Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 28.09.2007 р. між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб та під час шлюбу ними придбано квартиру [ADDRESS] , як є спільною сумісною власністю. Просила суд визнати вищевказану квартиру спільною сумісною власністю подружжя, здійснити її поділ, визнавши за позивачем право власності на частину вказаної квартири. Сторони в судове засідання не з`явилися, представник позивача надала заяву в якій просить справу розглядати розглянути без її участі, щодо заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до частини другої\~статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та\~ [PERSON] зареєстрували шлюб 28.09.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб зареєстрованого відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 1917. 24.02.2015 р. під час шлюбу придбано квартиру [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 1280646 від 10.04.2025 року. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Статтями 70, 71 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Отже встановивши, що спірне нерухоме майно придбане подружжям під час перебування у шлюбі, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог і наявність підстав для поділу квартири між позивачем і відповідачем в рівних частинах. Також із відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 5 941,70 грн., що відповідає правилам розподілу судових втрат, визначеним ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved