Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

24 травня 2019 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання заповіту недійсним. 13 лютого 2020 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом, у якому змінили підстави позову, до [PERSON] , третя особа - Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання заповіту недійсним, Ухвалою суду від 01 листопада 2022 року, у зв`язку зі зміною прізвища, уточнено анкетні дані відповідача, визнано належним відповідачем у справі [PERSON] . 1.Стислий виклад позиції позивача На обґрунтування позову [PERSON] , [PERSON] посилалися на те, що [INFO] померла [PERSON] , яка була рідною тіткою їх матері, тобто, спадкодавець була їх двоюрідною бабусею. За життя, 23 травня 2017 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого заповідала їм, [PERSON] , [PERSON] у рівних частках кожному земельну ділянку (пай) № [NUMBER] , площею 6,0001 га., кадастровий номер: 6322280500:02:000:00561, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Бердянської сільської ради Зачепилівського району Харківської області, яка належала їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 485151, виданого 08.08.2012. Зазначений заповіт 23.05.2017 року посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. Зазначену земельну ділянку [PERSON] заповідала їм, оскільки існувала домовленість, що зазначена земельна ділянка буде належати їх матері - [PERSON] . Позивачі посилалися на те, що їх сім`я та [PERSON] мали тісні стосунки, їх мати завжди допомагала останній. У 2012 році [PERSON] захворіла, у зв`язку з чим, їх мати вимушена була взяти відпустку, щоб доглядати та лікувати тітку. З 2015 року [PERSON] стала скаржитися, що значно гірше стало жити з відповідачкою [PERSON] , запропонувала їх матері забрати всі правовстановлюючі документи на зберігання. Оскільки їх мати не претендувала на будь-яке майно, крім земельної ділянки, всі документи вона віддала відповідачці, а документи на земельний пай їх матері. В травня 2017 року [PERSON] проживала у них майже дві неділі, наполягала на складенні заповіту, у зв`язку з чим, 23.05.2017 року склала заповіт, згідно до якого заповідала їм зазначену вище земельну ділянку. У той же час, після смерті [PERSON] стало відомо, що існує інший заповіт, який остання склала 29.09.2017 р. на ім`я відповідачки за реєстровим номером № 2-518 (бланк НМІ 826904), який посвідчений в Новомосковській державній нотаріальній конторі. В силу похилого віку [PERSON] діяла під впливом відповідачки, яка особисто обирала нотаріуса, супроводжувала її та могла вчинити тиск, змусити підписати заповіт, або ввести в оману, тому, її волевиявлення на розпорядження своїм майном не відповідало її дійсній волі. З тексту заповіту вбачається, що заповіт було посвідчено державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Голубовою О.С. Заповіт записано нотаріусом зі слів [PERSON] , складено та посвідчено в присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з тим, що [PERSON] не могла особисто прочитати текст заповіту уголос їй зачитаний текст заповіту. Згідно заповіту, він був власноруч підписаний заповідачем [PERSON] та свідками у присутності нотаріуса о 10.20 год. Слід зазначити, що заповіт був складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Відповідно до п.п. 1.3 п.1 гл. ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, у заповіті зазначаються місце і час складення заповіту, дата та місце народження заявника. У спірному заповіті зазначено, що заповіт власноручно підписано заповідачем [PERSON] та свідками у моїй присутності 10 год. 30 хв. В іншій частині заповіту зазначено, що заповіт посвідчено у присутності нотаріуса в приміщенні Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області о 10 год. 30 хвил., та в присутності свідків. Таким чином, час підпису та посвідчення заповіту є однаковим, що унеможливлює його підписання трьома людьми та засвідчення нотаріусом в один проміжок часу. Також, відповідно до п. 1.7 п.1 гл. ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. Дана вимога законодавства не була дотримана під час складення заповіту, заповідач не зазначила перед своїм підписом, що їй було прочитано вголос заповіт та про те, що сама вона його особисто підписала. В заповіті міститься тільки один запис від імені заповідача, зазначено йог прізвище « [PERSON] », однак даний запис є сумнівним та не відповідає особистому підпису заповідача. У [PERSON] дуже тремтіли руки, вона писала з характерною ознакою у зв`язку з тремтінням руки, підпис у заповіті зроблений іншою особою, оскільки виконаний чітко, в підписі наявна помилка, яка також наводить на думку про підписання заповіту іншою людиною. Таким чином, заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, [PERSON] не підписувала особисто заповіт, у зв`язку з чим, її волевиявлення не було вільним і не відповідало її волі, що тягне за собою наслідком визнання заповіту недійсним. У зв`язку з наведеним, у позовній заяві [PERSON] , [PERSON] , посилаючись на норми ст.ст. 1233, 1257 УПК України, просили суд: - визнати недійсним заповіт [PERSON] від 29.09.2017 р. за номером в реєстрі нотаріальних дій № 2-518 (бланк НМІ 826904), посвідчений державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Голубовою О.С. 2.Стислий виклад позиції та заперечень відповідача. 25.11.2019 р. відповідач [PERSON] звернулася до суду з відзивом на позовну заяву, в якій позов [PERSON] та [PERSON] не визнала, посилаючись на те, що спадкодавець [PERSON] була її двоюрідною бабусею по батьківській лінії. З жовтня 2010 року до 07.06.2012 р. [PERSON] проживала постійно без реєстрації разом з нею за адресою: [ADDRESS] , а з 07.06.2012 року була зареєстрована та проживала за зазначеною адресою до дня смерті. За життя, [PERSON] склала заповіт на її батька - [PERSON] , але останній помер. 29.09.2017 р. [PERSON] виявила намір скласти заповіт на її, [PERSON] ім`я, оскільки останні роки проживала з нею, та перебувала на її піклуванні. Позивачі жодного разу не приїздили до [PERSON] та навіть не телефонували. Заповіт складався у державні нотаріальній конторі в присутності свідків і не може бути визнаний недійсним, оскільки був складений з дотриманням вимог законодавства, повністю відповідав волі заповідача [PERSON] , яка була дієздатною та усвідомлювала значення своїх дій. 3.Пояснення третьої особи 08.08.2023 року представник третьої особи - Першої Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області звернувся до суду з поясненнями, відповідно до яких вважає, що позов не може бути задоволено, оскільки заповіт складений та посвідчений з повним дотримання вимог чинного законодавства, з дотриманням вимог ст.ст. 1233-1257 ЦК України, Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012. Так, при посвідченні заповіту нотаріусом було перевірено особу заповідача, цивільна дієздатність, встановлено, що заповідач усвідомлювала значення своїх дій та вільно керувала ними, жодних сумнівів обсягу цивільної дієздатності у нотаріуса не виникало. У відповідності до ст. 44 Закону України «Про нотаріат», під час посвідчення заповіту встановлено дійсні наміри заповідача щодо посвідчення заповіту, шляхом розуміння заповідачем значення, умов заповіту та настання правових наслідків, про що свідчить її особистий підпис на заповіті. На бажання заповідача та у зв`язку з тим, що заповідач не могла сама прочитати текст заповіту через похилий вік, у відповідності до ст. 1253 ЦПК України, заповіт посвідчено у присутності нотаріуса та свідків. Заповідачу роз`яснено зміст статей 1234, 1240, 1241, 1307 ЦК України, а також ст. 1254 ЦК України щодо можливості скласти новий заповіт. 4. Рух справи та процесуальні дії у справі. 24 травня 2019 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання заповіту недійсним. Ухвалою суду від 27 травня 2019 року позовну заяву залишено без руху, позивачам надано строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме - долучення до позовної заяви документів, що підтверджується сплату судового збору позивачем [PERSON] 05 червня 2019 року позивачем [PERSON] до позовної заяви долучено докази сплати ним судового збору. Ухвалою суду від 18 червня 2019 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18 вересня 2019 року зобов`язано Новомосковську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області надати на адресу суду посвідчену копію спадкової справи після [PERSON] , померлої [INFO] . 13 лютого 2020 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання заповіту недійсним, у якому змінили підстави позову. Ухвалою суду від 17 вересня 2020 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу (посмертну), провадження у справі зупинене на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 01 квітня 2021 року зобов`язано Новомосковську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області надати на адресу суду оригінал заповіту, складеного 29 вересня 2017 року [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Голубовою Ольгою Сергіївною, зареєстрований в реєстрі за номером 2-518. 08 грудня 2020 року ухвалою суду поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 09 вересня 2022 року закрите підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 01 листопада 2022 року, у зв`язку зі зміною прізвища, уточнено анкетні дані відповідача, визнано належним відповідачем у справі [PERSON] . Ухвалою суду від 13 вересня 2023 року судом призначено повторну судову почеркознавчу експертизу (посмертну), провадження у справі зупинене на час проведення експертизи. 14 листопада 2023 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 20 листопада 2023 року зобов`язано Новомосковську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області надати на адресу суду оригінал заповіту, складеного 29 вересня 2017 року [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Голубовою Ольгою Сергіївною, зареєстрований в реєстрі за номером 2-518 та Реєстр реєстрації нотаріальних дій. 22 лютого 2024 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 26 березня 2024 року судом призначено повторну судову почеркознавчу експертизу (посмертну), провадження у справі зупинене на час проведення експертизи. 02 серпня 2024 року поновлене провадження у справі. 04 вересня 2024 року задоволено клопотання експерта про витребування оригіналів документів. 08 листопада 2024 року поновлене провадження у справі. У зв`язку зі зміною найменування, уточнене найменування третьої особи у справі - Перша Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області. У зв`язку зі зміною найменування, уточнене найменування третьої особи у справі - Перша Самарівська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області. 5.Судовий розгляд Представник позивачів [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, посилалася на підстави звернення до суду, викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити, посилаючись на те, що судовою почеркознавчою експертизою встановлено, що підпис у оскаржуваному заповіті виконано не [PERSON] , а іншою особою, що тягне за собою недійсність заповіту. Також, зазначила, що вона та позивачі не будуть доводити недійсність заповіту з підстав омани, примусу чи тиску на [PERSON] при оформленні заповіту. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, посилалася на те, що спадкодавець [PERSON] була її двоюрідною бабусею по батьківській лінії. З жовтня 2010 року до дня смерті [PERSON] проживала разом з нею за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] неодноразово висловлювала намір скластися заповіт на її, [PERSON] ім`я. 28.09.2017 р. вони поїхали до нотаріальної контори, щоб оформити заповіт, але [PERSON] погано себе почувала, у неї піднявся тиск, у зв`язку з чим, вони поїхали додому. 29.09.2017 р. [PERSON] повідомила, що вона себе добру почуває, була одягнена та попросила відвезти її до нотаріуса. В нотаріальній конторі працівник порекомендував, щоб при посвідченні заповіту були присутні свідки. Одного свідка запропонували працівники нотаріальної контори, прізвища зазначеного свідка вона не знає. Також, вона вийшла з нотаріальної контори та побачила свою знайому [PERSON] , запропонувало їй прийняти участь у якості свідка при посвідченні заповіту, остання погодилася. Заповіт складався у державні нотаріальній конторі в присутності свідків і не може бути визнаний недійсним. Після того, як [PERSON] вийшла від нотаріуса, вона говорила, що нарешті майно не достанеться родичам, вона хоче щоб все було оформлено на неї, [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, посилалася на те, що заповіт посвідчений у державні нотаріальній конторі в присутності свідків та не може бути визнаний недійсним, оскільки був складений з дотриманням вимог законодавства, повністю відповідав волі заповідача [PERSON] , яка була дієздатною та усвідомлювала значення своїх дій. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила. що вона працює приватним адвокатом, її офіс розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Паланочна, будинок 5, офіс 5. У зазначеному приміщенні також працює Новомосковська державна нотаріальна контора. Точної дати вона не пам`ятає, приблизно у вересні-жовтні 2017 року вона перебувала на робочому місці, до неї підійшла нотаріус [PERSON] та попросила бути присутньою у якості свідка при посвідченні заповіту, повідомивши, що заповіт має намір оформити жінка похилого віку. В кабінеті були присутні нотаріус, жінка, яка оформлювала заповіт, прізвища її не запам`ятала, ще один свідок. Жінка повідомила прізвище особи, на користь якої вона бажає оформити заповіт. Після оформлення нотаріусом тексту заповіту, нотаріус прочитав вголос текст заповіту, зазначена жінка підписала його, також, текст заповіту прочитала вона та інший свідок та поставити свої підписи. Жінка, яка оформлювала заповіт була в нормальному стані, шуткувала з ними. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що [PERSON] вона знала з 2001 року, мешкали по сусідству на житловому масиві «Кулебівка», м. Новомосковськ Дніпропетровської області, вона не була знайома з покійною [PERSON] . У вересні 2017 року, дату вона не пам`ятає, вона з чоловіком перебували в районі центрального парку м. Новомосковська. До неї підійшла [PERSON] та попросила бути присутньою у якості свідка при посвідченні заповіту її бабусі. Вона погодилася, зайшла до нотаріальної контори, в кабінеті нотаріуса була бабуся, нотаріус оголосив текст заповіту, бабуся повідомила, що згодна з текстом заповіту та проставила підпис. Вона не пам`ятає, щоб особисто підписувала заповіт, можливо підписала його. Експерт [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що нею проводилася почеркознавча експертиза (посмертна) у зазначеній справі (висновок від 07.10.2024). Вона може повідомити, що кількість вільних зразків почерку та підпису, які надані для проведення експертизи, було достатньої. Так, підписи у вільних зразках були незмінними, що надавало можливість відповісти на запитання, які поставлені експертові. Під час експертизи встановлено, що між досліджуваними підписами та зразками підпису наявні розбіжності, які є стійкі, суттєві та виходять за межі варіантів підписного почерку та утворюють сукупність, достатню для категоричного висновку про виконання всіх досліджуваних підписів не [PERSON] , а іншою особою, з наслідуванням справжнього підпису [PERSON] . Питання стосовно того, чи могли впливати на почерк стан здоров`я, захворювання, вік або емоційний стан [PERSON] не вирішувалося, з огляди на результати дослідження питань, яким встановлено, що підписи від імені [PERSON] виконані іншою особою, з наслідуванням. 6.Фактичні обставини, встановлені судом. Згідно заповіту, оформленого 20.05.2017 р., [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: земельну ділянку (земельна частка (пай) № [NUMBER] , площею 6,0001 га., кадастровий номер: 6322280500:02:000:00561, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Бердянської сільської ради Зачепилівського району Харківської області, що належить їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 485151, виданого 08.08.2012 заповідає [PERSON] , [PERSON] , заповіт посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. Судом встановлено, що [INFO] у віці 90 років померла [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 1065, складений 05.12.2018 р. Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Згідно спадкової справи Новомосковської державної нотаріальної контори № 358/2018, яка заведена 18.12.2018 р. після [PERSON] , померлої [INFO] , з заявами про прийняття спадщини звернулися: -18.12.2018 р. - [PERSON] ; -09.04.2019 р. - [PERSON] ; -09.04.2019 р. - [PERSON] . Наявності інших спадкоємців [PERSON] , померлої [INFO] , судом не встановлено. Спадкова справа містить заповіт від 29.09.2017 р., відповідно до якого [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, та все те, що належатиме їй на день смерті заповідає [PERSON] . Згідно вищезазначеного заповіту, на бажання заповідача та у зв`язку з тим, що [PERSON] не може сама прочитати текст заповіту через похилий вік, згідно ст. 1257 ЦК України, заповіт посвідчено у присутності нотаріуса в приміщення Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області о 10 год. 30 хв. та в присутності свідків: [PERSON] , [PERSON] . У відповідності до тексту заповіту, свідки [PERSON] , [PERSON] зачитали цей заповіт та поставили свій підпис на ньому. Заповіт містить підписи заповідача [PERSON] , свідків [PERSON] , [PERSON] . Зазначений вище заповіт посвідчений 29.09.2017 р. державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Голубовою О.С., номер в реєстрі нотаріальних дій № 2-518 (бланк НМІ 826904). Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи (посмертної) від 07.10.2014 № 631-24, проведеної експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз: -підпис від імені [PERSON] у вигляді рукописного запису «Пилипчук» в графі «Підпис заповідача» заповіту від 29.09.2017 р., що посвідчено державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Голубовою О.С., за реєстровим № 2-518 та виконаний на кольоровому уніфікованому бланку суворої звітності - виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням її справжнього підпису; -підпис від імені [PERSON] у вигляді рукописного запису «Пилипчук» в графі «Підпис заповідача» другого екземпляру заповіту від 29.09.2017 р., що посвідчено державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Голубовою О.С., за реєстровим № 2-518 - виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням її справжнього підпису; -підпис від імені [PERSON] у вигляді рукописного запису «Пилипчук», що міститься в останній колонці на 112 аркуші реєстру для реєстрації нотаріальних дій за 2017 рік за реєстраційним № 2-518під - виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням її справжнього підпису. -питання «Чи могли впливати на почерк [PERSON] , [INFO] (яка померла [INFO] ) у період складення заповіту від 29.09.2017 р., який посвідчено державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Голубовою О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 2-518 наступні фактори: стан здоров`я, захворювання, вік, емоційний стан?» - не вирішувалося з причин, які викладені в дослідницькій частині. Згідно дослідницькій частини висновку експерта, підписи у вільних зразках були незмінними, що надавало можливість відповісти на запитання, які поставлені експертові. Під час експертизи встановлено, що між досліджуваними підписами та зразками підпису наявні розбіжності, які є стійкими, суттєвими та виходять за межі варіантів підписного почерку та утворюють сукупність, достатню для категоричного висновку про виконання всіх досліджуваних підписів не [PERSON] , а іншою особою, з наслідуванням справжнього підпису [PERSON] . Питання стосовно того, чи могли впливати на почерк стан здоров`я, захворювання, вік або емоційний стан [PERSON] не вирішувалося, з огляди на результати дослідження питань, яким встановлено, що підписи від імені [PERSON] виконані іншою особою, з наслідуванням. 7.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. 7.1 Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно зі ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК (в редакції закону 2004 року), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 7.2 Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 7.3 Згідно приписів ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1220 ЦК України, 1. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. 2. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). У відповідності до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. На підставі ст. 1268 ЦК України, 1. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 2. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. 3. