Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

02\~квітня 2025\~року [PERSON] \~звернулася до\~суду із\~позовом до\~ [PERSON] ,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору,\~ Турійська\~селищна рада, про позбавлення батьківських прав. Позов мотивований тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Турійського районного суду Волинської області від 14 лютого 2014 року розірваний. Під час шлюбу у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказуючи, що діти проживають разом із нею, відповідач тривалий час не цікавиться їхнім життям, не відвідує їх, не займається вихованням, матеріальної допомоги не надає, що свідчить про ухилення від виконання батьківських обов`язків, позивачка просила позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дітей. У підготовчому засіданні позивачка позов підтримала із викладених у ньому підстав та просила його задовольнити. Відповідач у підготовчому засіданні позов визнав повністю, про що подав відповідну письмову заяву, та пояснив, що дійсно після розірвання шлюбу з позивачкою вихованням дітей не займався та ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків. Представник третьої особи у підготовчому засіданні просила позов задовільнити, вказуючи, що позбавлення батьківських прав відповідача є доцільним та відповідатиме якнайкращим інтересам дітей. Заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Частиною третьою статті 200\~Цивільного процесуального\~кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини першої статті 206\~Цивільного процесуального\~кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Звертаючись до суду із позовом, позивачка, як на підставу своїх вимог, посилалася на положення пункту 2 частини першої\~статті 164 СК України, відповідно до якого мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (стаття 12 Закон України «Про охорону дитинства»). Згідно з\~статтею 15 вказаного Закону\~батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (стаття 165 СК України). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише з підстав, передбачених\~статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого й умисного нехтування ними своїми обов`язками. За змістом наведених норм матеріального права предметом доказування у справах про позбавлення батьківських прав є наявність однієї із підстав або декількох підстав, передбачених частиною першою\~статті 164 СК України, - у розглядуваному випадку наявності факту ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків, яке може проявлятися у вищенаведених діях і бездіяльності по відношенню до дітей. Судом встановлено, що позивачка та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а. с. 12, 16, 20). Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 14 лютого 2014 року шлюб між сторонами у справі розірваний (а. с. 8). 13 травня 2021 року позивачка одружилася з [PERSON] і після одруження взяла прізвище чоловіка [PERSON] (а. с. 11). Діти проживають разом із позивачкою за адресою: [ADDRESS] (а. с. 7, 15, 19, 22). Відповідач за вказаною адресою не проживає (а. с. 30) Згідно з довідкою Опорного закладу «Турійський ліцей» Турійської селищної ради № 9 від 24 січня 2025 року позивачка бере участь у шкільному житті дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Діти завжди підготовлені до уроків, охайно одягнуті. Мати дітей спілкується з педагогами, які їх навчають. Батько [PERSON] шкільним навчанням та успішністю дітей не цікавиться (а. с. 10). Відповідно до нотаріально засвідченої заяви від 27 січня 2025 року відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітніх дочок: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а. с. 23). Звертаючись із цим позовом до суду, позивачка вказувала на те, що відповідач не цікавиться життям дітей, їхнім станом здоров`я, не спілкується з ними, не піклується про їхній фізичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Доказів на спростування вищевказаного відповідач суду не надав, а, навпаки, в засіданні підтвердив, що після розірвання шлюбу у 2014 році фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо своїх дочок, в зв`язку з чим визнає позов та погоджується на позбавлення його батьківських прав. Аналіз наведених обставин в їх сукупності дає підстави для висновку, що відповідач протягом більше 10 років фактично свідомо й умисно ухилився та самоусунувся від виховання дітей та виконання батьківських обов`язків, переклавши їх на позивачку, яка й звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Така бездіяльність відповідача характеризує його з негативної сторони і як безвідповідального батька, свідчить про відсутність у нього батьківського почуття любові до рідних дітей, небажання виховувати і піклуватися про них, а також суперечить загальновизнаним правилам і принципам співжиття і сімейних відносин. За змістом статті 19\~СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з висновком органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконачого комітету Турійської селищної ради від 25 лютого 2025 року № 60, позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , є доцільним (а. с. 25-26). Суд погоджується із наявним у матеріалах справи висновком органу опіки та піклування і вважає його достатньо обґрунтованим та зробленим на підставі повного, всебічного, детального й об`єктивного аналізу фактичних обставин, що мають значення для справи, з життя дітей і відповідача, акцентуванні уваги на невиконанні відповідачем своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей та умисному ухиленні від виконання таких обов`язків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У справі «Ілля Ляпін проти росії» (заява № 70879/11) Європейський суд з прав людини зазначив, що, якщо батько не підтримує стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантоване Конвенцією. Факт подання відповідачем заяви про визнання позову свідчить про небажання останнього відстоювати і захищати свої батьківські права щодо дітей та незацікавленість у відновленні й утриманні родинних стосунків із ними. Системний аналіз наведених вище обставин справи дає підстави для висновку про доведеність у розглядуваному випадку факту умисного і свідомого ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей та передбачених пунктом 2 частини першої\~статті 164 СК України\~правових підстав для застосування крайнього заходу впливу позбавлення батьківських прав щодо дітей, оскільки відповідач не приймає участі у вихованні, утриманні, фізичному, психічному, соціальному та духовному розвитку дітей, не піклується про їхнє зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги та любові, що в сукупності створює негативний вплив на дітей і призводить до шкідливих наслідків для їх психіки та духовного розвитку. Відповідач не надав доказів, що він вживає заходів щодо налагодження стосунків з дітьми, цікавиться їхнім станом здоров`я, виявляє будь-яку турботу про дітей, надає матеріальну підтримку, бере участь у вихованні дітей, та не спростував доводів позивачки про його небажання піклуватися про дітей, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Відповідач не довів прагнення здійснювати належне піклування про дітей, не спростував, що свідомо нехтував\~обов`язками батька\~щодо них. Суд також зазначає, що на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Таким чином, позбавлення відповідача батьківських прав здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої\~статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дітей, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Також, ураховуючи положення частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої, восьмої\~статті 7 СК України\~при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. За таких обставин справи та відповідно до вищенаведених норм матеріального і міжнародного права, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дітей, а також враховуючи характер спірних правовідносин, те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову та позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей у зв`язку з умисним ухиленням від виконання батьківських обов`язків по їх вихованню та свідомим нехтуванням своїми обов`язками. Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на спростування вищевказаного в матеріалах справи немає. Крім цього, у розглядуваному випадку втручання у гарантоване відповідачу\~статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~право на повагу до його сімейного життя здійснене згідно із законом, таке втручання не суперечить законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8 Конвенції. Враховуючи, що в цій справі відсутній факт примусового відібрання дітей від батьків і роз`єднання сім`ї, оскільки відповідач самоусунувся від їх виховання, то суд вважає, що вказане втручання по відношенню до відповідача є виправданим у демократичному суспільстві. Наведені висновки цілком узгоджуються із правовими позиціями, висловленими Європейським судом з прав людини при розгляді справ «Савіни проти України», «Хант проти України», «МакМайкл проти Сполученого Королівства». Частиною першою\~статті 141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої\~статті 142 ЦПК України\~у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 605 гривень 60 копійок; стягнути з відповідача в користь позивачки 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 605 гривень 60 копійок. На підставі викладеного, статей 7, 19, 164, 165\~Сімейного кодексу\~України та

Outcome: approved