Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

Директор Харківського обласного центру зайнятості\~в особі\~Харківської філії\~Харківського обласного\~центру зайнятості звернулась до Шевченківського районного суду міста Харкова із позовною заявою до [PERSON] про стягнення допомоги по безробіттю у сумі 930,10 грн., а також судового збору у розмірі 3028,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26 травня 2022 року [PERSON] звернувся до позивача щодо працевлаштуванні через застосунок «Дія» з заявою про призначення виплати допомоги по безробіттю. [PERSON] призначено допомогу по безробіттю з 06 червня 2022 року по 02 березня 2023 року у розмірі встановленому законодавством, перебував на обліку у статусі безробітного з 06.06.2022 року по 30.10.2022 року, припинено реєстрацію в центрі зайнятості з 31.10.2022 року у зв`язку з встановленням факту подання [PERSON] недостовірних даних відповідно до п.8 ч.1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення». Під час подання через застосунок «Дія» заяви про надання (поновлення) статусу безробітного від 06.06.2022 року, відповідач підтвердив, що не відноситься до зайнятого населення, при цьому зобов`язався інформувати позивача протягом трьох робочих днів про обставини, що впливають на припинення реєстрації безробітного, у разі необхідності та відповідно до законодавства повернути суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг. Разом з тим, під час перевірки встановлено, що між [PERSON] та БО «ХБФ «Парус» укладено договори цивільно-правового характеру про надання послуг № 14 від 01.06.2022 року та 01.09.2022 року без номеру, відповідно до яких, відповідач зобов`язався надати соціально-психологічні послуги клієнтам проекту у [ADDRESS] , а саме людям, які є найбільш маргиналізованими в суспільстві, ЛВНІ, пацієнти ЗПТ, серед них з ВІЛ-інфекцією, а також їх партнери та близькі та іншим людям з укладеними доступом до послуг та підтримки. За виконану роботу відповідачу була нарахована винагорода за період з 01.06.2022 року по 20.10.2022 року, про що [PERSON] не повідомив позивача. У зв`язку з чим, складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 176/2022 від 31.10.2022 року. Невиконання відповідачем встановлених законодавством вимог призвело до безпідставної виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття в розмірі 4317,10 грн., згідно відомості виплат від 08.11.2022 року № 488 сума 3387,10 грн. була утримана перед початком претензійної роботи. Залишок заборгованості складає 930,00 грн., про що відповідач був повідомлений згідно листа-пропозиції про добровільну сплату суми боргу № ХМЦЗ-02-4926 від 09.11.2022 року. Проте, відповідачем заборгованість у добровільному порядку не сплачена. Ухвалою суду від 31 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених у ній, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим, на підставі ухвали Шевченківського районного суду міста Харкова від 16 квітня 2025 року, проведено заочний розгляд даної справи, згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає задоволенню. з наступних підстав. Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] через застосунок «Дія» 26.05.2022 року звернувся до Харківського міського центру зайнятості з заявою про надання статусу безробітного № 20220526-135563-сп, підтвердивши, що на дату подання цієї заяви не перебуває в трудових відносинах, не є студентом денної форми навчання та з заявою про призначення виплати допомоги по безробіттю в розмірі, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з дня реєстрації його як безробітного. 06 червня 2022 року між [PERSON] та позивачем підписано Індивідуальних план працевлаштування безробітного, відповідно до п.4.2.7 якого, [PERSON] зобов`язався інформувати Центр зайнятості протягом трьох робочих днів про обставини, що впливають на припинення реєстрації безробітного, у разі необхідності та відповідно до законодавства повертати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг, що передбачено ч.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». З Додатку 1 до Персональної картки № 203922060300133 вбачається, що [PERSON] фактично відвідував Центр зайнятості 06.06.2022 року, 04.07.2022 року, проте 01.08.2022 року не з`явився. З Додатку 2 до Персональної картки № 203922060300133 вбачається, що рішеннями Центру зайнятості [PERSON] призначено допомогу по безробіттю з 06 червня 2022 року по 02 березня 2023 року у розмірі встановленому законодавством, останній перебував на обліку у статусі безробітного з 06.06.2022 року по 30.10.2022 року, припинено реєстрацію в центрі зайнятості з 31.10.2022 року у зв`язку з встановленням факту подання недостовірних даних відповідно до п.8 ч.1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення». Відповідно до Акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Закону України «Про зайнятість населення» № 176/2022 від 31.10.2022 року, [PERSON] в період перебування на обліку в Харківському міському центру зайнятості в статусі безробітного виконував роботи за договором ЦПХ в БО «ХБФ «Парус» та відносився до категорії зайнятого населення. Нарахована допомога по безробіттю з 06.06.2022 року належить до повернення. Між [PERSON] та БО «ХБФ «Парус» укладено договори цивільно-правового характеру про надання послуг № 41 від 01.06.2022 року та 01.09.2022 року без номеру, відповідно до яких, [PERSON] зобов`язався надати соціально-психологічні послуги клієнтам проекту у [ADDRESS] , а саме людям, які є найбільш маргиналізованими в суспільстві, ЛВНІ, пацієнти ЗПТ, серед них з ВІЛ-інфекцією, а також їх партнери та близькі та іншим людям з укладеними доступом до послуг та підтримки. За виконану роботу нарахована винагорода за період з 01.06.2022 року по 20.10.2022 року, що підтверджується договором про надання послуг № 41 від 01.06.2022 року, договором про надання послуг б/н від 01.09.2022 року, проміжним актом від 29.07.2022 року про здачу-прийняття послуг згідно з договором про надання послуг № 51 від 01.07.2022 року, проміжним актом від 31.08.2022 року про здачу-прийняття послуг згідно з договором про надання послуг № 51 від 01.07.2022 року, проміжним актом від 30.09.2022 року про здачу-прийняття послуг згідно з договором про надання послуг № 51 від 01.07.2022 року, проміжними актами від 30.09.2022 року про здачу-прийняття послуг згідно з договором про надання послуг від 01.09.2022 року. З довідки про нараховане та перераховане матеріальне забезпечення, що підлягає поверненню, щодо [PERSON] вбачається, що допомога по безробіттю за період з 04.07.2022 року по 31.07.2022 року, з 16.08.2022 року по 30.10.2022 року у сумі 3387,10 грн. утримана з відомості виплат від 04.11.2022 року № 488. Залишок заборгованості складає 930,10 грн. 09.11.2022 року [PERSON] направлявся лист-претензія про повернення коштів в сумі 930,10 грн. Відповідно до\~статті 46 Конституції України\~громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. За положеннями пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи ( п. 1 ч.1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення»). Згідно до частини 3 статті 44\~Закону України «Про зайнятість населення», відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Умови виплати допомоги по безробіттю, визначені статтею 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та випадок безробіття», пов`язуються з початком настання безробіття, тобто наданням особі статусу безробітного. За правилами п. 1 ч. 1\~ст.45 Закону України «Про зайнятість населення»\~Реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі зайнятості особи. Як передбачено частинами 2, 3статті 36\~ Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», яка визначає права, обов`язки та відповідальність застрахованих осіб, такі особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. За змістом пункту 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого спільним\~наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державна податкова адміністрація України від 13 лютого 2009 року за № 60/62, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку. Отже, умовою стягнення виплаченого забезпечення є умисне невиконання застрахованою особою своїх обов`язків та зловживання ними. Позивач повинен довести вину відповідача у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про працевлаштування з метою незаконного отримання допомоги з безробіття. Відповідна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 802/1206/17-а, від 24 квітня 2019 року у справі № 757/17820/17-ц, від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727св18) Згідно з частиною 1\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Частиною 1\~статті 1215 ЦК України\~передбачено, що не підлягає поверненню заробітна плата й платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їхня виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку й недобросовісності з боку набувача. При цьому, правильність здійснених розрахунків, на основі яких була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц дійшла висновку, що у\~статті 1215 ЦК України\~передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Як встановлено судом, [PERSON] з 01.06.2022 року по 20.10.2022 року перебував у трудових відносинах з БО «ХБФ «Парус», при цьому ознайомлений з правами та обов`язками безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних. З листка відвідування центру зайнятості вбачається, що [PERSON] регулярно відвідував центр занятості, проте про своє працевлаштування не повідомив позивача. На підставі вищезазначеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість та задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача допомоги по безробіттю у сумі 930,10 грн. При цьому, суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст.\~89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та безпосередньому\~дослідженні наявних\~у справі\~доказів.\~Жодні докази\~не мають\~для суду\~заздалегідь встановленої\~сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності.\~Суд надає\~оцінку як\~зібраним у\~справі доказам\~в цілому,\~так і\~кожному доказу\~(групі\~однотипних доказів),\~який міститься\~у справі,\~мотивує відхилення\~або врахування\~кожного доказу\~(групи\~доказів). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог. При цьому, суд в тому числі керується\~прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. \~ \~ \~ \~Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення судового збору у розмірі 3028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved