Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

18.07.2022 [PERSON] звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 19.06.2004 [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , який розірвано заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.07.2019 у справі № 522/3215/19. За час перебування у шлюбі подружжям було набуто нерухоме майно, яке позивач просить суд поділити шляхом визнання за нею права приватної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що складається з чотирьох кімнат, житловою площею 57,7 кв.м., загальною площею 89,2 кв.м., та на нежитлове приміщення підвалу розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 56,5 кв.м., стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] 9\~968,00 грн вартості спільно нажитого майна. Позивач зазначає, що кошти на придбання квартири складались з 45\~000,00 дол. США отриманих у кредит та 55\~000,00 дол. США її дошлюбних заощаджень, отже її частка на придбання квартири складає 55 %, пізніше у зв`язку з непогашенням відповідачем кредитних зобов`язань нею було сплачено 12\~000,00 дол. США, отриманих нею страхових виплат, отже її частка зросла до 67 %, та враховуючи виплату за час шлюбу 25\~625 дол. США кредитних коштів, з яких складає 9\~687,50 дол. США, її частка зросла до 77 %. Вартість квартири за адресою: [ADDRESS] , на час поділу згідно висновку про ринкову вартість об`єкту складає 1\~495\~260,00 грн. Відповідно 77 % квартири придбано за власні кошти [PERSON] та поділу підлягає 23 % вартості квартири, що у гривневому еквіваленті складає 343\~909,80 грн її ринкової вартості. Враховуючи, що сума 343\~909,80 грн була сплачена із спільних коштів подружжя, то частки кожного у спільній власності складає 171\~954,90 грн. Вартість нежитлового приміщення підвалу, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на час поділу, згідно висновку про ринкову вартість об`єкту складає 209\~050 грн, отже частки, що належить [PERSON] складає 104\~525,00 грн. Стосовно поділу іншої нерухомості нежитлових приміщень площею 100,4 кв.м. та площею 408,8 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] , то вони були відчужені відповідачем [PERSON] під час шлюбу, на відчуження яких позивачкою було надано нотаріально засвідчену згоду. Однак обумовлені договори не відбулись через відмову покупця і питання продажу нерухомих об`єктів по [ADDRESS] взагалі відпало. Згодом, під час окремого проживання [PERSON] маючи письмову згоду [PERSON] на продаж майна, уклав договори про відчуження нежитлових приміщень та виручені кошти присвоїв. За викладених обставин, відповідач винен [PERSON] частки вартості продажу з кожного нежитлового приміщення: 32\~675,50 грн за нежитлове приміщення горища, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 408,8\~кв.м. та 40\~125,00 грн за нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] загальною площею 100,4 кв.м., що разом становить 72\~800,50\~грн. Тому, враховуючи, що вартість частки квартири та підвального приміщення по [ADDRESS] , що належить відповідачу складає 171\~954,90 грн + 104\~525,00 (вартість частки підвального приміщення [ADDRESS] ) = 276\~479,00 грн (належить відповідачу). Вартість часток в двох нежитлових приміщеннях по [ADDRESS] , що належить позивачу 266\~511,38 грн. 276\~479,00 грн - 266\~511,38 грн = 9\~968,00 грн. Отже відповідачу підлягає виплаті сума у розмірі 9\~968,00 грн. 20.07.2022 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху. 22.07.2022 від позивача надійшло клопотання про відстрочення сплати судового збору. 01.08.2022 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі. 08.09.2022 від представника позивача надійшла заява про виклик свідків, яку ухвалою суду від 16.03.2023 задоволено. 