Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить визначити їй додатковий строк, терміном три місяці, з моменту набрання рішенням суду законної сили, для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] . В обґрунутвання позовних вимог посилається на те, [INFO] помер її дідо [PERSON] . Після смерті останнього відкрилась спадщина за заповітом. Вона є єдиною спадкоємицею за заповітом. Інших спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині - немає. Звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, їй було відмовлено через пропущення шестимісячного строку для прийняття спадщини. Зазначає, що вона разом із померлим дідусем [PERSON] не проживала, а тому про наявність заповіту дізналась вже після шести місяців після смерті дідуся. Її, як спадкоємицю, не було повідомлено про складений дідусем заповіт. Іншого способу захисту свого порушеного права, окрім як звернення до суду, вона не має. У підготовчому судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представниця - адвокатка Коваленко О.В. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача Долинської міської ради Креховецький І.М. у підготовче судове засідання не з`явився, 30.04.2025 на електронну пошту суду надіслав клопотання (а.с. 18), в якому просить розгляд справи проводити за його відсутності. Зазначив, що не заперечує щодо визначення позивачці [PERSON] додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 04.04.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання за участю сторін. 30 квітня 2025 року від представника відповідача - Долинської міської ради Креховецького І.М. надійшло клопотання про розгляд справи без його участі та про відсутність заперечень щодо задоволення позовних вимог. Частиною 1 статті 206 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, судом перевірено, що визнання представником відповідача позовних вимог не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що представник відповідача позовні вимоги визнав, визнання ним позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає визнання ним позову та приходить висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28.05.2024 (а.с. 8), [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . За життя, [PERSON] , 12.01.2022 склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Долинської районної державної нотаріальної контори - Ігнатовою Т.О., зареєстрований в реєстрі за №9, відповідно до якого, на випадок своєї смерті, все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і все те, на що він за законом матиме право заповів позивачці [PERSON] (а.с. 6). Даний заповіт 12.01.2022 зареєстрований в спадковому реєстрі за №68074046, що підтверджується копією витягую про реєстрацію в спадковому реєстрі (а.с. 7). Відповідно до копії листа Долинської міської ради від 02.01.2025 (а.с. 11), померлий [PERSON] , на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та проживав один. Інших осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині немає. Згідно із копією витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №79848170, виданого 28.01.2025 Долинською державною нотаріальною конторою (а.с. 9), за параметром запиту " [PERSON] , дата смерті - [INFO] " - інформація відсутня. Звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, позивачці [PERSON] було відмовлено (а.с. 10), у зв`язку із пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Отже, судом встановлено, що позивачка [PERSON] є спадкоємицею майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , за заповітом. У шестимісячний строк позивачка не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у зв`язку із необізнаністю про наявність заповіту, що вважає поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Таким чином, між сторонами виник спір з приводу поважності причин пропуску позивачкою строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . ІV. Оцінка суду: заслухавши пояснення позивачки та її представниці, дослідивши письмові докази в їх сукупності, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, взявши до уваги визнання позову представником відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Частиною 1 статті 2 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтею 1217 Цивільного кодексу України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За загальним правилом положення про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України). Матеріалами справи встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті відкрилась спадщина за заповітом. Позивачка [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] і як наслідок, при зверненні до нотаріуса отримала відмову у прийнятті заяви про прийняття спадщини. Предметом спору у даній справі є визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Предметом доказування є поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила вказаної вище частини статті про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Подібний висновок викладений Верховним судом України у постанові від 23.08.2017 №6-1320цс17. З даним висновком погодився Верховний Суд у постановах від 01.04.2019 справа №643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18), від 11.11.2020 справа №750/262/20 (провадження № 61-14038св20), від 03.03.2020 справа № 145/148/20 (провадження № 61-16153св20). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Подібна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц та від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20. При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Проте, законодавство не встановлює конкретного переліку поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, і такі причини оцінюються судом на власний розсуд в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Рішення суду може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Враховуючи описані вище обставини, суд погоджується з доводами позивачки [PERSON] та вважає поважними наведені нею причини пропуску строку подачі заяви для прийняття спадщини, оскільки її, як спадкоємиці, необізнаність про наявність заповіту завадила їй вчасно звернутись із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини. На переконання суду, трьохмісячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили буде достатнім строком для подання заяви про прийняття спадщини, і тому позов слід задовольнити. На підстав вищевикладеного, ст. 15, 1216, 1217, 1220, 1223, 1261, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, ст. 4, 13, 81, 206 ЦПК України, п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» та

Outcome: approved