - Чернігівська окружна прокуратура) в інтересах держави в особі Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області звернулася до суду з позовом до [PERSON] про витребування з незаконного володіння відповідача земельної ділянки площею 1,5000 га, кадастровий номер 7425589500:06:000:0118 для ведення особистого селянського господарства. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на підставі наказу Головного управління Держземагенства у Чернігівській області № ЧН/7425589500:06:000/00002243 від 26.02.2014 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» здійснено реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 1,5000 га (кадастровий номер 7425589500:06:000:0118). Однак, за інформацією Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, як правонаступника Головного управління Держземагенства у Чернігівській області, № 10-25-0.3-2092/2-23 від 28.04.2023, Головним управлінням наказ № ЧН/7425589500:06:000/00002243 про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність [PERSON] не видавався. Заява від [PERSON] про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність до Головного управління не надходила. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 28 лютого 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Чернігівського\~районного суду\~Чернігівської області\~від 17\~жовтня 2024 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Прокурор в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, вказані в позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, вказавши, що позов є необґрунтованим, не надано належних доказів неправомірності набуття права власності відповідачем, держава підтвердила його право власності на спірну земельну ділянку шляхом реєстрації, наказ на підставі якого здійснено реєстрацію не скасовувався, доводи позивача про неіснування наказу є лише припущенням. Третя особа Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області не забезпечили явку свого представника в судове засідання, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом у справі встановлено, що 14.07.2011 [PERSON] звернувся до Чернігівської РДА з заявою про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею приблизно 2,00 га, яка знаходиться на території Боромиківської сільської ради Чернігівського району ( а.с. 162). Розпорядженням Чернігівської РДА № 523 від 15.09.2011 надано громадянам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 6,00 га за рахунок земель запасу для ведення особистого селянського господарства на території Боромиківської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області (а.с. 163). Згідно із зазначеним розпорядженням за заявою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 23.12.2012 ПП «Умань-Земпроект» виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] для ведення особистого селянського господарства загальною площею 4,9521 га (2,0000 га, 1,5000 га та 1,4521 га) за рахунок земель запасу Боромиківської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області (а.с.159-188). Наказом ГУ Дерземагенства у Чернігівській області №ЧН/7425589500:06:000/00002244 від 26.02.2014 ( а.с. 17): - затверджено «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON] на території Боромиківської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області»; - надано у власність [PERSON] земельну ділянку загальною прощею 1,5000 га (кадастровий номер 7425589500:06:000:0118) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Боромиківської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. 28.08.2021 державним кадастровим реєстратором відділу у Великобілозерському районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області Кириленко О.Ф. відкрито поземельну книгу на земельну ділянку кадастровий номер 7425589500:06:000:0118 та проведено реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі ( а.с. 18-26). 11.11.2021 державний реєстратор Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради Тищенко Ю.О. зареєструвала за [PERSON] право власності на земельну ділянку кадастровий номер 7425589500:06:000:0118, площею 1,5 га, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, копією реєстраційної справи 2507293874100 (а.с. 12-13, 94-108). Підставою для державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку вказано наказ ГУ Дерземагенства у Чернігівській області №ЧН/7425589500:06:000/00002244 від 26.02.2014. Листом № 10-25-0.3-2092/2-23 від 28.04.2023 ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області повідомило Чернігівську обласну прокуратуру про те, що наказ ГУ Держземагенства у Чернігівській області від 26.02.2014 за №ЧН/7425589500:06:000/00002244 не видавався та земельна ділянка з кадастровим номером 7425589500:06:000:0118 Головним управлінням у власність чи користування громадянам не передавалася. Заява від [PERSON] про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність до Головного управління не надходила ( а.с. 16). Установлено, що СУ ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №42022270000000020 від 21.01.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України ( а.с.60-64). Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області від 31.01.2024 земельна ділянка з кадастровим номером 7425589500:06:000:0118 розташована на території Седнівської територіальної громади (колишньої Черниської сільської ради) Чернігівського району Чернігівської області (а.с. 31). Листом №\~02-13/189\~від 08.02.2024\~Седнівська селищна\~рада повідомила,\~що земельна ділянка з кадастровим номером 7425589500:06:000:0118 площею 1,5 га перебуває в адміністративних межах Седнівської територіальної громади Чернігівського району Чернігівської області. До даного листа Седнівською селищною радою також була надана схема розташування земельної ділянки з кадастровим номером 7425589500:06:000:0118, якою підтверджується перебування спірної земельної ділянки на території Седнівської територіальної громади ( а.с.28,29). Згідно листа №02-13/196 від 09.02.2024 Седнівською селищною радою не вживались заходи щодо витребування з незаконного володіння [PERSON] земельної ділянки площею 1,5 га кадастровий номер 7425589500:06:000:0118 ( а.с.30) Відповідно до ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Стаття 14 Конституції України чітко вказує, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України. Відповідно статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Положеннями статті 81 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Земельним законодавством встановлено як підстави набуття права на землю громадянами та юридичними особами, так і певну процедуру вирішення питання передачі земельної ділянки. Зокрема, порядок отримання громадянами у власність земельних ділянок регламентовано нормами статей 116, 118, 121 Земельного кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Статтею 118 Земельного кодексу України, визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Згідно із ч. 9 статті 122 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Таким чином, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадянам здійснюється відповідним органом місцевого самоврядування або виконавчої влади на підставі заяв цих громадян, поданих ними до розпорядника земель за місцезнаходженням земельних ділянок. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частина перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України). Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. У постанові від 25 червня 2020 року у справі № 924/233/18 Верховний Суд сформулював висновки про те, що обов`язок із доказування потрібно розуміти як врегульовану в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt). Стандарт доказування «вірогідності доказів», передбачений статтею 79 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Верховний Суд неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (Постанова ВП ВС від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, постанова ВС від 29.03.2023 у справі №757/50591/16-ц). В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на: - лист №10-25-0.3-2092/2-23 від 28.04.2023 ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, в якому повідомлялося про те, що наказ ГУ Держземагенства у Чернігівській області від 26.02.2014 за №ЧН/7425589500:06:000/00002244 не видавався та земельна ділянка з кадастровим номером 7425589500:06:000:0118 Головним управлінням у власність чи користування громадянам не передавалася. Заява від [PERSON] про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність до Головного управління не надходила. Проте, судом встановлено, що [PERSON] 14.07.2011 звертався до Чернігівської РДА із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею приблизно 2,00 га, яка знаходиться на території Боромиківської сільської ради Чернігівського району. За результатами розгляду його заяви Чернігівською РДА прийнято розпорядження № 523 від 15.09.2011, яким громадянам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 6,00 га за рахунок земель запасу. Суд важає недоведеною правову позицію прокурора про те, що наказ ГУ Дерземагенства у Чернігівській області №ЧН/7425589500:06:000/00002244 від 26.02.2014 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельною ділянки у власність» [PERSON] не видався з огляду на таке. Як вбачається з копії самого наказу він підписаний начальником ГУ Держземагенства у Чернігівській області Ладан Н.М., копія завірена начальником відділу документального, господарського та організаційного забезпечення ГУ Дерземагенства у Чернігівській області Сміян І.П., які займали відповідні посади станом на 26.02.2014, наявна печатка Головного управління Держземагенства у Чернігівській області. На підставі яких документів/матеріалів надавалася прокурору відповідь, лист №10-25-0.3-2092/2-23 від 28.04.2023 ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, даної інформації не містить. На запит суду матеріали перевірки, на підставі якої ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області прокуратурі направлено лист № 10-25-0.3-2092/2-23 від 28.04.2023, не надано і про їх наявність не повідомлено ( а.с.153, 155). До того ж, як встановлено судовим рішенням Чернігівського апеляційного суду від 09.04.2024 у справі №748/2889/23, по інформації, що міститься у листі ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області № 10-25-0.3-2092/2-23 від 28.04.2023, перевірка не призначалась та не проводилась. Матеріали справи не містять доказів підробки чи фальсифікації наказу ГУ Дерземагенства у Чернігівській області №ЧН/7425589500:06:000/00002244 від 26.02.2014, чи неправомірного його видання уповноваженими службовими особами. При цьому триває кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за №42022270000000020 від 21.01.2022, в якому, як вбачається із копії постанови про надання дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування від 08.05.2024 року, встановлено механізм отримання земельних ділянок, в тому числі і спірної, на підставі підроблених документів. З огляду на викладене, суд вважає, що звернення прокурора до суду із даним позовом є передчасним, у зв`язку із чим в задоволенні позову заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння належить відмовити.

Outcome: dismissed