Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання. Позов обґрунтовує тим, що на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.02.2023 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.10.2022 і до досягнення дітьми повноліття. Старший син сторін - [PERSON] , досяг повноліття, у зв`язку з чим стягнення аліментів на його утримання припинено. Проте, з 01.09.2022 року він навчається в Черкаському політехнічному фаховому коледжі на денній формі навчання, за державним замовленням, що підтверджується довідкою з Черкаського політехнічного фахового коледжу від 02.10.2024 року №349. Наразі він є студентом 3 курсу і на підставі наказу №270-у від 06.09.2024 року йому організовано проведення освітнього процесу в дистанційному форматі. Строк навчання закінчується 30.06.2026 року. З липня 2024 року позивач з синами проживають разом у Чеській Республіці. Так як [PERSON] після досягнення повноліття продовжує навчання, у зв`язку з чим не має змоги працевлаштуватися і утримувати себе самостійно, останній потребує матеріальної допомоги з боку батьків на період навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку. Позивач зауважує, що навчання хоча і проходить в дистанційному форматі, однак потребує постійного залучення сина до освітнього процесу. Зважаючи на те, що син проживає з позивачем і витрати по його утримання [PERSON] несе самостійно з 03.01.2025 року, враховуючи те, що відповідач офіційно працює в Черкаській міській раді, не є особою з інвалідністю та не має на утриманні інших непрацездатних осіб, останній має змогу надавати допомогу на утримання сина. Позивач зазначає, що кошти на утримання дітей відповідач в добровільному порядку не сплачував, у зв`язку з чим нею попередньо було подано позовну заяву про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Відповідачу відомо про те, що старший син навчається і досяг повноліття, однак добровільно кошти на утримання [PERSON] останній не сплачує. Просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до закінчення [PERSON] навчання у Черкаському політехнічному фаховому коледжі, тобто до 30.06.2026 року. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.01.2025 року відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 03.02.2025 року до суду надійшла заява позивача про зміну предмета позову, в якій позивача просила з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до закінчення [PERSON] навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років. 10.03.2025 року до суду надійшов відзив представника відповідача адвоката Могилей С.В. на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтовано тим, що доводи позивачки про те, що відповідач не надає допомоги повнолітньому сину і що останній перебуває виключно на її утриманні не знаходять свого підтвердження належними та допустимими доказами. Позивачкою у поданому позові не доведено доказами існування, які б свідчили про наявність у повнолітнього сина потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з його навчанням. 17.03.2025 року через систему «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій позивач просить задовольнити позовні вимоги повністю. У відповіді на відзив звертає увагу суду на те, що відповідач не заперечує проти того, що на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.02.2023 року по справі 712/8776/22, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.10.2022 і до досягнення дітьми повноліття. Оскільки старший син сторін - [PERSON] , [INFO] , досяг повноліття [INFO] , стягнення аліментів на його утримання мало бути припиненим державним виконавцем. Позивач отримує 1/3 частку від доходу відповідача як аліменти на утримання синів, а не кошти в твердій грошовій сумі, у зв`язку з чим остання не може визначити самостійно суму відрахувань кожного місяця з доходів відповідача, не маючи всі дані про щомісячні доходи [PERSON] (зокрема останні можуть зростати через підвищення зарплати, отримання премій, тощо; довідку про доходи у січні-лютому 2025 року відповідач не надав). Отже, на [PERSON] не покладено обов`язок щодо перевірки дій державного виконавця щодо припинення стягнення виплат на утримання старшого сина, у зв`язку з досягненням останнім повноліття, оскільки дані кошти витрачаються в інтересах дітей. Норми СК України, які регулюють правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання (ст. 199, ст. 200 СК України) не містять вимогу про те, що при зверненні з позовом до суду того з батьків з ким проживає повнолітня дитина, яка продовжує навчання, аліменти стягуються безпосередньо на користь повнолітньої дитини на її утримання. В даному випадку СК України визначає, що аліменти стягуються на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Якщо б з позовом звернулася сама повнолітня дитина, то призначення аліментів на її користь на утримання саме як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання було б доцільним не тільки як спосіб захисту, а і для належного виконання рішення суду. Однак, з позовом до суду звернулася позивач, з котрою проживає повнолітній син, який продовжує навчання, у зв`язку з чим [PERSON] правомірно заявлено позовні вимоги. Спосіб захисту у вигляді вимоги щодо стягнення аліментів на користь позивача на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання є ефективним, оскільки саме позивач звертається з позовом до суду самостійно, а не повнолітня дитина, у зв`язку з чим стягнення відбувається на його користь як стягувача, який вже скеровує ці виплати саме на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання і проживає разом з позивачем. Окрім витрат на навчання, повнолітня дитина, яка продовжує навчання, потребує коштів необхідних для її життєдіяльності, у зв`язку з чим підтверджувати розмір аліментів недоцільно тільки витратами на підручники, оскільки особа через відсутність самостійного заробітку на період навчання потребує ще й харчування, одягу, несе витрати на лікування та комунальні послуги, тощо. 17.03.2025 року до Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшло заперечення на відзив на позовну заяву. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.03.2025 року витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин Державного кордону України позивачем, громадянкою України [PERSON] , [INFO] , інформацію про дату, час та місце перетину державного кордону України в період з 01.06.2024 року по дату постановлення ухвали 17.03.2025 року. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.04.2025 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача [PERSON] про повернення відзиву на позовну заяву у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання. Відзив [PERSON] приєднано до справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.04.2025 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Могилей С.В. про зобов`язання учасника справи надати відповідь та відповідні докази, що підтверджують відповідні обставини. Позивач в судове засідання не з`явилася, 03.05.2025 року через систему «Електронний суд» надіслала заяву, в якій справу просила розглянути у її відсутності. Представник в заключне судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій справу просив розглянути у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] . Його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Вказане підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане повторно 17.08.2022 року. Відповідно інформації, яка міститься в листі Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 24.03.2025 року, [PERSON] 24.07.2024 року о 08-45 виїхала за межі території України. Як вбачається з довідки Черкаського політехнічного фахового коледжу №349 від 02.10.2024 року, [PERSON] дійсно навчається в Черкаському політехнічному фаховому коледжі на 3 курсі в групі ОМЗ-1 з 01.09.2022 року на денній формі навчання, за державним замовленням. Студенту організовано проведення освітнього процесу в дистанційному форматі згідно Наказу №270-у від 06.09.2024 року. Термін навчання закінчується 30.06.2026 року. Відповідно до статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За нормами статті 198 СК батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Як передбачено ст. 199 цього Кодекс у, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ст. 200 СК України). До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу (ст. 201 СК України). У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Саме такий правий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року справа №346/103/17-ц. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Однак, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що з моменту усиновлення ним дітей, суттєво погіршився його матеріальний стан, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Як вбачається з довідки про доходи №17 від 12.02.2025 року, яка видана Департаментом ЖКК Черкаської міської ради, загальна сума доходу [PERSON] за період з 01.08.2024 року по 31.01.2025 року становить 304 681 грн. Згідно інформаційного листа Департаментом ЖКК Черкаської міської ради №26 від 07.03.2025 року нарахована заробітна плата [PERSON] , за січень-лютий 2025 року становить 121.036,46 грн. З вказаного вбачається, що відповідача може надавати матеріальну допомогу на навчання сина, який досяг повноліття [INFO] . Разом з тим, відповідно до витягу з наказу Черкаського політехнічного фахового коледжу №270-у від 06.09.2024 року організовано студентам проведення освітнього процесу за відповідною ОПП з 01.09.2024 року по 31.12.2024 року в дистанційному форматі в синхронному та/або асинхронному режимі в наступному складі: [PERSON] , група ОМЗ-1. З позовом до Придніпровського районного суду м. Черкаси позивач звернулася 21.01.2025 року Отже, суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що станом на день звернення до суду із позовом повнолітній син сторін продовжує навчання і у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Крім того, позивач не надала доказів на підтвердження понесених витрат по забезпеченню мінімальних потреб дитини, зокрема, проживання, харчування, придбання одягу, необхідних для навчання речей, у тому числі комп`ютерної техніки, канцелярії, підручників, тощо. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, у зв`язку з його недоведеністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed