Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

короткий зміст позовних вимог. 11.03.2025 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання дитини. Позовна заява мотивована тим, що рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 24.07.2020 по справі 143/632/20 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн. щомісячно, починаючи з 12.06.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Станом на сьогоднішній день призначений розмір аліментів є недостатнім для належного виховання дитини, що зумовлено зростанням витрат на утримання дитини. Дитина навчається у комунальному закладі «Чернявський ліцей», є дитиною з інвалідністю, потребує втручання пластичної та реконструктивної мікрохірургії, постійного лікування та проведення систематичних заходів з індивідуальної програми реабілітації. Відповідач є здоровою, працездатною людиною, тому він має можливість краще забезпечувати потреби дитини. З огляду на усе вищевикладене, позивач вважає за доцільне змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача з твердої грошової суми на частку від його доходу, у зв`язку із чим і звернулась до суду з відповідним позовом. Рух справи, позиція суду. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2025 справу передано на розгляд судді Гуцолу М.П. (а.с. 24). Ухвалою суду від 13.03.2025 вказаний позов залишено без руху та позивачу надано п`ятиденний термін для усунення вказаних у ухвалі суду недоліків (а.с. 25). 20.03.2025 на виконання ухвали суду від 13.05.2025 позивачем подано до суду уточнену позовну заяву та завірені належним чином додатки до позову (а.с. 28-52). Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 20.03.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено перше судове засідання на 15.04.2025 (а.с. 52). 15.04.2025 розгляд справи було відкладено у зв`язку з неявкою сторін. Позивач у судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, змінила позовні вимоги та просила стягувати з відповідача на утримання малолітнього сина [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 5\~000 грн щомісячно (а.с. 61). Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, змінені позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн щомісячно (а.с. 62). Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Короткий зміст фактичних обставин справи. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 40). За рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 24.07.2020, по справі 143/632/20 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн. щомісячно, починаючи з 12.06.2020 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 38-39). Позивач вказує, що стягуваних за рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області аліментів на утримання сина недостатньо та вони не забезпечують дитині належного рівня її життєзабезпечення. Дитина навчається у комунальному закладі «Чернявський ліцей», що підтверджується довідкою від 10.03.2025 №01-50/32 (а.с. 43). [PERSON] є дитиною з інвалідністю (посвідчення серії [NUMBER] , а.с. 51), потребує втручання пластичної та реконструктивної мікрохірургії, постійного лікування та проведення систематичних заходів з індивідуальної програми реабілітації, що підтверджується рішенням лікарсько-консультативної комісії при ВОДКЛ №745 від 26.10.2023 (а.с. 44), виписками із медичної карти стаціонарного (амбілаторного) хворого №№125, 336, 720, 1644 Національної дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАДИТ» (а.с. 45-48), індивідуальною програмою реабілітації дитини-інваліда №745 (а.с. 49-50). Вказані обставини відповідачем не оспорені. Мотиви з яких виходить суд і застосовані норми права. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною третьою статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України) . Стаття 192 Сімейного кодексу України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ст. 183 Сімейного кодексу України). Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтей 182-184 Сімейного кодексу України не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, та навпаки). Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс14. Вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей182-184,192 СК України. Зазначену позицію висловив Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2019 року по справі № 152/100/18. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Згідно ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити повністю з огляду на наступне. Сторони мають рівні права та обов`язки по утриманню та матеріальному забезпеченню дитини, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язаний утримувати свого неповнолітнього сина. Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. В зв`язку з наведеним позовна вимога про зміну розміру аліментів підлягає задоволенню. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів`відповідно до ст. 192 СК Українирозмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, підставою для звернення до суду із позовом про збільшення розміру аліментів відповідно до положень ст.192 СК України є зміна матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення, або поліпшення стану здоров`я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~ У сукупності наведеного, суд вважає необхідним змінити розмір стягнення аліментів, у межах заявлених позивачкою позовних вимог в розмірі 5000 грн щомісячно, починаючи від дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно зі ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При подачі позову позивач була звільнена від оплати судового збору в розмірі 1211,20 грн., позов задоволено повністю, а відтак з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп., а 605 грн. 60 коп. слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі ст.ст.141, 150, 180-184, 192 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved