Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог Позивач ТзОВ «ФК «Пінг-Понг» звернулось до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 20280,00 гривень. Свій позов обґрунтовує тим, що 25.03.2020 року між ТзОВ «Мілоан» та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір №1720834, шляхом подачі заявки на отримання кредиту на офіційному веб-сайті товариства та її підписання ЕЦП за допомогою одноразового ідентифікатора, який було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS), відповідно до умов якого відповідачці по справі [PERSON] надано кредит у розмірі 6000,00 гривень на картковий рахунок, строком на 15 днів. Дата повернення кредиту, сплати комісії та процентів за користування кредитом - 09.04.2020 року. ТзОВ «Мілоан» виконало свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів у визначений строк. Вказує, що 10.07.2020 року між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги №01/07, відповідно до якого відступлено право вимоги за кредитним договором №1720834 від 25.03.2020 року на користь ТзОВ «Діджи Фінанс», згідно реєстру боржників, в тому числі передано право вимоги до [PERSON] . Окрім того, 24.01.2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТзОВ «ФК «Пінг-Понг» укладено договір факторингу №1/15, згідно якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №1720834 від 25.03.2020 року. Зазначає, що станом на час звернення до суду з даним позовом загальний розмір заборгованості відповідачки [PERSON] за кредитним договором №1720834 від 25.03.2020 року становить 20280,00 гривень, з яких: 5400,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 13680,00 гривень - заборгованість за відсотками, 1200,00 гривень - заборгованість за комісією. Враховуючи вищенаведене, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача вищевказану суму заборгованості за кредитним договором №1720834 від 25.03.2020 року, а також стягнути судові витрати по справі пов`язані зі сплатою судового збору та витратами на правову допомогу. Станом на день розгляду справи відзив на позов від відповідача до суду не надходив. Рух справи в суді Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 24 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 14 травня 2025 року. Позиція учасників судового розгляду Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, шляхом надіслання судової повістки за фактичним місцем реєстрації, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Причину неявки в судове засідання останній не повідомив, будь-яких клопотань, а також відзив на позов не подав. Оскільки відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явилася в судове засідання, заяви про розгляд справи за її відсутності чи клопотання про відкладення розгляду справи не подала, відзиву на позов не подала, про причини неявки не повідомила та враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Як визначено у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 25 березня 2020 року [PERSON] уклала кредитний договір №1720834 з ТОВ «Мілоан» шляхом подання анкети-заяви на кредит № 1720834 в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті товариства (а.с. 13 - зворот, 21-23). Відповідно до умов даного договору товариство зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у сумі 6000,00 гривень строком на 15 днів, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту у сумі 1200,00 гривень (20% від суми кредиту одноразово) та проценти за користування кредитом, які нараховуються за ставкою 3% від фактичного залишку за кожен день користування кредитом терміном до 09.04.2020 року, тип процентної ставки - фіксована (п.1.1-1.5.2 договору). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 3.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п.2.2.3 цього Договору (п. 1.6 договору). Згідно п. 2.2.3 кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п.1.4, якщо позичальник всупереч умовам цього Договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли визначена в п.1.5.2 процентна ставка є нижчою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання позичальником умов цього договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти за користування кредитом з дня наступного за днем визначеним п.1.4 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6. договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів в період правомірного користування кредитом є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний період під час прострочення, це означає, що в період правомірного користування кредитом Позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6 та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Якщо після настання дати встановленої п.1.4 Договору Позичальник продовжуватиме користуватись кредитом, проценти за стандартною (базовою) ставкою будуть нараховуватись протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено Товариством в односторонньому порядку. При цьому Сторони погодили, що після зупинення Товариством в односторонньому порядку нарахування процентів Товариство вправі в будь-який момент без погодження з Позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання Позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням Товариства. Відповідно до п. 2.3.1 договору, позичальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах, на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 правил. Для продовження строку користування кредитом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 правил, у т.ч. сплатити комісію за продовження кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Згідно п.п.2.4.1 договору, позичальник зобов-язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п.1.4 договору, а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування. Пунктом 2.4.2 договору передбачено, що у випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання позичальника за цим договором, в тому числі, але не виключно, плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь позикодавця встановлені умовами цього договору, то така заборгованість повинна бути сплачена позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін, передбачений п.1.4. договору. Пунктом 3.2.6 кредитного договорору передбачено, що позикодавець має право, крім інших передбачених законодавством та цим договором прав: відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника. У випадку, якщо після відступлення прав вимоги за цим договором позикодавець отримає від позичальника платіж (кошти) для погашення існуючої заборгованості за цим договором, такий платіж (кошти) відповідно до ч.2 ст.516 Цивільного кодексу України Позичальнику не повертаються і зараховуються в рахунок виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором. Відповідно до п.4.1 договору у разі прострочення позичальником зобов`язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього Договору, Позичальник починаючи з дня наступного за днем спливу терміну (дати), вказаного в п.1.4 цього Договору з урахуванням угод про продовженням строку користування/повернення кредиту та оновлених графіків розрахунків, що складаються у зв`язку з укладенням цих угод, зобов`язаний сплатити на користь товариства пеню у розмірі 0.00 відсотків від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50 відсотків від загальної суми кредиту одержаного позичальником за цим договором. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення максимально можливого розміру визначеного цим пунктом. Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4 Договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5 Договору). Згідно додатку №1 графіку розрахунків до кредитного договору №1720834 від 25.03.2020 року, дата платежу 09.04.2020, до сплати: кредит 6000,00 гривень, комісія за надання кредиту 1200,00 гривень, проценти 2700,00 гривень, разом 9900,00 гривень (а.с. 24). З платіжного доручення №17121738 від 25.03.2020 року вбачається, що ТОВ «Мілоан» 25.03.2020 здійснено платіж отримувачу [PERSON] на картковий рахунок № [NUMBER] в сумі 6000,00 гривень, призначення платежу: кредитні кошти від ТОВ Мілоан згідно договору 1720834 (а.с. 37). 10 липня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи фінанс» укладено договір факторингу №01/07, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступає за плату право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с. 25-28). Із витягу з додатку до договору факторингу №01/07 від 24.01.2022 року, сформованого 26.02.2025 року, залишок заборгованості у [PERSON] на момент відступлення права вимоги за кредитним договором №1720834 від 25.03.2020 року становив 20280,00 гривень, з яких: 5400,00 гривень - сума заборгованості за тілом кредиту, 13680,00 гривень - сума заборгованості за відсотками, 1200,00 - сума заборгованості за комісією, 0,00 гривень - сума заборгованості за пенею (а.с. 10). Отже, ТОВ «Діджи фінанс» набуло право вимоги до [PERSON] . 24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» укладено договір факторингу №1/15, відповідно до умов якого ТОВ «Діджи фінанс» зобов`язується відступити ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» за плату права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги (а.с. 32-34). Із витягу з додатку до договору факторингу №1/15 від 24.01.2022 року, сформованого 26.02.2025 року, залишок заборгованості у [PERSON] на момент відступлення права вимоги за кредитним договором №1720834 від 25.03.2020 року становив 20280,00 гривень, з яких: 5400,00 гривень - сума заборгованості за тілом кредиту, 13680,00 гривень - сума заборгованості за відсотками, 1200,00 - сума заборгованості за комісією, 0,00 гривень - сума заборгованості за пенею (а.с. 11). Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-понг» набуло право вимоги до [PERSON] . Відповідачу було направлено досудову вимогу №1720834-АВ від 02.11.2024 року про сплату заборгованості в сумі 20280,00 гривень( а.с. 39 - зворот). Відповідно до платіжних інструкцій позивач ТзОВ «Діджи Фінанс» здійснив оплату ТОВ «Мілоан» згідно договору факторингу №01/07 від 10 липня 2020 року (а.с. 41-42). Згідно відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №1720834, сформованого ТОВ «Мілоан», станом на 23 червня 2020 року, заборгованість у [PERSON] зі сплати кредиту становила 20280,00 гривень, з яких: 5400,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 13680,00 гривень - заборгованість за відсотками (проценти за період з 26.03.2020 року по 24.04.2020 року нараховані за відсотковою ставкою 3% від фактичного залишку кредиту згідно з п. 1.5.2 договору, з 25.04.2020 року по 23.06.2020 року за відсотковою ставкою 3% від фактичного залишку кредиту згідно з п. 1.6 договору), 0,00 гривень - заборгованість за пенею, 1200,00 гривень - заборгованість за комісією (а.с. 15-16). Після відступлення прав вимоги ТОВ «Діджи фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-понг», не здійснювали жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювали. Даним розрахунком підтверджується сплата 09.04.2020 року відповідачем тіла кредиту у розмірі 600,00 гривень, комісії за пролонгацію кредитного договору у розмірі 600,00 гривень та процентів по кредиту у розмірі 1170,00 гривень. Із даного розрахунку судом також встановлено, що договір був пролонгований у відповідності до п. 2.3.1 (на тих самих умовах) та п. 2.2.3 договору. При цьому, загальний строк пролонгації на стандартних умовах не перевищує 60 днів, що відповідає умовам договору (п. 2.2.3.) Відтак, проценти за користування кредитом нараховані позивачем в межах строку кредитного договору, який був пролонгований у відповідності до п. 2.2.3 та п. 2.3.1 а тому вимога про стягнення відсотків за користування кредитом у розмірі 13680,00 гривень є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Щодо стягнення комісії за надання кредиту у розмірі 1200,00 гривень, суд вважає за необхідне стягнути комісію, яка нараховується за ставкою 20,00 % від суми кредиту одноразово (п.1.5.1 договору). Усупереч умовам Договору, відповідно до картки обліку договору ТОВ «Мілоан» відповідачка здійснила часткову оплату за договором, що підтверджується розрахунком. Після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідачки остання не здійснила жодного платежу для погашення заборгованості за договором. Таким чином, установлено, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, що виникли з кредитного договору. Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідач не подала. Висновки суду\~та мотиви\~прийнятого рішення За правилами ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Предметом даного позову є стягнення заборгованості за договором позики. Відповідно до частини першої статті 1046ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Коли позикодавцем є юридична особа договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми позики (стаття 1047 ЦК України). За змістом частини першої статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. В силу статті 639\~ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст.3,12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. За змістом ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК). У постанові від 07.04.2021у справі № 623/2936/19 Верховний суд дійшов висновку, що використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором при укладенні договору відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Укладений 25.03.2020 року [PERSON] кредитний договір №1720834 із ТзОВ «Мілоан» за формою відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», договір укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до вимог статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Стаття 526\~ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ст. 599 ЦК України. Положеннями ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами ст. 611 ЦК України визначає. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно зі ст.514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють. Відповідно до ст.516\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 3.2.6 Договору передбачено, що ТОВ «Мілоан» має право відступати права за цим Договором на користь третіх осіб без згоди позичальника. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування ними, якщо інше не встановлено договором. Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Відповідно до норм ЦПК України, саме на сторону лягає обов`язок довести ті обставини на які вона посилається. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною першою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт існування у [PERSON] перед позивачем заборгованості за вищевказаним кредитним договором, яка нею добровільно не сплачується. Станом на час розгляду справи відповідач не надала доказів сплати нею зазначеної суми заборгованості за кредитом. Будучи повідомленою\~про час\~і місце\~розгляду справи,\~відповідачка в\~судове засідання\~не з`явилася,\~проти позову\~не заперечила,\~не надала\~суду контррозрахунок\~суми заборгованості,\~який би\~суд міг\~належним чином\~оцінити чи\~інший доказ,\~наприклад,\~висновок експертизи\~про невірність\~наданого позивачем\~розрахунку,\~відтак,\~у суду\~відсутні законні\~підстави для\~того,\~щоб піддати\~сумніву нараховану\~позивачем суму\~боргу в\~розмірі 20280,00 гривень, з яких: 5400,00 гривень - заборгованість по тілу кредиту; 13680,00 гривень - заборгованість по процентам; 1200,00 гривень заборгованість по комісії., оскільки вона підтверджена наданими позивачем доказами. Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що оскільки позивач надав докази, які підтверджують факт існування домовленості між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою [PERSON] про надання кредиту і його повернення у встановлені строки зі сплатою відсотків та комісії за надання кредиту, укладення цієї угоди у визначений Законом України «Про електронну комерцію» спосіб, а відповідач не спростувала даного факту, у встановлений кредитним договором строк, з урахуванням його пролонгації, не повернула кредитні кошти та не сплатила проценти за користування кредитом та комісію, то позовні вимоги ТзОВ « Фінансова компанія «Пінг-Понг» як правонаступника кредитодавця підлягають до задоволення повністю. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача було надано копію договору №43657029 від 01.11.2024 року про надання правової допомоги, детальний опис робіт до договору про правничу допомогу та акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг). З вищевказаних доказів вбачається, що адвокатом надано послуги вартість яких становить 6000 грн. На думку суду, витрати позивача на правничу допомогу адвоката в сумі 6000 гривень. є неспівмірними з предметом позову та складністю справи, оскільки дана справа є типовою, не потребує глибокого аналізу законодавства, розгляд справи проводився без участі представника позивача. Враховуючи наведене, вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягають частковому стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 3000 гривень. Крім того, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved