Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

22.07.2024\~КП «Житлово-комунальний\~сервіс «Фонтанський»\~звернулось до\~Приморського районного\~суду м.\~Одеси з\~позовом до\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~та [PERSON] , третя особа, на стороні позивача Департамент комунальної власності ОМР про звільнення нежитлового приміщення та виселення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.01.2003 відповідно до п. 2 Розпорядження Департаменту державної власності Одеської міської ради № 97-01р про передачу майна у повне господарське відання комунального підприємства «Дирекція єдиного замовника», комунальним підприємствам «Дирекція єдиного замовника» надається у безстрокове та безоплатне користування нежилі приміщення згідно з переліками, які подаються у додатках. Зокрема, у додатку 33 до Розпорядження міського голови від 28.01.2003 № 97-01р наводиться перелік нежилих приміщень, які надаються в користування КП «ЖКС «Фонтанський», серед яких: нежитлове підвальне приміщення (майстерня та побутівка двірника) площею 20 кв.м., що знаходиться на [ADDRESS] . Відповідно до наказу про припинення трудового договору № 235 від 30.06.2021 припинено трудові відносини з [PERSON] , який займався комплексним прибиранням та утриманням будинків з прилеглими територіями. Однак зазначене приміщення після припинення трудових відносин звільнено не було. Задля врегулювання виниклих спірних відносин 15.04.2024 було направлено Припис про звільнення нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи зазначене, просить суд зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні майном, шляхом звільнення нежитлового підвального приміщення (майстерня та побутівка двірника) площею 20 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 16.08.2024 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 16.08.22024 ухвалою суду роз`єднано позовні вимоги, у даному провадженні № 2/522/1295/25 (справа № 522/12179/24) залишено позовні вимоги КП «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський» до [PERSON] , третя особа, на стороні позивача Департамент комунальної власності Одеської міської ради про звільнення нежитлового приміщення та виселення. 16.09.2024 від представника Департаменту комунальної власності Одеської міської ради надійшли письмові пояснення щодо позову, у яких зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)» був затверджений перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності). Зокрема, до такого майна був віднесений житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів. На виконання зазначеної постанови, рішенням Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 № 266-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області» до переліку державного майна, що передається у власність міст обласного підпорядкування був включений житловий та нежитловий фонд місцевих рад народних депутатів до складу якого і увійшло, зокрема нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 20 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Окрім того, судами касаційних інстанцій вже встановлювався факт того, що весь житловий та нежитловий фонд в межах міста Одеси, за виключенням державної власності, колективної власності та особистої власності перейшов до комунальної власності територіальної громади м.\~Одеси. Такої правової позиції дотримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в своїх ухвалах від 05.10.2011 (справа № 6-1468св10), від 09.07.2014 (справа № 6-3605св14), від 07.01.2016 (справа № 6-24753ск15), від 01.12.2016 (справа № 521/4073/15-ц) та Верховний Суд у постанові від 22.04.2019 у справі №\~522/31671/13-ц. Таким чином, з 1991 року у територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради виникло право власності на нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 20 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. 25.03.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті. 14.05.2025 сторони в судове засідання не з`явились. Відповідач повідомлявся про розгляд справи поштовим відправленням, однак поштові відправлення повернулись на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзиву на позовну заяву не надходило. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи положення ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст.\~44\~ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно з ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши матеріали справи та надавши належну правову оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне. Судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)» був затверджений перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності). Зокрема, до такого майна був віднесений житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів. На виконання зазначеної постанови, рішенням Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 № 266-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області» до переліку державного майна, що передається у власність міст обласного підпорядкування був включений житловий та нежитловий фонд місцевих рад народних депутатів до складу якого і увійшло, зокрема нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 20 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Окрім того, судами касаційних інстанцій вже встановлювався факт того, що весь житловий та нежитловий фонд в межах міста Одеси, за виключенням державної власності, колективної власності та особистої власності перейшов до комунальної власності територіальної громади м. Одеси. Такої правової позиції дотримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в своїх ухвалах від 05.10.2011 (справа № 6-1468св10), від 09.07.2014 (справа № 6-3605св14), від 07.01.2016 (справа № 6-24753ск15), від 01.12.2016 (справа № 521/4073/15-ц) та Верховний Суд у постанові від 22.04.2019 у справі №\~522/31671/13-ц. Таким чином, з 1991 року у територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради виникло право власності на нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 20 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] . 28.01.2003 відповідно до п. Розпорядження Департаменту державної власності Одеської міської ради № 97-01р про передачу майна у повне господарське відання комунального підприємства «Дирекція єдиного замовника», комунальним підприємствам «Дирекція єдиного замовника» надано у безстрокове та безоплатне користування нежилі приміщення згідно з переліками у додатках. Зокрема, у додатку 33 до Розпорядження міського голови від 28.01.2003 № 97-01р наводиться перелік нежилих приміщень, які надаються в користування КП «ЖКС «Фонтанський», серед яких: нежитлове підвальне приміщення (майстерня та побутівка двірника) площею 20 кв.м., що знаходиться на [ADDRESS] . Задля обслуговування отриманих під повне господарське відання нерухомих об`єктів та прилеглих до них територій КП «ЖКС «Фонтанський» наймало двірників, які працювали на основі трудових договорів та користувалися вищевказаними приміщеннями, за їх цільовим призначенням, зокрема: майстернею та побутівкою двірника, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] користувався [PERSON] . Відповідно до наказу про припинення трудового договору № 235-ок від 30.06.2021 припинено трудові відносини з [PERSON] , який займався комплексним прибиранням та утриманням будинків з прилеглими територіями. Однак зазначене приміщення після припинення трудових відносин звільнено не було. Для того, щоб запобігти доступу сторонніх осіб до приміщення, 05.04.2024 було опечатано вхід до приміщення та 07.04.2024 встановлено замок на дверях нежитлового підвального приміщення. Згідно з Актом щодо нерухомого індивідуального майна, що належить до комунальної власності за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що 07.04.2024 на вхідних дверях нежитлового підвального приміщення виявлено демонтований замок, зірвані листи, що фіксували опечатування дверей. Задля врегулювання виниклих спірних відносин 15.04.2024 було направлено Припис про звільнення нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , який [PERSON] не був виконаний, нежитлове підвальне приміщення (майстерня та побутівка двірника) площею 20 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , ним не звільнено. За фактом самовільного зайняття нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] та використання його для власних потреб було подано заяву до Відділу поліції №\~5 про вчинення кримінального правопорушення [PERSON] . За змістом ч. 1 ст. 16\~ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У той же час\~ст. 317 ЦК України\~передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої і другої\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями\~ст. 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тлумачення вищенаведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення (негаторний позов). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження\~№ 14-181цс18) зроблено висновки про те, що особливість права користування службовим житлом на підставі ордеру полягає, зокрема, у тому, що володільцем такого житла залишається його власник. З моменту, коли перестали існувати правові підстави для користування службовим житлом, особа, якій воно було надане, володіє ним незаконно, і власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном шляхом виселення. Особа, яка користується службовим житлом, знає, що після припинення її правовідносин з роботодавцем вона зобов`язана звільнити надане ним житлове приміщення. Навіть якщо власник службового житла не висловив вимогу звільнити це житло, проживання у ньому після припинення трудових правовідносин з роботодавцем не свідчить про законність його використання особою, якій воно було надане на час існування цих правовідносин. Власник нерухомого майна не втрачає права володіння ним, навіть тоді, коли таке майно протиправно використовує інша особа. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. Тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж усього часу тривання відповідного правопорушення. Відповідно до\~ст.116 ЖК України\~осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР (ст. 123 ЖК України). До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями\~73 - 76,\~79 - 83,\~85,\~90, частиною шостою статті\~101, статтями\~103 - 106\~цього\~Кодексу. Відповідно до\~ст. 124 ЖК України, робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. З огляду на наведені обставини та норми права, [PERSON] втратив право користування нежитловим приміщенням підвалу, загальною площею 20 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1\~ст. 12 ЦПК України).\~Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1\~ст. 89 ЦПК України). З огляду на наведене, порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання [PERSON] усунути перешкоди у користуванні майном, шляхом звільнення нежитлового підвального приміщення (майстерня та побутівка двірника) площею 20 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК\~України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1\~514,00 грн.

Outcome: approved