Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом згідно із прохальною частиною якого просила вирішити питання стосовно стягнення із Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИМЙ БАНК» (далі АТ «ПУМБ») безпідставно набутих коштів на загальну суму 21 856,74 грн. У обґрунтування позову [PERSON] повідомила, що у 2019 році приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С., вчинений виконавчий напис № 2573 про стягнення зі [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в сумі 21 856,74 грн. Зазначений напис звернений до примусового виконання, проте у подальшому, відповідним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2024 року в цивільній справі № 278/6213/23 він визнаний такими, що не підлягає до примусового виконання. Водночас, протягом судового розгляду вищевказаної цивільної справи, приватним виконавцем вчинені дії щодо примусового стягнення із позивачки на користь відповідача заборгованості за вищезгаданим виконавчим написом. Однак, оскільки зазначений напис у судовому порядку визнаний такими, що не підлягає до виконання, то кошти, стягнені за ним, безпідставно передані відповідачеві, а отже підлягають до повернення позивачу. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та у відсутність фіксації його перебігу. Підстав для зміни такого порядку сторонами не наведено і судом не встановлено. Відповідач будучи належним чином повідомлений про існування даного судового провадження свого ставлення до заявлених вимог не висловив і жодних заяв з даного приводу на адресу суду не направляв. Враховуючи такі фактичні обставини справи та приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом вирішено проводити розгляд справи в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідно ним правовідносини. Позивачка є громадянкою України, отримувала код платника податків, має зареєстроване місце проживання та звільнена від сплати судового збору на підставі закону (а.с. 6-10). Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2024 року в цивільній справі № 278/6213/23 визнаний таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 31 січня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, зареєстрований в реєстрі за № 2573 про стягнення зі [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості у сумі 21 856,74 грн (а.с. 11-12). Зазначене рішення суду набрало законної сили 23 травня 2024 року. 14 червня 2024 року у зв`язку із надходженням до офісу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни вищезгаданого рішення Житомирського районного суду Житомирської області указаним приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 58522395 з примусового виконання виконавчого напису вчиненого 31 січня 2019 року за № 2573 про стягнення зі [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості у сумі 21 856,74 грн на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 19). Водночас у листі від 26 червня 2024 року приватний виконавець повідомила що у межах виконавчого провадження № 58522395 з [PERSON] стягнуто 24 445,68 грн, які розподілені наступним чином: 403, 27 грн в рахунок погашення витрат виконавчого провадження; 2 185,67 грн в рахунок погашення основної винагороди приватного виконавця; 21 856,74 грн в рахунок погашення заборгованості перед стягувачем (а.с. 20). Нормами законодавства зазначені правовідносини врегульовані наступним чином. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Проаналізувавши фактичні обставини справи, норми законодавства, якими врегульовані ці правовідносини, а також усталену судову практику у даних правовідносинах (Висновки викладені Верховним Судом у постанові від 6 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 і у постанові від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18) суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Так, оскільки виконавчий напис, на підставі якого із позивачки стягнені грошові кошти, визнаний у судовому порядку таким, що не підлягає до виконання, то з відповідача на користь позивачки слід стягнути безпідставно набуті грошові кошти, отримані відповідачем у порядку стягнення заборгованості за вказаними виконавчими написами. Окрім того, оскільки позов підлягає до задоволення, то із відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи, що складаються із витрат по сплаті судового збору від якого позивачка звільнена на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Зазначене відповідає приписам ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved