Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 19.12.2018 р. відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 19.12.2018 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом останнього у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. На підставі цього, банком було відкрито кредитний рахунок з початковим кредитним лімітом. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах Договору та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором та з врахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом на 04.01.2022 року, має заборгованість, що складається з: 72949,14 грн - заборгованість за кредитом, 2553,25 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 4295,99 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. А тому просив стягнути з відповідача суму боргу та судові витрати по справі. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 березня 2022 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву.\~\~ Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 травня 2022 року зупинено провадження у справі. В подальшому, 22 жовтня 2024 року провадження у справі поновлено та ухвалою суду від 13 листопада 2024 року зупинено. Дана ухвала була скасована постановою Чернівецького апеляційного суду від 15 січня 2025 року та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 березня 2025 року у задоволенні клопотання [PERSON] про зупинення провадження у цивільній справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. Відповідачв судове\~засідання не\~з`явився,\~про час\~та місце\~розгляду справи\~був повідомленийзавчасно через поштове повідомлення та судову повістку про виклик до суду у додаток «Viber», яку було доставлено 09.04.2025 р., про поважні причини неявки суд не повідомив та у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи в загальному провадженні та відзиву на позовну заяву не надав. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, [PERSON] став клієнтом АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим уклав договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви № б/н від 19.12.2018 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 17), згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого початкового кредитного ліміту на картковий рахунок (кредитну картку). У заяві зазначено, що відповідач [PERSON] підписанням цієї Анкети - заяви згідно статті 634 ЦК України в повному об`ємі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua та які разом з пам`яткою клієнта та тарифами складають договір банківського обслуговування, примірник якого відповідач отримав шляхом самостійного роздрукування. Погоджується зі збільшенням строку позовної давності вказаним в Умовах та правилах та з тим, що зміни в Умова та правила вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливе, банк повідомляє відповідача про зміни шляхом використання визначених Умовами та правилами каналів зв`язку. Продовження користування послугами банку після дати публікації на сайті банку змін Умов та правил є підтвердженням згоди відповідача та повного і безумовного прийняття змін редакції Умов та правил. З довідкою в системі гарантування вкладів фізичних осіб ознайомлений. Зі змінами Умов та правил надання банківських послуг зобов`язується ознайомитись самостійно на офіційному сайті банку privatbank.ua. АТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовувало свій позов у частині стягнення заборгованості за тілом кредита та відсотками тим, що між сторонами був укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак останній належним чином не виконував зобов`язання за цим договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість. На підтвердження вказаних обставин АТ КБ «ПриватБанк» надало суду, крім копії Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 19.12.2018 року; копію виписки за договором за період 12.01.2018 05.01.2022 (а.с. 81-109); копію паспорту споживчого кредиту (а.с. 18-19), витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature (а.с. 20-24), копію Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 25-69), розрахунок заборгованості за договором № б/н від 19.12.2018 (а.с. 11-14); довідку про видані кредитні картки (а.с. 16); довідку про зміну умов кредитування (а.с. 15). Як вбачається з виписки [PERSON] також здійснював часткове повернення коштів. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором №б/н від 19.12.2018 року, відповідач [PERSON] станом на 04.01.2022 року, має заборгованість у розмірі 79798,41 грн., що складається з: 72949,14 грн - заборгованість за кредитом, 2553,25 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 4295,99 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Суд бере до уваги, що відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, отримував кредитні кошти, що підтверджується випискою з рахунку. Суд також враховує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем оспорювався чи визнавався недійсним. Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі № 2-383/2010 стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частин першої та другої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі №572/1169/17 указано, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приват Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У спірних правовідносинах АТ КБ «Приват Банк» заявлено позов до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором, оформленим у вигляді заяви про приєднання до умов правил надання банківських послуг від 19.12.2018 року. Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків в сумі 6849,24 грн., з яких: 2553,25 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 4295,99 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, банк посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк, як невід`ємну частину спірного договору. Однак зазначені документи не підтверджують погодження між сторонами умов кредитування. Матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Умови та правила розумів відповідач, ознайомившись і погодившись із ними, підписуючи заяву від 19.12.2018 року, яка містить виключно його персональні дані, а також, що указані документи на момент отримання відповідачем банківської картки взагалі містили умови щодо сплати процентів, неустойки (пені, штрафів), а, отже, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, не може бути належним доказом роздруківка із сайту, оскільки такий доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що узгоджується із висновком Верховного суду України, викладеному в постанові від 11 березня 2015, провадження №6-16цс15 та не спростовано позивачем при розгляді даної справи. Суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, про те, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України щодо договору приєднання, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, не означає погодження сторонами нарахування відсотків, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Такі висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладених в постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20. Натомість приєднаний до справи паспорт споживчого кредиту передує укладенню договору, а тому не є належним доказом на підтвердження погодження позичальником істотних умов кредитування. Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, розмір відсотків за користування кредитом. Таким чином, вимоги про стягнення заборгованості за відсотками, є безпідставними, оскільки наявні у матеріалах справи Умови та правила надання банківських послуг, які передбачали сплату процентів, не містять підпису відповідача, а отже, позивачем не доведено, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, погодився на приєднання до цих Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, ознайомившись з ними. Відтак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач розумів саме ці умови та погодився з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, саме у розмірі і порядку, зазначених у позовній заяві, а також що відповідач знав, ознайомився та погодився зі змінами до Умов та правил щодо встановлення відсотків відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України та строками повернення кредиту. На думку суду, у даній справі не має підстав вважати Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку складовою частиною укладеного між сторонами договору, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками не підлягають задоволенню. Також суд вважає, що укладений між сторонами кредитний договір б/н від 19.12.2018 р. у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним),\~однак,\~враховуючи,\~що фактично\~отримані та\~використані позичальником\~кошти в\~добровільному порядку\~банку повністю\~не повернуті,\~що вбачається\~з розрахунку\~заборгованості та\~даних Виписки\~за договором\~б/н\~за період\~12.01.2018\~ 05.01.2022\~р.,\~враховуючи вимоги\~частини другої\~статті 530\~ЦК України\~за змістом\~якої,\~якщо строк\~(термін)\~виконання боржником\~обов`язку\~визначений моментом\~пред`явлення\~вимоги,\~кредитор має\~правовимагати його виконання в будь-який час, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, і погасити наявну у нього заборгованість за тілом кредиту, яка складає 72949,17 грн., і підлягає стягненню з відповідача. Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь\~позивача АТ\~КБ «ПРИВАТБАНК»\~необхідно стягнути\~заборгованість за\~тілом кредиту\~в сумі\~72949,17 грн., задовольнивши частково позовні вимоги. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2268,13грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial