Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») Москаленко М.С. звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором № 010/0995/82/0260834 від 14.12.2016 в розмірі 146235,26 грн, понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14.12.2016 між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0995/82/0260834, за умовами якого позичальнику встановлено кредитний ліміт в розмірі 14100,00 грн на строк на 48 місяців, з процентною ставкою в розмірі 42% річних. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. 24.07.2024 між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-72, у відповідності до умов якого АТ «Райффайзен Банк» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «Райффайзен Банк» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників № 2 від 26.07.2024 до договору відступлення права вимоги № 114/2-72 від 24.07.2024, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 146235,26 грн. Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати кредит, платити проценти за користування кредитом та виконувати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ані на рахунки попереднього кредитора. За таких підстав, позивач просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором № 010/0995/82/0260834 від 14.12.2016 в розмірі 146235,26 грн. Ухвалою суду від 05.03.2025 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 01.04.2025. Відповідачу було запропоновано протягом 15 днів із дня вручення копії даної ухвали суду подати відзив на позовну заяву, оформлений з додержанням вимог ст. 178 ЦПК України. 01.04.2025 розгляд справи відкладено до 06.05.2025 у зв`язку з неявкою відповідача. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. В надісланій позовній заяві просив розглянути справу без участі їх представника на підставі поданих письмових документів. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до приписів ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Зокрема, шляхом розміщення оголошення на веб-сайті судової влади України. Про причини неявки суд не повідомив та не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, а тому в силу вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до\~вимог ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, не подав відзив і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач в судове засідання повторно не з`явився, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, встановив таке. 14.12.2016 між ПАТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0995/82/0260834. Відповідно до п. 1.3, 1.4 договору розмір поточного ліміту кредиту на дату укладення договору складає 14100,00 грн., строком на 48 місяців, що починається з 14 грудня 2016 року та закінчується 14 грудня 2020 року (дата закінчення строку кредитування). Згідно із п. 1.5 договору процентна ставка за користування кредитом складає 42,0 % річних. Також відповідачем підписано заяву на отримання кредиту за програмою кредитування «Кредитна картка», довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредитного продукту «Кредитна картка Прозора»/»Кредитна карткаWorld»/ «Кредитна картка базова»/ «Кредитна картка «Fishka» від 14.12.2016, в якому зокрема зазначено: тип кредиту, сума/ліміт кредиту, строк кредитування, мета отримання кредиту, тип та розмір процентної ставки, відсотків річних, тощо. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 010/0995/82/0260834 від 14.12.2016 [PERSON] має заборгованість в розмірі 146235,26 грн, яка складається із заборгованості за основною сумою боргу, яка станом на 31.12.2024 не погашена відповідачем. 24.07.2024 між АТ «Райффайзен Банк» та «ФК «ЄАПБ» було укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-72, у відповідності до умов якого АТ «Райффайзен Банк» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «Райффайзен Банк» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Разом з цим, суд зауважує, що договір відступлення права вимоги № 114/2-72 від 24.07.2024 містить лише відомості про визначення термінів, про предмет договору, оплата та порядок розрахунків, засвідчення та гарантії сторін, додатки, інші істотні умови договору - відповідальність сторін, строк дії, порядок зміни та припинення договору відсутні. Окрім цього, договір відступлення права вимоги № 114/2-72 від 24.07.2024, не містить інформацію про суму грошових коштів, які необхідно сплатити клієнту на виконання умов договору відступлення права вимоги. Відповідно до витягу з реєстру боржників № 2 до договору відступлення права вимоги № 114/2-72 від 24.07.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором № 010/0995/82/0260834 від 14.12.2016 у сумі 146235,26 грн. Разом з цим, на підтвердження сплати ціни договору відступлення права грошової вимоги позивачем не подано письмового доказу, який би свідчив про перерахування грошових коштів на рахунок клієнта (платіжного доручення, квитанції тощо). Суд зауважує, що належними та допустимими доказами відступлення права вимоги є докази, які підтверджують належність виконання правонаступником своїх фінансових зобов`язань за договором відступлення прав вимоги, у зв`язку з чим перехід прав та обов`язків до правонаступника можуть підтверджувати відповідні первинні документи щодо повної оплати відступлення права вимоги (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 910/16109/14). Належних доказів\~із оплати відступлення права вимоги до нового кредитора ТОВ «ФК «ЄАПБ» суду не надано. Частиною 1\~ст.\~4\~ЦПК\~України передбачено,\~що кожна\~особа має\~право в\~порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися\~до\~суду за\~захистом\~своїх\~порушених,\~невизнаних\~або\~оспорюваних прав,\~свобод\~чи\~ законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 1077 ЦК України зазначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до вимог ч. 1, 2, 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 03.11.2021 (справа № 301/2368/14) зазначив, що вирішуючи питання про перехід до нового кредитора права грошової вимоги слід звернути увагу на наявність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за кожним договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором. На необхідність перевірки факту перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги також посилався Верховний Суд у постанові від 29.09.2021 в справі № 2-879/11 (провадження 61-10005св21) з огляду на умови такого договору, зокрема щодо набуття новим кредитором права вимога до боржника після здійснення оплати за вказаним договором. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно приписів ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Виходячи з викладеного вище, надавши належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та взаємозв`язку, враховуючи недоведеність права вимоги позивача за грошовим зобов`язанням відповідача, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Судові витрати слід покласти на позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed