Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

21 лютого 2025 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулись заявники із вищевказаною заявою окремого провадження, в якій просили встановити факт належності їм правовстановлюючого документу свідоцтва про право власності на житло від 05 січня 1999 року, виданого АТ «Металургмаш» згідно з розпорядженням (наказом) від 05 січня 1999 року №П-7. В обґрунтування своєї заяви заявники послались на те, що Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради було відмовлено заявника у грудні 2024 року у проведенні реєстраційних дій щодо нерухомого майна, вказаного у зазначеному свідоцтві про право власності на житло, що мотивовано наявністю розбіжностей у написанні прізвищ заявників, зазначених у такому правовстановлюючому документі порівняно із документами, що посвідчують особи заявників, а також написанні по батькові заявника [PERSON] в одну літер. Вказуючи на те, що означені розбіжності зумовлені технічними помилками при перекладі прізвищ та по батькові заявників з російської на українську мови, що підтверджується додатними до заяви доказами, заявники просили задовольнити їх заяву в повному обсязі. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2025 року вищевказану заяву окремого провадження було прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку призначено до розгляду в судове засідання. Цією ж ухвалою до участі у справи залучено в якості заінтересованих осіб Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Приватне акціонерне товариство «Металургмаш». В судовому засіданні заявники вимоги своєї заяви підтримали, просила заяву задовольнити в повному обсязі з викладених у ній підстав та обставин. Заінтересовані особи в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. За таких обставин суд у відповідності до ст.ст.10, 211, 223, 294 ЦПК України вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті за наведеної явки у часників розгляду справи. Вислухавши заявників, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені на ступні фактичні та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 16 грудня 2024 року державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради було прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій №76636665, а саме в реєстрації за заявниками права власності на квартиру [ADDRESS] . Відмова мотивована тим, що для проведення зазначеної реєстраційної дії заявниками було подано свідоцтво про право власності на житло від 05 січня 1999 року, видане на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , такі ж анкетні дані співвласників містять і у відомостях, отриманих з КП «ДМБТІ» ДМР. Викладене підтверджується копією вказаного рішення. Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 05 січня 1999 року, виданого АТ «Металургмаш» згідно з розпорядженням (наказом) від 05 січня 1999 року №П-7 у ньому зазначено, що співвласниками квартири дійсно є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В той же час, зі змісту копії ордеру на туж квартиру від 16 грудня 1998 року слідує, що його заповнено російською мовою та видано на ім`я наступних осіб « [PERSON] » (наниматель), « [PERSON] » (муж), « [PERSON] » (дочь), « [PERSON] » (дочь). Вже довідка про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення була заповнена українською мовою, де анкетні дані прописаних у квартирі осіб зазначені наступним чином « [PERSON] , 1961 року народження, наймач», « [PERSON] , 1962 року народження, чоловік», « [PERSON] , 1984 року народження, дочка», « [PERSON] , 1986 року народження, дочка». Копія довідки наявна у справі. Також матеріали справи містять копії заяви, розпорядження органу приватизації, копію технічного паспорту на квартиру, в яких вказані анкетні дані « [PERSON] ». Як вбачається зі змісту копій паспортів громадян України, копій свідоцтв про шлюб анкетні дані заявників є наступними « [PERSON] , [INFO] (українською мовою)/ [PERSON] (російською мовою), [PERSON] , [INFO] (українською мовою)/ [PERSON] (російською мовою), [PERSON] , [INFO] (українською мовою), [PERSON] , [INFO] (українською мовою)». При цьому відповідно копій свідоцтв про народження (заповнено російською мовою), копій свідоцтв про шлюб (заповнено українською мовою), дошлюбне прізвище обох заявників [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] , яке однаково записано у зазначених документах російською та українською мовами. Вказані заявники є дочка інших двох заявників по справі. Як слідує зі змісту копії довідки провідного фахівця Центру гуманітаристики та української мови, кандидата філологічних наук, доцента кафедри української мови факультету української й іноземної філології та мистецтвознавства Дніпровського національного університету ім. Олеся Гончара українське прізвище [PERSON] та ім`я, від якого воно утворене ( [PERSON] ), словники подають з літерою и. Власна назва [PERSON] є зросійщеним варіантом нормативного прізвища [PERSON] , що виникла через помилку під час оформлення особових документів. Отже, прізвища [PERSON] [PERSON] потрібно вважати ідентичними. Відповідно до копії листа ПрАТ «Металургмаш» останнє (станом на 05 січня 1999 року Акціонерне товариство «Металургмаш») згідно рішення адміністрації та профспілкового комітету товариства №54 від 28 вересня 1998 року здійснило оформлення свідоцтва про право власності від 05 січня 1999 року на житлове помешкання квартиру [ADDRESS] . Копії паспортних документів, на підставі яких проведено оформлення свідоцтва про право власності від 05 січня 1999 року на вказану квартиру до матеріалів не долучалось. Відповідно ПрАТ «Металургмаш» не має можливості самостійно провести виправлення у прізвищах та по батькові у вищевказаному свідоцтві на право власності. Правовідносини, які виникли між учасниками справи, врегульовані нормами Конституції України, ЦПК України. Так, відповідно до ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. За змістом ст.ст.293, 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, одним із яких є встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. За змістом ст.ст.76, 89, 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)\~письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)\~показаннями свідків. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази як кожен окремо, так і в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви і необхідність її задоволення, ґрунтуючи своє рішення на наступному. У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Даний перелік не є вичерпним, і у судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Наведене свідчить про те, що у разі коли установи, які видали правовстановлюючі документи, не можуть виправити допущені в них помилки, особи мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа відповідно до положень вищезазначеної норми. При розгляді цих справ суд встановлює саме належність особі документа, а не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати: особа власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй; спадкоємці померлої особи власника цього документа для оформлення спадкових прав. Наведена правова позиція суду узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року по справі №320/948/18, Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2021 року по справі №733/324/21, п.12 постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, листом Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення». При розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20 серпня 2018 року по справі №545/1472/17. Стосовно обставин правовідносин учасників даної цивільної справи, то судом за наслідками розгляду справи на підставі аналізу змісту наявних у справі доказів, зокрема документів, які посвідчують особу заявників, обставини та умови оформлення видачі таких документів, їх співвідношення та взаємозв`язку в контексті наведених вище правових висновків і норм законодавства підтверджено, що свідоцтво про право власності на житло від 05 січня 1999 року, видане АТ «Металургмаш» згідно з розпорядженням (наказом) від 05 січня 1999 року №П-7, дійсно належить заявникам, а розбіжність в одну літеру в написанні прізвищ всіх заявників та по батькові першого заявника у їх паспортах громадян України (з урахуванням на свідоцтва про шлюбу та народження) та у зазначеному свідоцтві про право власності на житло зумовлена виключно різним перекладом прізвищ заявників з російської мови на українську при оформленні вказаного свідоцтва про право власності на житло. За таких обставин, оскільки встановлення даного юридичного факту необхідно заявникам для повної реалізації їх прав власників квартири, свідоцтво про право власності на житло за своїм характером є правовстановлюючим документом, можливість усунути встановлений недолік із помилкового написання прізвища власників в позасудовому порядку у заявників відсутня з об`єктивних причин, а встановлення даного юридичного факту не пов`язано із подальшим вирішенням спору про право, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність вимог заяви окремого провадження, а отже і про можливість її задоволення. У відповідності до ст.294 ч.7 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: approved