Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивований тим, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради № 1031 від 26.05.2005 позивачці надано дозвіл на укладення договору найму з членом сім`ї квартиронаймача на квартиру [ADDRESS] . Разом з позивачкою в даній квартирі проживав її син [PERSON] . Починаючи з 07.01.2024 відповідач виїхав за межі України та у квартирі [ADDRESS] не проживає без будь-яких поважних на те причин, не сплачує комунальні платежі на утримання житла, особистих речей у квартирі немає та квартирою не цікавиться. Усі витрати за сплати комунальних платежів на утримання житла несе виключно позивачка, при цьому реєстрація відповідача у квартирі порушує права позивачки та її законні інтереси та створює незручності, оскільки позивачка змушена оплачувати додаткові комунальні послуги за відсутніх членів сім`ї, а також позбавлена можливості отримати субсидію. Вищезазначене й стало підставою для звернення позивачки до суду із вимогою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 11.03.2025 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Також, даною ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки, залучено Вінницьку міську раду та запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. У строк, визначений судом ухвалою від 11.03.2025, від відповідача та третьої особи відзив та письмові пояснення на позов на адресу суду не надійшли. У підготовче засідання учасники справи не з`явились, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України, були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомлено. Водночас, 22.04.2025 від відповідача на адресу суду надійшла заява про визнання ним позовних вимог та розгляд справи у його відсутність. Від позивачки та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки Вінницької міської ради 01.05.2025 на адресу суду надійшли заяви про проведення підготовчого засідання у їх відсутність. Враховуючи вищевикладене, заяви учасників справи, а також положення ст.ст. 198, 223 ЦПК України, суд ухвалив провести підготовче засідання у відсутність позивачки, відповідача та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки Вінницької міської ради (ухвала суду постановлена без оформлення окремого документа та занесена до протоколу судового засідання). Судом встановлено, що заява відповідача про визнання ним позовних вимог надійшла до суду до початку розгляду справи по суті. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 та ч. 1 ст. 206 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом, з метою з`ясування чи не суперечить визнання відповідачем позовних вимог закону та чи не порушує таке визнання прав, свобод чи інтересів інших осіб, встановлено наступне. Як вбачається з витягу з рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 1031 від 26.05.2005, житлово-експлуатаційним конторам надано дозвіл на укладення договору найму з членом сім`ї квартиронаймача, а саме: на трикімнатну квартиру [ADDRESS] площею 34, 83 кв.м. з [PERSON] , яка зареєстрована та проживає у цій квартирі з 1990 року, замість матері [PERSON] (виписана [INFO] ). Склад сім`ї 2 особи, в т.ч. син. (а.с. 41) З витягів з реєстру Вінницької територіальної громади від 28.12.2023 та 07.01.2025 встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 33, 37) Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається із заяви відповідача, ним визнається факт не проживання у спірному житловому приміщенні з 07.01.2024, зокрема відсутність у нього перешкод у користуванні цим житловим приміщенням. Поважних причин не проживання у спірному житловому приміщенні понад шість місяців відповідачем суду не повідомлено. Заява відповідача від 11.04.2025 (отримана судом 22.04.2025) вказує на його свідому поведінку, яка свідчить про втрату ним інтересу до такого жилого приміщення. Судом, у відповідності до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, встановлено, що визнання позовних вимог відповідачем є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Верховним Судом України в Постанові Пленуму № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, суд вважає за можливе визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] , тим самим задовольнивши визнаний відповідачем позов. Відповідно до Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» і п.\~50 Порядку\~декларування та\~реєстрації місця\~проживання (перебування),\~затвердженого постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~07.02.2022\~№ 265, дане судове рішення після набрання ним законної сили є підставою для зняття відповідача із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачкою при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 1\~211, 20 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 27.02.2025. (а.с. 29) Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому судом прийнято до уваги, що у відповідності до ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України,\~у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, а також положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір\~підлягає поверненню\~позивачці з\~державного бюджету\~в розмірі\~50\~відсотків судового\~збору,\~сплаченого при\~поданні позову\~ 605,\~60\~гривень, а решту судового збору в сумі 605, 60 гривень суд вважає за можливе залишити за позивачкою, враховуючи її клопотання викладене у позовній заяві. Доказів понесення інших судових витрат учасниками справи суду не надано. Враховуючи наведене,

Outcome: approved