Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги посилаючись на те, що відповідач зареєстрований та постійно проживає за адресою [ADDRESS] та є споживачем комунальних послуг, які надаються до квартири. Відповідач своєчасно з жовтня 2019 року не вносила плату за отриманні послуги з постачання теплової енергії, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01.11.2024 року у розмірі 25 986,40 грн. Інфляційна складова боргу розрахована до 23.03.2022 року та становить 5 005,70 грн. Розмір 3 % річних з простроченої суми відповідно до розрахунку ціни вимоги нараховується до 23.02.2022 року та становить 1 102,22 коп. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Києва від 23.01.2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 10.02.2025 року задоволено клопотання відповідача про продовження розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 14.04.2025 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, який прийнятий судом та долучений до матеріалів справи. З відзиву вбачається, що позивач щодо більшої суми заборгованості пропустив строк позовної давності. Позивач вважає, що у відповідача існує солідарна відповідальність перед позивачем. З такою позицією позивача відповідач категорично не погоджується. Відповідно до інформації, яка міститься у відповіді Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації відповідач була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 03.11.1994 року по 17.11.2016 року. Заборгованість же виникла з жовтня 2019 року. [INFO] померла власниця квартири [PERSON] 08.06.2022 року була заведена спадкова справа, єдиним спадкоємцем є відповідач, яка спадщину прийняла проте не отримала свідоцтво про право на спадщину. Таким чином, правовідносини між позивачем та відповідачем повинні регулюватися ст. 1281, 1282 ЦК України. Також, відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав відповідача станом на 10.04.2025 року не є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . 25.04.2025 року до суду надійшла письмові пояснення до поданого відзиву на позовну заяву, з яких вбачається, що у позивача, з причин, що не залежать від його волі, до подання позовної заяви та відкриття провадження по справі, була відсутні повна й достовірна інформація щодо осіб, яким на праві власності належало чи належить вказане житло. Позивач про прийняття спадщини померлої [PERSON] спадкоємцем [PERSON] довідався 15.04.2025 року, а про те, що квартира з 1994 року належала на праві власності [PERSON] довідався лише 18.04.2025 року. Разом із успадкованим майном у вигляді квартири, спадкоємець [PERSON] успадкувала заборгованість за надані комунальні послуги до квартири, які виникли у спадкодавця та колишнього власника. Незалежно від отримання свідоцтва про право на спадщину, відповідач [PERSON] набула прав та обов`язків (в тому числі спадкодавця) щодо відчужуваної квартири з моменту прийняття спадщини, а належить [PERSON] вказана квартири з часу відкриття спадщини. Право на несплату вартості комунальних послуг не застосовується до постачання теплової енергії, що випливає з характеру наданої послуги, послуга надається в будинок та нарахування здійснюється у залежності від опалювальної площі квартири незалежно віддільності фактично проживаючих/зареєстрованих осіб. За власниками квартири в житловому будинку закріплений обов`язок утримувати в належному стані житлові приміщення, власниками якого вони є на праві приватної власності, та спільне майно багатоквартирного будинку (зокрема місяця загального користування), власниками якого вони є на праві спільної сумісної власності. Централізоване опалення (постачання теплової енергії) всіх квартири в будинку та самого будинку [ADDRESS] здійснюється ТОВ «Євро-реконструкція», а відповідно [PERSON] , як власник квартири в будинку та спадкоємець минулого власника набула обов`язків минулого власника й до тепер в силу закону зобов`язана сплачувати кошти за надані послуги щодо утримання її майна. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав викладених у позові та письмових пояснення та просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з підстав викладених у відзиві та просить суд відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг, на час виникнення спірних правовідносин, регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Вказані норми узгоджуються із нормами Закону України «Про житлово - комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року. Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630, регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги). Централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання; Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання; Відповідно до п. 11 Правил, у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил. Відповідно до п. 12 Правил, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку. У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку теплової енергії, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку теплової енергії за розрахунковий період з подальшим перерарунком відповідно до пункту 18 цих Правил. (втратили чинність з 01.05.2022 року) Надалі розподіл обсягів комунальних послуг між споживачами здійснювався відповідно до ст. 10 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Звертаючись до суду із позовом позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за послугу з постачання теплової енергії з жовтня 2019 року, як до споживача послуг. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] була власницею квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 11.08.1994 року. [PERSON] була зареєстрована у вказаній квартирі з 03.11.1994 року по 13.06.2016 року, що підтверджується відповіддю на вимогу суду Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації від 29.01.2025 року. Також з цієї відповіді вбачається, що [PERSON] була зареєстрована за вказаною адресою з 03.11.1994 року по 17.11.2016 року. Згідно відповіді № 1033027 від 14.01.2025 року [PERSON] з 17.11.2016 року по 29.08.2024 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] , про ще 18.03.2022 року Виконавчим комітетом Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області складено відповідний актовий запис № 21. З витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі вбачається, що 08.06.2022 року зареєстрована спадкова справа щодо майна померлої [PERSON] . Згідно довідки приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Щербини Т.В. [PERSON] є єдиним спадкоємцем. З викладеного чітко вбачається, що з жовтня 2019 року [PERSON] не була споживачем житлово-комунальних послуг. Згідно із статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стю 1218 ЦК України). Відповідно до статті 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч.З ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а відповідно до ч. 2 цієї статті не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, а відповідно до ч. З цієї статті відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 24.01.2020 по справі № 910/10987/18, а саме: «За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає». Таким чином, незалежно від отримання свідоцтва про право на спадщину, відповідач [PERSON] набула прав та обов`язків (в тому числі спадкодавця) щодо відчужуваної квартири з моменту прийняття спадщини, а належить [PERSON] вказана квартира з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживания членів своєї сім`ї, інших особі не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Отже, починаючи з 16.03.2022 року відповідач [PERSON] , як власниця успадкованої квартири, зобов`язана її утримувати та сплачувати за надані послуги, в даному випадку, з постачання теплової енергії. З доданого до матеріалів справи розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] вбачається, що з березня 2022 року послуги з постачання теплової енергії сплачувалися і заборгованості не має. Заборгованість виникла за час перебування квартири [ADDRESS] у власності [PERSON] . Отже, з викладеного вбачається, що пред`являючи позов про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з жовтня 2019 по березень 2022 року до відповідача [PERSON] як до споживача послуг, є неправомірним, оскільки в цей період вона не була споживачем послуг та власницею нерухомого майна. Статтею 1282 ЦК України визначено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Таким чином, разом із успадкованим майном у вигляді квартири, [PERSON] успадкувала заборгованість за надані комунальні послуги до квартири, які виникли у спадкодавця квартири та колишнього її власника. З матеріалів справи вбачається, що за квартирою [ADDRESS] рахується заборгованість за період з жовтня 2019 року по березень 2022 року, яка виникла за життя [PERSON] . В даному випадку, між сторонами склалися відносини, що регулюються ст. 1282 ЦК України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В порядку ст. 49 ЦПК України, позивач під час розгляду справи не скористався своїм правом щодо зміни підстав позову. Отже, підстав для стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період з жовтня 2019 року по березень 2022 року з відповідача не має. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України). Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (частина п`ята статті 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до частин 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Оцінивши у справі докази що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку що позовні вимоги ТОВ "Євро-Реконструкція" є необґрунтованими, та такими, що не підлягають до задоволенню у зв`язку з тим, що відповідач довела ту обставину, що в період з жовтня 2019 року по березень 2022 року вона не проживала у квартирі [ADDRESS] , не була власницею цієї квартири у вказаний період, отже комунальні послуги не споживала, обов`язку щодо сплати наданих але не спожитих комунальних послуг у відповідь не виникло. З березня 2022 року по жовтень 2024 року заборгованість відсутня. Відповідно до статті 141 ЦК України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed