Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Гулий А.В., звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] строком на шість місяців. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 08.06.2019 року перебувала у шлюбі з [PERSON] з 08.06.2019 року, від якого мають дочку [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ними розірвано рішенням суду від 17.02.2023 року. Протягом шлюбу та після його розірвання свекруха заявника, [PERSON] , вчиняє психологічне домашнє насильство, в зв`язку з чим заявник перебуває на обліку спеціалізованої служби, що підтверджується листом Олександрійського міського центру соціальних служб № 44/01-13 від 20.02.2025 року. Рішенням виконавчого комітету Олександрійської міської ради № 372 від 13.06.2024 року місце проживання дитини визначено з матір`ю. [PERSON] постійно контролює дії заявника, тисне у питаннях виховання дитини та погрожує. Заявник неодноразово зверталася до поліції щодо протиправних дій свекрухи, факт психологічного насильства зафіксовано Талоном-повідомленням Єдиного обліку № 1649 від 19.02.2025 року. [PERSON] також конфліктує з родичами та друзями заявника. Заявник та її дочка протягом трьох років потерпають від психологічного насильства з боку [PERSON] , що змушує заявника лікуватися від стресу. Задля збереження свого життя та здоров`я, а також життя та здоров`я дочки, заявник просить видати обмежувальний припис стосовно кривдника на термін 6 місяців. Заявник [PERSON] та її представник адвокат Гулого А.В. в судовому засіданні вимоги заяви підтримали повністю, просили заяву задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] та її представник - адвокат Семенова О.В. в судовому засіданні вимоги заяви не визнали, оскільки беззаперечних доказів на підтвердження вчинення [PERSON] домашнього насильства відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до суду не надано. Вважають відсутніми підстави вважати, що ризики настання тяжких наслідків для заявниці та її доньки наявні. Сам факт звернення заявниці до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства та застосування судом до кривдника спеціальних заходів щодо протидії домашнього насильства. Спір щодо обстеження та лікування [PERSON] між сторонами свідчить про наявність конфлікту між ними, але не підтверджує факт, що [PERSON] вчинила щодо [PERSON] домашнє психологічне насильство, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Свідок [PERSON] , невістка заявника, в судовому засіданні показала, що знайома з заявницею і заінтересованою особою досить давно, коли одружилася з старшим сином заявниці. [PERSON] неодноразово скаржилася їй, що дитину возили на огляд до різних лікарів без супроводу матері, що викликало у неї стрес. Затримка мовленнєвого розвитку медикаментозно не лікується. У Ані відсутні ознаки аутизму. Сутички виникають здебільшого щодо лікування [PERSON] . Свідок [PERSON] , на теперішній час свекруха заявниці, в судовому засіданні показала, що не знає які раніше були відносини між [PERSON] та [PERSON] . Як [PERSON] стала [PERSON] , [PERSON] почала її переслідувати та погрожувати. 21.01.2025 року вона з [PERSON] забрали [PERSON] з садочка і гуляли. Аня її поцілувала. Це побачили [PERSON] , схопила її за капюшон і відштовхнула. Забороняє їй спілкуватися з Анею, погрожує. В її присутності погрожувала середньому сину [PERSON] , подряпала йому обличчя. Заслухавши учасників справи та свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що 08.06.2019 року Олександрійським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] . [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Відповідно до копії рішення Олександрійського міськрайонного суд Кіровоградської області від 17.02.2023 року № 398/3149/22 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. [PERSON] є матір`ю [PERSON] та бабусею [PERSON] , 2019 року народження, та колишньою свекрухою заявниці, що визнається учасниками судового засідання. [PERSON] у зв`язку із реєстрацією шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 30.09.2023 року. Відповідно до копії рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 13.06.2024 року № 372 місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , визначено з матір`ю [PERSON] . З талону-повідомлення єдиного обліку №1649 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію 21.01.2025 року [PERSON] звернулася до Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області з заявою про те, що її колишня свекруха [PERSON] на протязі останніх трьох років постійно переслідує заявницю, слідкує за нею, неодноразово вчиняє сварки, образливо чіпляється до заявниці та її теперішньої свекрухи. Відповідно до копії листа Олександрійського міського центру соціальних служб від 20.02.2025 року № 44/01-13 [PERSON] перебуває на обліку спеціалізованої служби з приводу факту вчинення домашнього насильства відносно неї. Згідно листа Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області від 03.02.2025 року № 2202/мн-25, звернення заявника №1649 розглянуто, в ході проведення перевірки проведено профілактичну бесіду з свекрухою заявника щодо недопущення вчинення даного факту. Згідно з характеристикою, виданою закладом дошкільної освіти (ясла-садок) № 18 Олександрійської міської ради від 25.02.2025 року № 36, [PERSON] відвідує заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 18 з 1 червня 2022 року, до закладу дитину реєструвала її мати [PERSON] . Протягом відвідування [PERSON] завжди мала охайний зовнішній вигляд, чистий одяг та зачесане волосся. Адміністрація закладу та вихователь групи, в якій виховується [PERSON] , з усіх питань зверталися до [PERSON] . Вона активно бере участь у вихованні дитини, цікавиться її успішністю, побутовими умовами та харчуванням у закладі. [PERSON] позитивно ставиться до допомоги садочку та активно залучається до життя групи дитини. З долученого скріншоту повідомлень у месенджері «Viber» від 02.08.2024 року, вбачається, що [PERSON] зазначає: «Ти не маєш достатніх знань… Твоє небажання розібратися в ситуації... Анютка належить всім, окрім... І я завжди буду контролювати стан справ та шукати засоби впливу (вони можуть бути різні). Не треба доводити ситуацію до судових справ... Амбіції головне в твоєму випадку…». Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти, батьки (мати, батько) і дитина (діти), дід (баба) та онук (онука). Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявників домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини 1 статті 1 згаданого Закону, домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 цього Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону, обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону, обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (ч. 3 ст. 26 Закону). У відповідності до пункту 9 частини 1 статті 1 Закону, оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактор небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі №756/3859/19 (провадження №61-11564св19) зроблено висновок, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративні правопорушення та Кримінальному кодексу України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Крім того, аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі №754/11171/19 (провадження №61-21974св19). Відповідно до частини 4 статті 26 Закону, обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно зі статтею 350-6 Цивільного процесуального кодексу України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суд має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів сторін, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Так, в судовому засіданні підтверджено факт вчинення психологічного насильства та тиску на заявницю з боку її колишньої свекрухи, які остання виправдовує піклуванням про стан здоров`я дитини. Суд звертає увагу на те, що піклуватися про здоров`я дитини зобов`язані батьки, тож питання пов`язані з цим вирішуються саме батьками, а не іншими членами сім`ї та родичами. На підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків), суд вважає, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними. Враховуючи викладене суд, приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявника, тому заява підлягає частковому задоволенню. Спір щодо спілкування бабусі [PERSON] з онукою [PERSON] , 2019 року народження, має бути вирішений між сторонами у порядку встановленому законом, а тому обмежувальний припис у виді обмеження спілкування [PERSON] з онукою, не може бути застосований. Згідно із ч.3 ст.350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: partial