08.09.2022 від представника позивача надійшло клопотання про приєднання доказів, а саме: звіту про незалежну оцінку ринкової вартості об`єкта квартири [ADDRESS] ; звіту про незалежну оцінку ринкової вартості об`єкта підвального приміщення, розташованого в буд. [ADDRESS] ; копії консультаційного висновку № 07/01-01 від 07.03.2022 з ймовірної оцінки ринкової вартості станом на 05.11.2023; копії свідоцтва про шлюб; копії довідки ДНАП ОМР № Г7-115159-ф/л від 29.07.2022; копії довідки ДНАП ОМР № Г7-115182-ф/л від 29.07.2022; копії довідки ДНАП ОМР № Г7-115179-ф/л від 29.07.2022; копії довідки КП «ЖКС «Порто-Франківський» від 03.02.2014 про не проживання [PERSON] ; копії акту від 28.07.2022 про не проживання відповідача [PERSON] ; копії договору від 27.10.2001 продажу [PERSON] права на частку магазина «Флора» (Кіпр) Марії Понадополос; копії розписок від 30.12.2001 займу у [PERSON] коштів [PERSON] ; копії договору від 26.07.2005 про передачу [PERSON] коштів відповідачу [PERSON] ; копії заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.03.2017 у справі 522/22255/16-ц; копії страхового поліса на [PERSON] ; копії чеку від 01.03.1999 зарахування коштів на страховий рахунок [PERSON] ; копії заяви від 13.11.2013 [PERSON] про виконання страховиком зобов`язань за договором від 22.05.2001; копії квитанцій по страхових виплатах від 03.03.2001, 07.06.2001; копії розписки від березня 2013 року [PERSON] про отримання від [PERSON] грошей на погашення кредиту. 10.10.2022 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначає, що відповідач з позовною заявою не згоден, оскільки між ним та позивачем шлюбні (сімейні) відносини припинились лише в 2019 році, з моменту розірвання шлюбу заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси 18.07.2019. Щодо тверджень позивача про несплату відповідачем аліментів на дітей, зауважує, що позивачка не зверталась до нього з позовною вимогою про стягнення аліментів на утримання дітей та з вимогою про встановлення фактичного проживання дітей з матір`ю. Крім того, з виписок з АТ КБ «Приват Банк» вбачається, що відповідачем з 2019 року сплачуються кошти на особисті рахунки дітей. Більш того, згідно виписки з АТ КБ «Приват Банк» саме [PERSON] сплачує за спожиті комунальні послуги по спірній квартирі. Щодо посилання позивача на продаж двох нежитлових приміщень, зазначає, що у разі незгоди на продаж чинним законодавством України передбачено звернення з відповідним позовом до суду щодо визнання договору купівлі-продажу недійсним. Але позивач своїм правом не скористався. Стосовно тверджень позивача, що гроші на купівлю спірної квартири та погашення кредитної заборгованості за кредитним договором надавались [PERSON] зазначає, що 45\~000,00 доларів США було взято відповідачем в кредит в АКБ «Райффайзенбанк України» на придбання спірної квартири та 55\~000,00 доларів США були у його приватній власності, тому вклад позивачки в купівлю спірної квартири має оцінюватись у 22\~500,00 дол. США (оскільки кредит є сумісною власністю подружжя). Договір від 26.07.2005, згідно якого [PERSON] нібито передала [PERSON] 55\~000,00 дол. США для купівлі спільної квартири, а [PERSON] зобов`язався в подальшому після остаточного погашення кредиту оформити її на позивачку, відповідач вважає неналежним доказом, оскільки з його змісту неможливо встановити його правову природу, а також враховуючи погашення заборгованості ще в травні 2019 року, не зрозуміло чому позивачка не зверталась до суду з вимогою до [PERSON] про зобов`язання вчинити певні дії переоформити квартиру. Щодо угоди від 27.10.2001 за якою [PERSON] передала [PERSON] права на частину магазину в розмірі 53\~000 фунтів, зауважує, що дана угода підлягала нотаріальному посвідченню. Окрім цього, в угоді не містяться дані, які б могли ідентифікувати сторін угоди (паспортні дані, ідентифікаційний код, тощо), відсутні підписи сторін. А також згідно цієї угоди не вбачається, що саме [PERSON] належить на праві власності частина магазину. Вважає угоду від 27.10.2001 не належним, не допустимим, не достовірним та не обґрунтованим доказом у справі. Стосовно розписки від 30.12.2001 [PERSON] про взять в борг у [PERSON] 50\~000,00 дол. США та повернення грошових зобов`язань вже на суму 55\~000,00 дол. США, вказує, що в розписці не можливо ідентифікувати позичальника та позикодавця (відсутні паспортні дані, ідентифікаційний код), відсутні підписи сторін. На підставі вищевикладеного вважає, що зазначена боргова розписка має ознаки фальсифікації та є не належним, не допустимим, не обґрунтованим доказом у справі. Щодо 13\~000,00 дол. США, які нібито були власними коштами позивача та були передані відповідачу, зазначає, що згідно документу від березня 2013 року, [PERSON] нібито передала [PERSON] грошові кошти в розмірі 13\~000,00 доларів США, однак в документі не містяться дані, які б могли ідентифікувати сторін (паспортні дані, ідентифікаційний код), відсутні підписи сторін, а тому даний документ від березня 2013 року є сфальсифікованим. У задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. Поділити майно, а саме квартиру [ADDRESS] , загальною площею 89,2 кв.м., шляхом визнання ідеальних часток: частки за [PERSON] , частки за [PERSON] без його реального поділу; поділити нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 56,5 кв.м. по [ADDRESS] шляхом визнання ідеальних часток частки за [PERSON] , частки за [PERSON] без його реального поділу. 10.11.2022 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій вона підтримує свої позовні вимоги. 10.11.2022 від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів, яке ухвалою суду від 16.03.2023 задоволено. 07.12.2022 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначає, що відчужені за час перебування у шлюбі два нежитлових приміщення не підлягають поділу в межах даної справи, оскільки позивачка надавала нотаріальну згоду на їх відчуження, а грошові кошти з їх продажу були витрачені на потреби сім`ї. 01.02.2023 від представника відповідача надійшли заперечення на клопотання про витребування доказів. 16.03.2023 від представника позивача надійшло клопотання про приєднання уточненої позовної заяви, у якій вона просить суд в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя визнати за нею право приватної власності на наступне майно: - квартиру за адресою: [ADDRESS] , що складається з чотирьох кімнат, житловою площею 57,7 кв.м., загальною площею 89,2 кв.м.; - нежитлове приміщення підвалу розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 56,5 кв.м. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 175\~179,75 грн вартості спільно нажитого майна (оскільки вартість часток в двох нежитлових приміщеннях по [ADDRESS] що належить позивачу складає 72\~800,50 грн; вартість часток квартири та підвального приміщення по [ADDRESS] , що належить відповідачу складає 143\~455,25 грн + 104\~525 (вартість частки підвального приміщення по [ADDRESS] ) = 247\~980,25 грн (належить відповідачу) 247\~980,25 грн 72\~800,50 грн = 175\~179,75 грн). 16.03.2023 від представника позивача надійшла заява про виклик свідків, яку ухвалою суду від 16.03.2023 задоволено. 20.04.2023 на виконання ухвали суду від 16.03.2023 від Головного управління ДПС в Одеські області надійшла відповідь, згідно якої [PERSON] з 09.03.2006 зареєстровано у якості ФОП з додатками (відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми та джерела виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] ). 24.04.2023 на виконання ухвали суду від 16.03.2023 від ТОВ «Виробнича компанія «ПЛАЗМА» надійшла довідка про доходи [PERSON] за період з 01.07.2003 по 03.01.2017. 07.07.2023 від представника відповідача надійшла заява про виклик свідків, яка протокольною ухвалою суду від 10.10.2023 задоволена. 10.10.2023 протокольною ухвалою суду повторно витребувано докази у АТ «ОТП Банк». 31.10.2023 на виконання ухвали суду від 16.03.2023 від АТ «ОТП Банк» надійшла відповідь, згідно якої для надання інформації по клієнту потребується більше часу. 07.11.2023 на виконання ухвали суду від 16.03.2023 від АТ «ОТП Банк» надійшла відповідь, згідно якої станом на 27.10.2023 заборгованість клієнта [PERSON] за кредитним договором № ML-500/047/2005 від 27.07.2005 відсутня. 28.11.2023 від представника позивача надійшло клопотання про приєднання уточненої позовної заяви, у якій просить суд в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя визнати за нею право приватної власності на наступне майно: - квартиру за адресою: [ADDRESS] , що складається з чотирьох кімнат, житловою площею 57,7 кв.м., загальною площею 89,2 кв.м.; - нежитлове приміщення підвалу розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 56,5 кв.м. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 175\~179,75 грн вартості спільно нажитого майна. Розрахунок проведено наступним чином: 143\~455,25 грн вартості квартири по [ADDRESS] + 104\~525,00 грн вартості нежитлового приміщення по [ADDRESS] , 57 = 247\~980,25 грн; вартості двох нежитлових приміщень відчужених відповідачем по [ADDRESS] становить 72\~800,50 грн. Отже, 247\~980,25 грн 72\~800,50 грн = 175\~179,75 грн. 18.01.2024 у судовому засіданні представник позивача просив залишити заяву про збільшення позовних вимог від 16.03.2023 без розгляду, яке протокольною ухвалою суду від 18.01.2024 задоволено. 18.01.2024 ухвалою суду заяву представника позивача від 28.11.2023 про збільшення позовних вимог прийнято до розгляду. 12.02.2024 від представника відповідача надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог. У задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. Просить поділити майно, а саме квартиру [ADDRESS] , загальною площею 89,2 кв.м., шляхлм визнання ідеальних часток: частки за [PERSON] , частки за [PERSON] без його реального поділу; поділити нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 56,5 кв.м. по [ADDRESS] шляхом визнання ідеальних часток частки за [PERSON] , частки за [PERSON] без його реального поділу. 26.03.2024 від позивача надійшла заява про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті. 26.03.2024 від представника відповідача надійшла заява про закриття підготовчого провадження та розгляд справи по суті. 26.03.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 24.12.2024 у судовому засіданні здійснено допит свідка [PERSON] , яка зазначила, що вона працювала на заводі, крім того у неї було приватне підприємство та вона продала дві квартири. Вона збирала кошти для сина. Для придбання спірної квартири на [ADDRESS] вона надала [PERSON] 70\~000,00 доларів США. Зазначає, що на придбання квартири [PERSON] взяв кредит, який погасив лише у минулому році. Наразі в спірній квартирі проживає [PERSON] 24.12.2024 у судовому засіданні [PERSON] просила залишити без виконання ухвалу суду від 16.03.2023 про виклик свідків, яке протокольною ухвалою суду від 24.12.2024 задоволено. 29.04.2025 у судовому засіданні представник відповідача просив залишити без виконання ухвалу суду від 10.10.2023 стосовно допиту свідка, яке протокольною ухвалою суду від 29.04.2025 задоволено. Надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що з 19.06.2004 [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , який розірвано заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.07.2019 у справі №\~522/3215/19. За час шлюбу подружжям було набуто наступне нерухоме майно: - квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 89,2 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27.07.2005, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4789, яка зареєстрована за [PERSON] - нежитлове приміщення підвалу розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 56,5 кв.м., підставою виникнення права власності є рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06.12.2007 у справі № 2-7839/07; ухвала Апеляційного суду Одеської області від 06.08.2015, яке зареєстроване за [PERSON] . Також 05.11.2013 між [PERSON] та [PERSON] укладено нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу нежитлових приміщень загальною площею 100,4 кв.м. та 408,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS] за ціною 80\~250,00 грн та 63\~351,00 грн відповідно. В договорах зазначено, що вказані приміщення належать [PERSON] на праві приватної власності, а відчуження здійснено за письмової згоди дружини продавця [PERSON] , справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ярош О.М. 14.09.2012 за реєстровим № 1877. Таким чином, зазначені нежитлові приміщення відчужені відповідачем за час перебування сторін у шлюбі та за наявності нотаріальної згоди позивачки на їх відчуження, а відтак отримані за їх відчуження кошти є такими, що витрачені на потреби сім`ї, а тому поділу під час вирішення даного спору не підлягають. Відповідно до\~частини третьої\~статті 368 Цивільного кодексу України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою\~статті 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно зі\~статтею 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до положень частини першої\~\~статті 71 СК України\~майно,\~\~що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу,\~\~може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно із частинами другою та третьою\~статті 372 ЦК України\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).\~Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві\~спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). КЦС ВС у постанові від 14.02.2024 у справі 752/18272/18 зазначив, що при вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу. Тобто ст. \~60 СК України\~встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04. 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18. У постанові Верховного Суду від 03.04.2020 у справі № 286/1537/16-ц зазначено, що набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію права спільної сумісної власності подружжя. Верховний Суд у постанові від 09.07.2021 у справі № 161/8116/19 зазначив, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, то презумпція права спільної сумісної власності подружжя не спростована. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 71 СК України\~майно,\~що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою\~статті 70 СК України\~в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи. Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша\~статті 60 СК України). У постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-3037 цс 15 вказано, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК України, частина третя\~статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої\~статті 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта\~статті 65 СК України). У подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за рахунок останніх майно, унаслідок укладення кредитних договорів, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Зазначена правова позиція наведена у постанові КЦС ВС від 01.07.2020 у справі №\~210/6683/14-ц. У даній справі рівність часток нежитлового приміщення підвалу, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 56,5 кв.м., сторонами не заперечується, отже частки колишнього подружжя є рівними та становлять по у кожного. Натомість заперечуючи проти рівності часток у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] зазначає про те, що кошти на її придбання складались з 45\~000,00 дол. США отриманих [PERSON] у кредит та 55\~000,00 дол. США її дошлюбних заощаджень, отже її частка на придбання квартири складає 55 %, пізніше у зв`язку з непогашенням відповідачем кредитних зобов`язань нею було сплачено 13\~000,00 дол. США, отриманих нею страхових виплат, отже її частка зросла до 68 %, та враховуючи виплату за час шлюбу 25\~625 дол. США кредитних коштів, з яких складає 12\~812,50 дол. США, її частка зросла до 81 %. Позивачка стверджує, що вартість квартири за адресою: [ADDRESS] , на час поділу згідно висновку про ринкову вартість об`єкту складає 1\~495\~260,00 грн, відповідно 81 % квартири придбано за власні кошти [PERSON] та поділу підлягає 19 % вартості квартири, що у гривневому еквіваленті складає 286\~940,49 грн її ринкової вартості, та враховуючи, що сума 286\~940,49 грн була сплачена із спільних коштів подружжя, то частки кожного у спільній власності складає 143\~455,25 грн. На підтвердження своїх доводів позивачкою надано копію кредитного договору № ML-500/047/2005 від 27.07.2005, укладеного між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] , за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 45\~000,00 дол. США з цільовим призначенням для придбання нерухомого майна та строком повернення до 27.07.2020; вимогу приватного виконавця Колечко Д.М. від 11.03.2019 про сплату [PERSON] заборгованості за кредитним договором № ML-500/047/2005 від 27.07.2005 у сумі 811\~734,65 грн та судових витрат у сумі 12\~901,01 грн у зведеному виконавчому провадженні № 58198141 з виконання виконавчих листів Приморського районного суду м. Одеси № 522/22255/16-ц від 20.12.2018; довідки MEDLIFE про виплату [PERSON] 3\~158,77 дол. США та 13\~000,00 дол. США; розписку [PERSON] про отримання від [PERSON] 13\~000,00 дол. США для погашення кредитної заборгованості за квартиру за адресою: [ADDRESS] ; заяву [PERSON] про передачу прав на частки магазину [PERSON] за 53\~000,00 кіпріотських фунтів від 27.10.2001; розписку [PERSON] про отримання 50\~000,00 дол. США від [PERSON] від 30.11.2001 та копію договору від 26.07.2005 за умовами якого [PERSON] надала [PERSON] 55\~000,00 дол. США, які є її особистим накопиченням до укладення шлюбу 19.07.2004, для оплати коштів за договором купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , вартість якої 100\~000,00 дол. США. Згідно відомостей наданих ГУ ДПС в Одеській області від 13.04.2023 [PERSON] зареєстрований як ФОП з 09.03.2006, його дохід становить: з 09.03.2006 по 31.12.2006 158\~486,07 грн; з 01.01.2007 по 31.12.2007 473\~165,00 грн; з 01.01.2008 по 31.12.2008 487\~560,00 грн; з 01.01.2009 по 31.12.2009 142\~451,00 грн; з 01.01.2010 по 31.12.2010 225\~178,00 грн; з 01.01.2011 по 31.12.2011 66\~700,00 грн; з 01.01.2012 по 31.12.2012 28\~924,13 грн; з 01.01.2013 по 31.12.2013 9\~910,00 грн; з 01.01.2014 по 31.12.2014 4\~000,00 грн; з 01.01.2015 по 31.12.2015 3\~000,00 грн; з 01.01.2016 по 31.12.2016 24\~147,63 грн; з 01.01.2017 по 31.12.2017 693\~095,79 грн; з 01.01.2018 по 31.12.2018 49\~991,80 грн; з 01.01.2019 по 31.12.2019 0,00 грн; з 01.01.2020 по 31.12.2020 0,00 грн; з 01.01.2021 по 31.12.2021 86\~470,00 грн; з 01.01.2022 по 31.12.2022 111\~000,00 грн. Також згідно відомостей наданих ГУ ДПС в Одеській області за період з 2 кварталу 2003 року по 4 квартал 2007 року [PERSON] отримував дохід в ТОВ ВК «Плазма», ПП «О.С.Т.», його заробітна плата становила від 363,39 грн до 12\~477,61 грн, за період з 1 кварталу 2008 року по 4 квартал 2012 року [PERSON] отримував дохід в ТОВ ВК «Плазма», його заробітна плата становила від 1\~950,00 грн до 7\~500,00 грн, а з 1 кварталу 2013 року по 4 квартал 2017 року [PERSON] отримував дохід в ТОВ ВК «Плазма», МПП «Зенит» та ін., його заробітна плата становила від 4\~042,94 грн до 21\~637,66 грн. Згідно довідки ТОВ ВК «Плазма» від 19.04.2023 № 19/04 дохід [PERSON] за період з 01.07.2023 по 03.01.2017 включаючи всі виплати, винагороди складає за роками: 2003 рік 1\~174,44 грн; 2004 рік 2\~705,04 грн; 2005 рік 4\~653,37 грн; 2006 рік 7\~757,92 грн; 2007 рік 6\~883,11 грн; 2008 рік 6\~344,66 грн; 2009 рік 7\~165,46 грн; 2010 рік 9\~628,10 грн; 2011 рік 10\~847,99 грн; 2012 рік 24\~582,00 грн; 2013 рік 24\~582,00 грн; 2014 рік 15\~726,33 грн; 2015 рік 27\~844,09 грн; 2016 рік 15\~992,40 грн; 2017 рік 1\~189,21 грн. Заперечуючи проти доводів [PERSON] відповідач зазначає про те, що 55\~000,00 дол. США на купівлю квартири за адресою: [ADDRESS] , є його особистими заощадженнями, коштів від позивачки в сумі 55\~000,00 дол. США та в сумі 13\~000,00 дол. США він не отримував. Також відповідачем надано копію розписки від 12.03.2004 про отримання ним коштів у борг від своєї матері [PERSON] в сумі 77\~000,00 дол. США, що підтверджено нею у судовому засіданні під час її допиту як свідка. Відповідач вказує, що позивачкою належними та допустимими доказами не доведено отримання [PERSON] коштів від [PERSON] в сумі 55\~000,00 дол. США та в сумі 13\~000,00 дол. США на придбання квартири за адресою: [ADDRESS] , оскільки зі змісту договору від 26.07.2005 за яким [PERSON] нібито передала [PERSON] 55\~000,00 дол. США для купівлі зазначеної квартири, неможливо ідентифікувати сторін так як відсутні паспортні дані, РНОКПП, також неможливо встановити правову природу самого договору та як наслідок, встановити чи підлягає такий договір нотаріальному посвідченню. Відповідач акцентує, що позивачка на підставі договору від 26.07.2005, після виплати заборгованості за кредитом, не зверталась до суду з вимогою до [PERSON] про зобов`язання вчинити певні дії переоформити квартиру на неї, як передбачено умовами цього договору, оскільки їй відомо, що договір є підробленим. Також відповідач стверджує, що позивачка не отримувала страхову виплату у сумі 13\~000,00 дол. США та відповідно не могла передати ці кошти позивачу за розпискою у березні 2013 року, оскільки з наданих копій виплати страхового полісу № 20,180.021 від 13.11.2013 вбачається виплата їй коштів лише в сумі 3\~158,77 дол. США, тоді як інша копія страхового полісу містить печатку банку про сплату 1\~000,00 дол. США 03.03.2001, печатки банку про виплату позивачці 13\~000,00 дол. США квитанція не містить. Крім того, відповідач посилається на неналежність доказів, а саме: заяви [PERSON] про передачу прав на частки магазину [PERSON] за 53\~000,00 кіпріотських фунтів від 27.10.2001 та розписки [PERSON] про отримання 50\~000,00 дол. США від [PERSON] , оскільки останні не відповідають вимогам законодавства щодо їх оформлення та не містять ідентифікуючих ознак (паспортні дані, РНОКПП). Крім того, відповідачем долучено докази сплати аліментів на утримання дітей, оплати відвідування гуртків, оплати медичних послуг з 2017 року по 2020 рік дітей та в т.ч. [PERSON] . Надаючи оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що спірна квартира була придбана подружжям у період перебування у шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю, частки сторін є рівними, підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частин другої та третьої \~статті 70 СК України\~відсутні. Доводи [PERSON] про те, що вона сплатила більшу частину вартості квартири за рахунок її особистих дошлюбних заощаджень у сумі 55\~000,00 дол. США, які вона надала [PERSON] для купівлі спірної квартири за договором від 26.07.2005, та у сумі 13\~000,00 дол. США, які вона надала йому в березні 2013 року за розпискою, а також у сумі 12\~812,50 дол. США виплаченого кредиту, тому її частка у спірній квартирі становить 81 %, що є підставою для відступу від засад рівності часток у майні, відхиляються судом, оскільки питання щодо компенсації частини сплаченого кредиту та повернення коштів за вказаним договором та розпискою слід вирішувати в іншому спорі з наданням відповідної правової оцінки вказаним правочинам. Подібний правовий висновок наведено у постанові КЦС ВС від 01.07.2020 у справі №\~210/6683/14-ц. Також ВП ВС у постанові від 23.01.2024 у справі №\~523/14489/15-ц вказала, що задоволення вимоги про поділ квартири як спільної сумісної власності шляхом визнання за позивачем та колишньою дружиною права власності на її частину за кожним саме собою свідчить про припинення правового режиму спільної сумісної власності на такий об`єкт, тому немає підстав для зазначення в резолютивній частині рішення про припинення такого режиму щодо квартир. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] про поділ майна подружжя шляхом визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на частку квартири за адресою: [ADDRESS] , яка складається з чотирьох кімнат, житловою площею 57,7 кв.м., загальною площею 89,2 кв.м. та на частку нежитлового приміщення підвалу, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 56,5 кв.м. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК\~України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позову та відстрочення позивачу ухвалою суду від 01.08.2022 сплати судового збору до ухвалення судом рішення у справі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 3\~721,50 грн та з позивача на користь держави підлягає сплаті судовий збір у сумі 3\~721,50 грн.

Outcome: partial