Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування поданого позову ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зазначено про те, що 05.09.2019 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено Договір кредиту № Р25.24512.005667736, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 100000,00 грн строком до 05.09.2024 із застосуванням процентної ставки 1,99 % річних, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами та платою за кредитне обслуговування згідно з умовами цього Договору. 19.12.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу № 19/12-2023, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «Оптіма Факторинг», а ТОВ «Оптіма Факторинг» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. Окрім того, 22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» був укладений Договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Оптіма Факторинг» за плату та на умовах, визначених цим договором. За таких обставин до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 22.12.2023, відповідно до договору факторингу № 22/12-2023, перейшло право за кредитними Договорами № Р25.24512.005667736 від 05.09.2019, що укладено між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] . Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого у останньої перед кредитором утворилась заборгованість у розмірі 231292 грн 61 к, яка складається з заборгованості за основним боргом - 100000 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 6492 грн. 61 к; заборгованість на нарахованими та несплаченими комісіями 124800 грн. 00 к., тому позивач змушений звертатися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів та стягнути з відповідача на його користь утворену суму заборгованості разом із понесеними судовими витратами. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2024 визначено суддю [PERSON] для розгляду даної справи. \~ \~ \~ \~Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 28.03.2025 та розпорядження «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» від 28 березня 2025 року, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку. Визначено головуючого суддю Фетісову Н.В. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 31.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та призначено судове засідання на 05.05.2025. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Згідно поданого позову просили розглядати справу за їх відсутності, вимоги заяви підтримують. У випадку неявки відповідача у судове засідання проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач та її представник адвокат Мартинюк М.Р. в судове засідання також не з`явились, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Згідно письмового відзиву просили розгляд справи проводити без їх участі. Заявлені позовні вимоги визнали частково. Відповідно до письмового відзиву вказують, що матеріали справи не містять Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, як одного з додатків. Зокрема, матеріали справи не містять підтверджень, що саме даний ДКБОФО розуміла Відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи Договір кредиту, а також те, що вказані документи на момент отримання Відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та сплати комісії за обслуговування, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Відповідач повністю не погоджується із вимогою стягнення заборгованості за комісією, оскільки: згідно графіку платежів та послуг споживчого кредиту встановлена разова комісія при видачі кредиту, яка сплачена та щомісячна комісія за супроводження кредиту в сумі 17012,45 грн. За приписами ст.1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит від кредитного договору, за яким кредитодавець зобов?язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов?язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит)грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов?язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов?язків найманого працівника. Отже, вважають, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принципи добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов?язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. За таких обставин положення щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за розрахунково-касове обслуговування є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п?ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», а тому вимоги в частині стягнення 124800,00 гривень заборгованості за комісією не підлягають задоволенню. Крім того, з розрахунку заборгованості наданого Позивачем слідує, що Відповідач сплатив комісію за кредитним договором у розмірі 17012,43 гривень від 05.09.2019 року, а також просили суд зменшити витрати на правничу допомогу, пропорційно до задоволеної частини вимог. Відповідно до ч.2 ст.\~247\~ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд\~справи здійснюється\~судом за\~відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 05.09.2019 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено Договір кредиту та страхування № Р25.24512.005667736. Відповідно до умов вказаного договору банк надає позичальнику кредит у розмірі 100000,00 грн (п. 1.2. Договору) строком на 60 місяці (п. 1.4. Договору) із встановленою датою повернення кредиту 05.09.2024 (п. 1.6. Договору) та застосуванням змінної процентної ставки 1,99% річних (п. 1.3. Договору). Відповідно до п. 1.7. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу в розмірі 100000 грн на рахунок № [NUMBER] . Окрім того, п. 1.5. Договору визначено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, за надання яких встановлена окрема плата. Розмір такої плати встановлено у п. 2 Паспорту споживчого кредиту до Договору кредиту № Р25.24512.005667736 від 05.09.2019, що складає 2.90% щомісячно від початкової суми кредиту. Кредитний договір № Р25.24512.005667736 від 05.09.2019 та Паспорт споживчого кредиту до нього з аналогічними умовами підписано [PERSON] шляхом накладення власноручного підпису, що свідчить про його ознайомлення з умовами кредитування в АТ «Ідея Банк» та їх погодження (а.с.5-6). Банк свої зобов`язання за Кредитним № Р25.24512.005667736 від 05.09.2019 виконав у повному обсязі та надав відповідачу обумовлені кредитні кошти, що підтверджується ордером-розпорядженням № 1 про видачу кредиту АТ «Ідея Банк» від 05.09.2019 (а.с.7) Вказані кредитні кошти перебували у користування [PERSON] , про що свідчить виписка по рахунку останньої за період з 05.09.2019 по 19.12.2023 (а.с.8). Разом з тим, позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого у останньої, як вбачається із наданого первісним кредитором довідки-розрахунку заборгованості за Кредитним договором № Р25.24512.005667736 від 05.09.2019, перед кредитором утворилась заборгованість у розмірі 231292 грн 61 к, яка складається з заборгованості за основним боргом - 100000 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 6492,61 грн.; заборгованість на нарахованими та несплаченими комісіями - 124800,00 грн. 19.12.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу № 19/12-2023, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «Оптіма Факторинг», а ТОВ «Оптіма Факторинг» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. Права вимоги які клієнт відступає фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору (п. 2.2. Договору). На підтвердження здійснення переуступки права вимоги за вказаним договором факторингу позивачем до матеріалів справи долучено друкований Реєстр боржників №3 до договору факторингу № 19/12-2023 від 19.12.2023, згідно якого ТОВ «Оптіма Факторинг» отримало право вимоги до відповідача [PERSON] за Кредитним договором № Р25.24512.005667736 від 05.09.2019 на загальну суму 231292 грн 61 к (а.с.17-26). Факт укладення вказаного договору факторингу підтверджується, також, платіжною інструкцією № 45 від 20.12.2023 (а.с.27). В подальшому, 22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» був укладений Договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Оптіма Факторинг» за плату та на умовах, визначених цим договором. Згідно з положенням п. 2.2 цього договору, права вимоги відступається в розмірі заборгованості боржників перед ТОВ «Оптіма Факторинг», та визначені в друкованому реєстрі боржників, що підписується сторонами та в реєстрі боржників в електронному вигляді та надсилається разом з Актом приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді. На підтвердження здійснення переуступки права вимоги за вказаним договором факторингу позивачем до матеріалів справи долучено друкований Реєстр боржників до договору факторингу № 22/12-2023 від 22.12.2023, згідно якого ТОВ «ФК «Профіт Капітал» отримало право вимоги до відповідача [PERSON] за Кредитним договором № Р25.24512.005667736 від 05.09.2019 на загальну суму 231292 грн 61 к (а.с.29-36). Факт укладення вказаного договору факторингу підтверджується, також, платіжною інструкцією № 376 від 26.12.2023 (а.с.37) Отже, судом встановлено, що до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 22.12.2023 відповідно до договору факторингу № 22/12-2023 перейшло право вимоги за Кредитним договором № Р25.24512.005667736 від 05.09.2019, що укладено між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] на загальну суму 231292 грн 61 к. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних правта обов`язків,зокрема,є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, щ позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У силу вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За приписами ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до положень ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі №2-2035/11 викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 23.02.2022 року у справі №761/1543/20, від 23.02.2022, у постанові від 19.01.2022 року у справі №639/86/17, у постанові від 14.07.2021 року у справі №554/8549/15-ц. Так, матеріалами справи встановлено, що АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за договом кредиту та страхування № Р25.24512.005667736 від 05.09.2019, виконало в повному обсязі та надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. [PERSON] належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за кредитом у розмірі 100000 грн. Позивачем на підтвердження обґрунтування позову, окрім розрахунку заборгованості, надано виписку по рахунку [PERSON] за період з 05.09.2019 по 19.12.2023, яка має статус первинного документа. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідачем не заперечується факт отримання ним кредиту у сумі 100000 грн за договором № Р25.24512.005667736 від 05.09.2019. Вбачається,\~що 22.12.2023\~від АТ\~«Ідея Банк»\~право вимоги\~щодо боржника\~ [PERSON] \~за кредитним\~договором та\~договором страхування\~№Р25.24512.005667736 від 05.09.2019 перейшло до нового кредитора ТОВ «ФК «Профіт Капітал», що повністю підтверджується дослідженими судом доказами. Суд також враховує, що [PERSON] не зверталася із письмовою заявою про припинення дії договору ні до первісного кредитора, ні до його правонаступника. З огляду на те, що договір факторингу не є нікчемним за законом та не визнаний судом недійсним, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» на підставі чинного договору набуло право вимоги до відповідача за кредитними договорами, а отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором. Також суд враховує, що позивач після укладення договору факторингу додаткові нарахування за кредитним договором не здійснював. Відповідачем та його представником не надано суду будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним договором чи підтверджували погашення заборгованості на рахунок первісного кредитора чи його правонаступника, а тому такий розрахунок приймається судом до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем в частині заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками. Разом з тим, щодо наявності підстав для стягнення комісії, суд враховує. Так, у рішенні від 11.07.2013, № 7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, однак вказаний Закон розмежовує платність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. На виконання вимог пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22). Наведені висновки підтримані у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22), а саме зазначено, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Зі змісту кредитного договору та страхування вбачається, що відповідачу встановлено плату за щомісячне обслуговування кредитної заборгованості щомісячно від початкової суми кредиту. Таким чином, включення банком до суми заборгованості за договором складової заборгованості за комісією є необґрунтованими з вищевказаних підстав, оскільки встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією у розмірі 124800 грн задоволенню не підлягають. Також, суд вважає безпідставними доводи представника відповідача щодо врахування страхового внеску, одноразового в розмірі 17012, 45 грн.. Відповідно, є безпідставними і доводи представника відповідача щодо необхідності перерахування всієї суми заборгованості. За таких обставин, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до висновку, що про стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором в частині основоної суми заборгованості та відсотків. Разом із позовною заявою позивачем ТОВ «ФК «Профіт Капітал» заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, понесених у справі, що складаються із витрат на правову допомогу у розмірі 7000 грн та судового збору у розмірі 3469 грн. 38 коп. Відповідно до ч. 1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3469 грн. 38 коп. Оскільки позов ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» до [PERSON] задоволено частково, з останньої на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 1595 грн. 91 коп. У п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. За нормами частини 8\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Частинами 3-5\~ст.137 ЦПК України\~передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат представником позивача надано Договір про надання правничої допомоги №02-24 від 01.07.2024 між ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та АО «Правничий курс»; Додаткову угоду №1/1 від 01.07.2024 до Договору про надання правничої допомоги №02-24 від 01.07.2024 із розміром винагороди адвокатського об`єднання та характеристикою послуг, що надаються; Форму акту прийому-передачі реєстру боржників за Договором №02-24 від 01.07.2024 про надання правової допомоги та сам Акт прийому-передачі від 05.09.2024 наданої правової допомоги, згідно якого АО «Правовий курс» надано правову допомогу у справі [PERSON] на загальну суму 7000 грн; платіжну інструкцію № 918 від 05.09.2024 на підтвердження здійснення оплати за Договором №02-24 від 01.07.2024 про надання правової допомоги. Відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір\~обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З урахуванням наведених норм права, конкретних обставин справи, обґрунтованості та реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, розміру наданої правової допомоги та виконаними адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих адвокатом послуг, а також того, що позов було задоволено частково та клопотання відповідача про зменшення розміру судових витрат, заявлених до відшкодування, суд приходить до висновку, що клопотання позивача про стягнення на його користь із відповідачки понесених витрат на правову допомогу підлягає до часткового задоволення, та з відповідача на його користь слід стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Outcome: partial