Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Стахурлов І.І., звернулася до суду з позовною заявою до Приватного підприємства імені Зубковського про стягнення грошових коштів по заборгованій орендній платі. Свій позов мотивувала тим, що вона є власником земельної ділянки площею 4,45 га, яка розташована на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, кадастровий номер: 5323289600:00:004:0046, яка у вказаний в договорі строк перебувала у відповідача в орендному, платному користуванні, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, витягом з державного реєстру речових прав та договором оренди земельної ділянки. На даний час відповідач вже не орендує вказану земельну ділянку. По закінченню строку оренди земельної ділянки i повернення її власнику, відповідач не розрахувався з позивачкою за її користування та на даний час існує грошова заборгованість за минулий період по орендній оплаті в сумі 36400 грн. Позивачка неодноразово зверталась до відповідача з приводу повернення їй грошової суми по орендній платі, але відповідач не виплачує кошти нібито по причині відсутності у нього грошей. З огляду на зазначене, [PERSON] змушена звернутися до суду за вирішенням цього cпopy. Просила стягнути з Приватного підприємства імені Зубковського на її користь заборговану грошову суму по орендній платі в сумі 36000,00 грн. та судовий збір в сумі 1211,20 грн. Ухвалою суду від 14.03.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 14.04.2025 підготовче провадження у справі було закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача адвокат Стахурлов І.І. до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, просив задовольнити позову заяву, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача, сповіщений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву та заперечень проти позову не надав. Згідно із ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи відсутність заперечень позивачки, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Частиною 1 ст. 3 ЦК України встановлено, що загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Як встановлено судом, [PERSON] належить земельна ділянка площею 4,45 га, кадастровий номер: 5323289600:00:004:0046, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ПЛ №032291, виданого 04.06.2004 (а.с. 4). У ст. 11 ЦК України надано перелік підстав виникнення юридичних прав та обов`язків (юридичних фактів), які виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з дій, що не передбачені такими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з таких підстав є відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору найму, регулюються актами земельного законодавства ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Статтею 629 ЦК України закріплено обов`язковість виконання договору сторонами. Статтею 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. У відповідності з ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно ст. 125 ЗК України право на земельну ділянку, а також право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У ст. 13 Закону України «Про оренду землі» надано визначення договору оренди землі, а саме договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У ч. 1 ст. 627 ЦК України деталізовано принцип свободи договору та зазначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, тому вольовий характер визначення строку не викликає сумніву. Таким чином, сторони наділені значними можливостями впливати на момент настання або закінчення строків, оскільки можуть змінювати строк, наближати або віддаляти його настання. 26.12.2016 між [PERSON] та Приватним підприємством імені Зубковського було укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,45 га, кадастровий номер 5323289600:00:004:0046, який зареєстрований 30.08.2017, номер запису про інше речове право 22089184, дії договору укладено на 7 років (а.с. 7). Відповідно до п. 4.1 договору, за користування вказаною в договорі земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю орендну плату у розмірі 14,5 % за рік від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, зазначеної в п. 2.2. цього договору. Пунктом 4.2. договору встановлено, що орендар сплачує орендну плату протягом строку дії цього договору в строк з 15 січня поточного року по 15 січня наступного. Як вбачається з матеріалів справи та не було спростовано відповідачем, орендну плату за користування земельною ділянкою за 2022 та 2023 роки ПП імені Зубковського на користь позивачки не сплатило. Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Відповідно до положень абз. 7 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про оренду землі» орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку. Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про оренду землі», у разі невиконання зобов`язань за договором оренди землі сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором. Згідно з інформацією в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права щодо об`єкта нерухомого майна земельна ділянка з кадастровим номером 5323289600:00:004:0046 станом на 06.03.2024 перебувала в оренді ПП імені Зубковського, номер запису про інше речове право 22089184, дата державної реєстрації 30 серпня 2017 року (а.с.6). З метою отримання від відповідача розрахунку, представник позивачки звертався до ПП імені Зубковського з адвокатськими запитами. Однак, станом на день звернення до суду інформації щодо розміру заборгованості по орендній платі перед [PERSON] за 2022 та 2023 роки не отримано (а.с. 9). Згідно п. 4.1 договору оренди земельної ділянки за користування земельною ділянкою орендар, тобто ПП імені Зубковського, сплачує орендодавцю плату в розмірі 14,5% за рік від нормативної оцінки земельної ділянки, зазначеної в п. 2.2 цього договору. Пункт 2.2 передбачено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 129505,70 грн. Відповідно 14,5% від суми 129505,70 становить 18778,33 грн. орендної плати за рік за договором, 27556,66 грн. за два роки без відрахувань. Поряд з цим, позивачкою сума орендної плати за два роки обрахована як 36400,00 грн. З огляду на те, що позивачка просила стягнути орендну плату за 2022 та 2023 роки саме у розмірі 36400,00 грн (а.с. 15 зі звороту), суд, не виходячи за межі позовних вимог, приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, тому з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути сплачений нею при зверненні до суду судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved