Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

16 грудня 2024 року до Новобузького районного суду Миколаївської області надійшла справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до [PERSON] про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості у розмірі 143226,32 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] 26.08.2008 року було укладено кредитний договір № 11386582000 про надання останній кредиту на придбання житла у розмірі 19200,00 доларів США зі строком повернення до 25.08.2023 року зі сплатою відсотків у розмірі 13,50 % річних та щомісячними ануїтетними платежами не менше як 250 доларів США кожного місяця. Крім того, 12.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» (правонаступник АКІБ «УкрСиббанк») відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «КЕЙ - КОЛЕКТ», відповідно до Договору факторингу № 1 свої права вимоги за зобов`язаннями по вказаному вище кредитному договору. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором 12.09.2016 року Новобузьким районним судом Миколаївської області ухвалено рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю КЕЙ-КОЛЕКТ заборгованість за кредитним договором. Проте, рішення досі відповідачем не виконано, а тому, позивач нарахував 3 % річних на суму заборгованості стягнуту за рішенням суду та звернувся до суду з позовом. Саме ці кошти у загальному та судові витрати позивач просить суд стягнути з відповідача. Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 27 грудня 2024 року справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості\~передано на розгляд за підсудністю до Приморського районного суду міста Одеси (вулиця Балківська, 33, місто Одеса, Одеська область, 65029), оскільки з урахуванням місця реєстрації проживання відповідача, дана справа підсудна Ялтинському міському суду Автономної Республіки Крим. Разом з цим, відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду Всеволода Князєва від 05.07.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (суди Автономної Республіки Крим та м. Севастополя)» змінено територіальну підсудність судових справ (окрім кримінальних проваджень) Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим за Приморським районним судом міста Одеси (вулиця Балківська, 33, місто Одеса, Одеська область, 65029). 20 січня 2025 року матеріали справи № 481/2044/24 надійшли до Приморського районного суду м Одеси. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, дана справа була передана на розгляд судді Шенцевій О.П. 21 січня 2025 року ухвалою суду прийнято до розгляду та відкрито провадження\~у справі. У судове засідання 14 травня 2025 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце проведення судового засідання сповіщені належним чином. Відповідач належним чином сповіщена про причини неявки до судового засідання не повідомила. Суд вважає, що були створені всі умови для реалізації права відповідача на доступ до правосуддя, суд оцінює таку поведінку відповідача як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. У своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Більш того, в умовах воєнного стану, з огляду на неприпустимість зупинення роботи судів та здійснення правосуддя та на розумність строків розгляду справ, суд не має чекати, що особа щодо якої розглядається справа виявить бажання з`явитись до суду за умови не повідомлення суду причин своєї неявки. Таким чином, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280\~ЦПК України суд вважає необхідним провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. У разі\~неявки в\~судове засідання\~всіх учасників\~справичи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 4\~ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, дослідивши матеріали справи, дослідивши надані докази, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 26.08.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» і [PERSON] укладено кредитний договір № 11386582000, на підставі якого остання отримала споживчий кредит на придбання житла, а саме трикімнатної квартири по [ADDRESS] , у розмірі 19 200, 00 доларів США на строк до 25.08.2023 року на умовах сплати за користування кредитом 13,50 % річних щомісячними ануїтетними платежами не менше як 250 доларів США кожного місяця. 12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» (правонаступник АКІБ «УкрСиббанк») відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «КЕЙ - КОЛЕКТ», відповідно до Договору факторингу № 1 свої права вимоги за зобов`язаннями по вказаному вище кредитному договору №11386582000 від 26.08.2008 року. У порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання в повному обсязі не виконувала, в результаті чого утворилась заборгованість за кредитним договором, тому ТОВ «Кей Колект» звернувся до суду за захистом своїх прав. 12 вересня 2016 року Новобузьким районним судом Миколаївської області розглянуто справу № 481/707/15-ц та ухвалено рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю КЕЙ-КОЛЕКТ заборгованість за кредитним договором № 11386582000 від 26.08.2008 року 23502,58 доларів США, що еквівалентні 626 813,81 грн. Станом на дату звернення до суду, відповідачем рішення Новобузького районного суду Миколаївської області № 481/707/15-ц не виконано, що підтверджується Довідкою про наявність непогашеної заборгованості (а.с. 30). В зв`язку з чим, через невиконання рішення суду відповідачем, ТОВ «Кей Колект» звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про нарахування 3% річних на суму заборгованості, які просило стягнути з відповідача. Згідно з ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей\~15,\~16 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Згідно із частиною першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом ст. ст.\~524,\~533-535 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. У постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, викладено правовий висновок, згідно якого, виходячи із системного аналізу статей\~525,\~526,\~599,\~611 ЦК України, змісту кредитного договору суд дійшов висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та\~ЦК України. Вказане також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 23.10.2019 року по справі № 723/304/16-ц (14-360цс19). Загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення врегульовані нормами\~ст. 625 ЦК України. Згідно з вимогами ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. З огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки та у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Отже, позивач має право на отримання 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання вираженого в іноземній валюті. Із тексту позовної заяви вбачається, що стороною позивача за основу обрахувань 3 % річних була взята загальна сума боргового зобов`язання, що виражена у доларах США. При цьому, за наслідком такого обрахування, позивач просить стягнути таку суму 3 % річних, що виражена у доларах США. Законодавство України не містить обмежень прав кредитора вимагати стягнення за зобов`язаннями в іноземній валюті суми 3 % річних у національній валюті, обрахованої внаслідок конвертації за відповідним курсом загальної суми таких відсотків у доларах США. Відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, у той час як обіг іноземної валюти є обмеженим вимогами спеціального законодавства України. А відтак суд не може заперечувати право сторони на отримання, за його бажанням, 3 % річних у національній валюті, що повністю узгоджується із принципом диспозитивності цивільного права. Суд зазначає, що наявність вищевказаного судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржниками, не припинило правовідносин сторін кредитного договору у вказаних частинах, що у свою чергу не звільнило відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавило позивача, як кредитора, права на отримання сум, передбачених частиною другою\~статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей\~526,\~599 ЦК України. А тому, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову в частині вимог позивача щодо стягнення 3 % річних від простроченої суми заборгованості. Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача слід стягнути три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову ТОВ «Кей-Колект» платіжним дорученням сплатило судовий збір у розмірі 2422,40 грн., отже, зважаючи, що судом задоволено позовні вимоги, на користь позивача слід стягнути судовий збір, що становить 2422,40 грн.

Outcome: approved