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Приписами ст. 1269 ЦК України визначено, що, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У відповідності до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 7.4 Відповідно до статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт, відповідно статті 1234 ЦК України, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Законодавець визначив пріоритет спадкування за заповітом над спадкуванням за законом, зазначивши у ч. 2 ст. 1223 ЦК України, що спадкування за законом має місце лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також неохоплення заповітом всієї спадщини. Право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну, скасування. Усі наведені правомочності заповідача у сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є здійсненням свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Здійснення права на заповіт не пов`язується законом з місцем проживання та перебування заповідача. Згідно ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Статтею 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту, відповідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Згідно до приписів ст. 1248 ЦК України, 1. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. 2. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Статтею 1253 ЦК України передбачено, що 1. На бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. 2. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. 3. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. 4. Свідками не можуть бути: 1) нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; 2) спадкоємці за заповітом; 3) члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; 4) особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. 5. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. 6. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. 7.5 Згідно приписів ст. 1257 ЦК України, 1. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. 2. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. 3. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. 4. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. 7.5 Заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Так, на підставі ст. 202 ЦК України, 1. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 2. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). 3. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. 4. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. 5. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Статтею 203 ЦК України передбачено, що 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Крім того, статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно до ст. 215 ЦК України, 1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. 3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 216 ЦК України передбачено, що, 1. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Недійсними є заповіти, як односторонні правочини: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Відповідно до змісту наведених норм дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. 8.Висновки суду. Аналізуючи надані сторонами докази, встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до нижченаведеного. Як зазначалося вище, свідки [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні показали, що заповіт було підписано [PERSON] , у той же час, суд критично оцінює показання свідків, та приходить до висновку. що вони не можуть братися до уваги. Так, судом встановлено, що підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи (посмертної) від 07.10.2014 № 631-24, проведеної експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, що підписи від імені [PERSON] в заповіті та реєстрі нотаріальних дій виконані не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням її справжнього підпису. Зазначене надає суду підстави зробити висновок про те, що заповіт не був підписаний заповідачем [PERSON] . Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено (пункт 7.18 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) звернула увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Так, оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Так, у частини першій статті 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений, зокрема з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Відсутність підпису заповідача в заповіті свідчить про порушення вимог щодо форми заповіту. Враховуючи відсутність у заповіті підпису заповідача свідчить, що заповіт складено з порушенням вимог щодо його форми, і відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України це має наслідком його нікчемність. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.02.2025 р. у справі № 369/1797/19, провадження № 61-3185св24 Суд приходить до висновку, що позивач не позбавлений права на звернення до суду з вимогами про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом з підстав правових наслідків недійсного правочину. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню, у зв`язку з чим, у задоволенні позовних вимог позивачам належить відмовити. 4.Судові витрати Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивачів. На підставі викладено та

Outcome: dismissed