Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

Заявник [PERSON] , в особі представника [PERSON] , який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1196780 від 23.01.2025 року (а.с.5), звернулася до Олександрівського районного суду міста Запоріжжя через підсистему «Електронний суд» із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в якій заявник просить суд встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , відноситься до членів сім`ї померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , та встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , знаходився на утриманні померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заяви зазначено, що в період з 04.02.2013 року по 08.11.2016 року [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] у них народився син - [PERSON] . З квітня 2014 року заявник [PERSON] почала спільно проживати однією сім`єю із [PERSON] , вести з ним спільне господарство. Оскільки [PERSON] не працювала та отримувала мінімальні доходи у вигляді соціальної допомоги, [PERSON] повністю матеріально забезпечував сім`ю, у тому числі і [PERSON] . Весь час [PERSON] відносився до малолітнього [PERSON] як до рідного сина, повністю забезпечував останнього матеріально, купував все необхідне для школи, приймав активну участь у його житті. Від спільного проживання [PERSON] і [PERSON] у них, [INFO] , народилася донька - [PERSON] . 30.04.2024 року [PERSON] вступив до лав ЗСУ. 29.06.2024 року [PERSON] і [PERSON] уклали між собою шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 940. У 2014 році заявник [PERSON] отримала дохід у вигляді державної та соціальної допомоги у сумі 15366,88 грн. (тобто 1281 грн. в місяць); в 2015 році - 3600 грн. (тобто 300 грн. в місяць); в 2016 році - 1841,43 грн. (тобто 153 грн. в місяць); в 2017 році - 20840 грн. (тобто 1737 грн. в місяць); в 2018 році - 16344,97 грн. (тобто 1362 грн. в місяць); в 2019 році - 43905,01 грн. (тобто 3658,75 грн. в місяць); в 2022 році - 16000 грн. (тобто 1333,33 грн. в місяць). В 2020, 2021, 2023 та 2024 роках [PERSON] доходів не отримувала взагалі. При цьому, батько малолітнього [PERSON] - [PERSON] аліменти на утримання сина не сплачував. Тому, за час спільного проживання малолітнього [PERSON] і [PERSON] , допомога останнього була постійним і основним джерелом засобів до існування малолітнього [PERSON] . [INFO] [PERSON] загинув під час захисту Батьківщини в районі населеного пункту Шептухівка Кореневського району Курської області Російської Федерації. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 27 січня 2025 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами окремого провадження (а.с.32). 06.05.2025 року представником заінтересованої особи - Міністерства оборони України, Застебою А.В., яка діє на підставі довіреності від 20.08.2024 року (а.с.73), було подано до суду через підсистему «Електронний суд`додаткові пояснення у справі, в яких представник заінтересованої особи вказує, що дана заява про встановлення юридичних фактів не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки, на думку представника заінтересованої особи, існує спір про право. Просить суд прийняти дані письмові пояснення та відмовити заявнику [PERSON] у задоволенні заяви (а.с.68-72). У судове засідання заявник [PERSON] не з`явилася, про дату, час і місце проведення судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином (а.с.38, 48), про причини своєї неявки суд не повідомила. Представник заявника [PERSON] - адвокат Шиш А.Б. у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, з підстав зазначених у заяві, та, посилаючись на обставини, викладені у заяві, та на надані докази, просив суд заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України Застеба А.В. у судовому засіданні просила суд у задоволенні заяви відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що задоволення заяви у даній справі безпосередньо впливатиме на права та обов`язки спадкоємців [PERSON] , а також на їх право на отримання одноразової грошової допомоги, що свідчить про наявність спору про право. Зазначалатакож, що неповнолітній [PERSON] має батька - [PERSON] , [INFO] , який є працездатним та зобов`язаний утримувати сина. Твердження заявниці про те, що [PERSON] не сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] не відповідають дійсності,оскільки виконавче провадження № 58360757 має статус завершеного, а стягувачем є ПАТ КБ «ПриватБанк». Отже, жодної заборгованості не має, виконавче провадження щодо стягнення аліментів не відкривалось. Також заявниця не надала доказів на підтвердження того, що [PERSON] добровільно не приймає участь у вихованні та утриманні свого сина [PERSON] . Заявниця [PERSON] мала свої доходи. При цьому, до червня 2024 року (моменту призиву на військову службу) [PERSON] фактично не мав доходів, що, на думку представника, ставить під питання не тільки утримання пасинка, а і власної неповнолітньої доньки. Довідки ж про грошові перекази [PERSON] на ім`я заявниці [PERSON] вважає неналежним доказом, адже заявниця є офіційною дружиною загиблого та вони мають спільну доньку, а враховуючи, що в переказах не вказано призначення, то дані перекази можуть мати іншу мету, зокрема, допомога дружині чи доньці. Заявницею також не надано спільних фотокарток загиблого з пасинком, які могли б свідчити про наявність дружніх відносин між ними та підтверджували б факт спільного проводження часу. Вважає, що у померлого [PERSON] був відсутній правовий обов`язок утримувати дитину дружини. Заінтересовані особи [PERSON] і [PERSON] , будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи (а.с.39, 40, 51,52), у судові засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суду не повідомили, пояснень щодо заяви про встановлення юридичних фактів суду не надали. При зверненні до суду з заявою, заявником, в особі представника, було заявлено клопотання про виклик у судове засідання свідків та їх допит. Клопотання сторони заявника щодо виклику свідків було задоволено судом і у судових засіданнях 11.04.2025 року і 12.05.2025 року були допитані свідки [PERSON] і [PERSON] , які пояснили наступне. Так, допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , який являється рідним братом [PERSON] пояснив суду, що з квітня 2014 року по серпень 2022 року заявниця [PERSON] і його брат [PERSON] проживали разом у місті Бердянську Запорізької області. В серпні 2022 року [PERSON] разом з дітьми переїхала до смт Новомиколаївка Запорізького району Запорізької області, а в жовтні 2022 року заявник разом з дітьми виїхала до Польщі. Протягом цього часу [PERSON] залишався у місті Бердянську, а вже у листопаді 2022 року [PERSON] також переїхав до родини у Польщу. У квітні 2024 року [PERSON] повернувся до України та вступив до Лав ЗСУ. [PERSON] отримувала мінімальні доходи у вигляді державної та соціальної допомоги. Батько малолітнього [PERSON] - [PERSON] аліменти на утримання сина не сплачував. Тому, за час спільного проживання малолітнього [PERSON] та [PERSON] , допомога останнього була постійним і основним джерелом засобів до існування малолітнього [PERSON] . Померлий брат [PERSON] відносився до малолітнього [PERSON] , як до рідного сина, повністю забезпечував його всім необхідним, приймав активну участь у його житті. Свідок [PERSON] , яка являється близьким другом померлого [PERSON] та хрещеною мамою обох дітей заявника [PERSON] , пояснила суду, що з квітня 2014 року по серпень 2022 року заявник [PERSON] і [PERSON] проживали разом у місті Бердянську Запорізької області. У серпні 2022 року [PERSON] разом із дітьми переїхала до смт Новомиколаївка Запорізького району Запорізької області, а у жовтні 2022 року виїхали до Польщі. В цей час [PERSON] залишався у місті Бердянську, а у листопаді 2022 року він також виїхав до родини у Польщу. У квітні 2024 року [PERSON] повернувся до України та вступив до Лав ЗСУ. [PERSON] отримувала мінімальні доходи у вигляді державної та соціальної допомоги. Батько малолітнього [PERSON] - [PERSON] аліменти на утримання сина не сплачував. Тому, за час спільного проживання малолітнього [PERSON] і [PERSON] , допомога останнього була єдиним джерелом засобів до існування малолітнього [PERSON] . Через три місяці після повернення [PERSON] до України, їй подзвонила заявник [PERSON] і повідомила, що [PERSON] загинув при виконанні бойового завдання. Заслухавши пояснення представника заявника, представника заінтересованої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що заява про встановлення фактів, що мають юридичне значення, підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно п. 5) ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно частин 1, 2 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому, встановлення таких фактів можливе за умови, що вони породжують юридичні наслідки для заявника. Як роз`яснено у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Частиною 6 статті 294 ЦПК України встановлено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Разом з тим, представник Міністерства оборони України надіслала до суду додаткові пояснення, де, зокрема, зазначає, що дана заява про встановлення юридичних фактів не підлягає розгляду у порядку окремого провадження, оскільки, на думку представника, існує спір про право (а.с.68-72). В той же час, такі доводи представника заінтересованої особи - Міністерства оборони України про те, що дана заява про встановлення юридичного факту не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, суд вважає безпідставними з наступних підстав. Так, під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Тобто під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Встановлення вказаного факту необхідно заявнику [PERSON] для набуття її малолітнім сином [PERSON] статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця та встановлення факту перебування малолітнього [PERSON] на утриманні померлого [PERSON] , для реалізації [PERSON] права на звернення до відповідних органів з метою отримання одноразової грошової допомоги, а також передбачених чинним законодавством пільг, гарантій та компенсацій. В абзацах 2-5 і 10 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року № 168 (із змінами) встановлено, що розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період воєнного стану під час виконання ним обов`язків військової служби не може становити менше 15 млн. гривень. Розмір одноразової грошової допомоги, що виплачується в інших випадках, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», визначається відповідно до абзацу другого підпункту «а» пункту 1 статті 16 2зазначеного Закону. У разі наявності особистого розпорядження осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови (крім осіб начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро), на випадок загибелі (смерті) про виплату одноразової грошової допомоги особі (особам) за вибором визначається розмір частки таких осіб у відсотках. Розмір допомоги осіб, які мають на неї право, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору, визначається відповідно до розміру часток, зазначених в особистому розпорядженні, у відсотках. У разі відсутності особистого розпорядження або за наявності неохопленої особистим розпорядженням частки розміру одноразової грошової допомоги право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги (її частки) мають особи, визначені у частині четвертій статті 118-1 Кодексу цивільного захисту України, частині четвертій статті 98 Закону України «Про Національну поліцію» та пункті 4 статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору, у рівних частках. Розподіл часток одноразової грошової допомоги у разі відмови однієї з осіб, зазначених в особистому розпорядженні, або відмови однієї з осіб, зазначених у частині четвертій статті 118-1 Кодексу цивільного захисту України, частині четвертій статті 98 Закону України «Про Національну поліцію» та пункті 4 статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», від отримання одноразової грошової допомоги, а також у разі, коли одна із таких осіб у трирічний строк з дня виникнення права на отримання допомоги не реалізувала своє право на отримання одноразової грошової допомоги, здійснюється відповідно до вимог статті 118-3 Кодексу цивільного захисту України, статті 100 Закону України «Про Національну поліцію» та статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Отже, наразі судом не встановлено наявність спору між особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, про право на отримання одноразової грошової допомоги, а отже, заявник [PERSON] правильно звернулася до суду з заявою про встановлення юридичних фактів в порядку окремого провадження. Таким чином, суд вважає позицію представника заінтересованої особи щодо наявності спору про право неслушною. Разом з тим, відповідно ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно вимог ч. 4 ст.3 СК України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 23 квітня 2020 року по справі № 686/8440/16-ц. У постанові Верховного Суду по справі № 372/3321/19 (провадження № 61-10538св22) від 20.03.2023 року, суд зазначив, що належними та допустимими доказами проживання однією сім`єю є, зокрема: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть, свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення, докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого, чеки, квитанції, свідоцтва про право власності, заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. У постанові Верховного Суду по справі № 664/1206/19 (провадження № 61-6394св21) від 26.07.2022 року, суд дійшов до висновку, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Верховний Суд у постанові по справі № 531/295/19 від 08.12.2021 року, дійшов до висновку, вказавши наступне: для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться: показання свідків про спільне проживання фактичного членів сім`ї та ведення ними спільного побуту; документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки; фотографії певних подій; документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Судом встановлено, що в період з 04.02.2013 року по 08.11.2016 року [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.9). [INFO] у подружжя народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим виконкомом Урзуфської сільської ради Першотравневого району Донецької області 19.03.2013 року, відповідний актовий запис № 8. З квітня 2014 року заявник [PERSON] почала спільно проживати однією сім`єю із [PERSON] , вести з ним спільне господарство. Оскільки [PERSON] не працювала та отримувала мінімальні доходи у вигляді соціальної допомоги, [PERSON] повністю матеріально забезпечував сім`ю, у тому числі і малолітнього [PERSON] . Від спільного проживання [PERSON] і [PERSON] у них, [INFO] , народилася донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Бердянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 29.12.2016 року, відповідний актовий запис № 1090 (а.с10). 30.04.2024 року [PERSON] вступив до лав ЗСУ (а.с.13). 29.06.2024 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 940. Після реєстрації шлюбу дружина залишила прізвище « [PERSON] » (а.с.11). Відповідно до сповіщення сім`ї померлого (загиблого) № 2/3/1878 від 15.08.2024 року, складеного [INFO] , яке адресовано [PERSON] , останню сповіщено про те, що її чоловік, громадянин України, старший водій десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти військової частини [NUMBER] солдат [PERSON] , [INFO] , призваний на військову соліжбу за мобілізацією 30.04.2024 року [INFO] , відданий Військовій присязі на вірність українському народу, мужньо виконавши військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність, загинув на полі бою [INFO] в районі населеного пункту Шептухівка Кореневського району Курської області, Російської Федерації (а.с.13). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 15.08.2024 року, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 30 років у населеному пункті Шептухівка Кореневського району Курської області, Російської Федерації, про що 15.08.2024 року складено відповідний актовий запис № 922 (а.с.12). Згідно п. 4 статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать, зокрема, уутриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Згідно абз. 1 ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді витрат на утримання житла, його ремонті, сплату комунальних платежів, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності тощо. Тому, отримання особою інших виплат не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування її на утриманні. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18, від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16. З квітня 2014 року по серпень 2022 року заявник [PERSON] і [PERSON] проживали разом у місті Бердянську Запорізької області. У серпні 2022 року [PERSON] разом з дітьми переїхала до смт Новомиколаївка Запорізького району Запорізької області, а у жовтні 2022 року виїхала до Польщі. У листопаді 2022 року [PERSON] також переїхав до родини в Польщу. Наприкінці 2024 року [PERSON] повернувся до України та вступив до Лав ЗСУ. Як вбачається з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, про доходи [PERSON] , у 2014 році остання отримала дохід у вигляді державної та соціальної допомоги у сумі 15366,88 грн. (тобто 1281 грн. в місяць); в 2015 році - 3600 грн. (тобто 300 грн. в місяць); в 2016 році - 1841,43 грн. (тобто 153 грн. в місяць); в 2017 році - 20840 грн. (тобто 1737 грн. в місяць); в 2018 році - 16344,97 грн. (тобто 1362 грн. в місяць); в 2019 році - 43905,01 грн. (тобто 3658,75 грн. в місяць); в 2022 році - 16000 грн. (тобто 1333,33 грн. в місяць) (а.с.16-19). У 2020, 2021, 2023 та 2024 роках заявник [PERSON] жодних доходів не отримувала. При цьому, батько малолітнього [PERSON] - [PERSON] аліменти на утримання сина також не сплачував, що підтверджується інформацією з автоматизованої системи виконавчого провадження (https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors) (а.с.20). Як вбачається із змісту листа Головного управління ДПС у Запорізькій області від 16.04.2025 року, [PERSON] у 2024 році отримав дохід у сумі 278798,55 грн. (а.с.59). У Постанові від 30.05.2024 року у справі № 990/49/23 Велика Палата Верховного Суду дійшла обґрунтованого висновку про те, що як обов`язок із доказування потрібно розуміти закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, аналізуючи вищезазначене, враховуючи встановлені судом обставини та досліджені докази, що містяться у матеріалах цивільної справи, врахувавши також покази свідків [PERSON] і [PERSON] , які підтвердили у судовому засіданні, що [PERSON] являється членом сім`ї померлого [PERSON] і що за час спільного проживання малолітнього [PERSON] і [PERSON] , допомога останнього була постійним і основним джерелом засобів до існування малолітнього [PERSON] , суд прийшов до висновку про доведеність факту, що [PERSON] відноситься до членів сім`ї померлого [INFO] [PERSON] , та що [PERSON] знаходився на утриманні померлого [PERSON] , а тому заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved