Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про самостійне одержання аліментів неповнолітньою дитиною в якому, з урахуванням уточнень, наданих 10.01.2025 року, просив скасувати абзац другий рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.12.2019 року у справі № 369/7072/19 та ухвалити нове рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , в розмірі 1/4 від всіх видів заробітку доходу, але не менше прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03 червня 2019 року до досягнення дитиною чотирнадцяти років: до 18 квітня; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , в розмірі 1/4 від всіх видів заробітку доходу, але не менше прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 квітня 2028 року до досягнення дитиною повноліття. Вимоги обґрунтовано тим, що рішенням від 03.12.2019 року у справі № 369/7072/19 Києво-Святошинський районний суд Київської області стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 від всіх видів заробітку доходу, але не менше прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.06.2019 року до досягнення дитиною повноліття. Натомість позивач звернувся для захисту прав неповнолітньої особи, посилаючись на ст. 179 СК України, в інтересах доньки, [PERSON] , яка висловила бажання після виповнення їй чотирнадцяти років (набуття статусу неповнолітньої дитини), отримувати особисто стягнуті з позивача аліменти на її утримання, в розмірі 1/4 від всіх видів його заробітку доходу, але не менше прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 квітня 2028 року до досягнення нею повноліття. 24.02.2025 року на адресу суду надійшов відзив [PERSON] , яка проти задоволення позову заперечувала, вважає, що позивач ввів в оману малолітню дитину змусивши підписати заяву про самостійне отримання аліментів. 05.03.2025 року позивач надав до суду відповідь на відзив, в якому навів доводи аналогічні викладеним у позовній заяві, просив відзив від 24.02.2025 року залишити без розгляду у зв`язку із пропущенням строків, позов просив задовольнити. 08.03.2025 року на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив відповідача, в яких остання зазначила доводи аналогічні викладеним у відзиві, проти задоволення позову заперечувала. В судове засідання сторони не з`явились, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Рішенням від 03.12.2019 року у справі № 369/7072/19 Києво-Святошинський районний суд Київської області стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 від всіх видів заробітку доходу, але не менше прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.06.2019 року до досягнення дитиною повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 186 СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Згідно ч. 3 ст. 19 СК України звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. Тобто, обов`язок перевіряти цільове витрачання аліментів покладений на орган опіки та піклування, проте правом на звернення до суду заявник може скористатися і без попереднього звернення до органів опіки та піклування, особисто зібравши необхідні докази, які підтверджують нецільове використання аліментних платежів. Також, статтею 19 Сімейного кодексу України передбачена участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів. Механізм здійснення контролю за цільовим витрачанням аліментів визначений Порядком здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 15 листопада 2018 року № 1713 (далі Порядок). Згідно з цим Порядком, контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюють органи опіки та піклування шляхом проведення інспекційних відвідувань одержувача аліментів. Безпосереднє проведення інспекційного відвідування покладається на службу у справах дітей відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі її утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання одержувача аліментів із залученням (за потреби) інших посадових осіб суб`єктів соціальної роботи із сім`ями, дітьми та молоддю (психолог, соціальний педагог, фахівець із соціальної роботи). Кількість посадових осіб, що проводять інспекційне відвідування, не може бути меншою ніж дві особи. Підставою для проведення інспекційного відвідування одержувача аліментів є заява платника аліментів, подана до районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі її утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання одержувача аліментів або до відповідної служби у справах дітей. Для підтвердження сплати аліментів разом із заявою платник аліментів обов`язково подає розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за останні 12 місяців, виданий відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, а також відомості про місце проживання отримувача аліментів. У разі повторного впродовж року звернення платника аліментів із заявою про проведення інспекційного відвідування подається розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період, що минув з дати проведення попереднього інспекційного відвідування. Наявність заборгованості зі сплати аліментів є підставою для відмови платнику аліментів у проведенні інспекційного відвідування одержувача аліментів. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Витрачання аліментів за цільовим призначенням означає, що той із батьків або інші особи, відповідно до ст. 179 СК України, на ім`я якого вони виплачуються, зобов`язаний спрямовувати їх на забезпечення потреб дитини у харчування, одязі, в охороні здоров`я, отриманні освіти та на створення гідних умов життя дитині. Сама неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання. Між тим, матеріалами справи не доведено нецільове використання аліментів матір`ю дитини. Позивачем не надано жодних допустимих і належних доказів у підтвердження своїх доводів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Позивачем не надано доказів які б містили інформацію щодо предмета доказування, а саме стосовно нецільового витрачання матір`ю дитини аліментів, які стягуються з позивача, зокрема: доказів щодо використання відповідачкою отримуваних нею аліментів на особисті цілі, на користь інших осіб або на будь-які інші потреби, не пов`язані з утриманням і вихованням доньки. Згідно з ч. 2 ст. 186 СК України у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.. Натомість позивач посилається лише на бажання малолітньої дитини особисто отримувати аліменти. Статтею 179 СК України передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до ЦК України. Крім того, позивач просить «скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.12.2019 року у справі № 369/7072/19 та ухвалити нове рішення». Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до абз.2 ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, суд не вправі скасовувати попереднє рішення, а може тільки змінити спосіб стягнення аліментів визначений рішенням суду. Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Виходячи із змісту норм чинного законодавства та оцінивши встановлені у справі докази і обставини, суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позову відсутні, а тому в його задоволенні слід відмовити. Щодо розподілу судових витрат слід зазначити наступне. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правовою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Судом встановлено, що 17.02.2025 року між позивачем та адвокатом Цибою В.К. укладено договір про надання правової (правничої) допомоги № 17-02-2025, а також додаткову угоду № 1 до договору про надання правової (правничої) допомоги № 17-02-2025. Відповідно до вказаних договорів сторони погодили, що вартість послуг адвоката становить 1200 грн за годину роботи адвоката. Згідно з актом № 1/03-25 адвокатом Цибою В.К. надано послуги у виді первинної консультації, ознайомлення з матеріалами справи, аналіз судової практики, підготовка відзиву, заперечень на відповідь на відзив, участь в судовому засіданні, загальною вартістю 5527,64 грн та тривалістю 4 год 35 хв. Відповідно до квитанції від 18.02.2025 року, відповідачем сплачено за правову (правничу) допомогу на користь адвоката Циби В.К. 5527,64 грн. Таким чином, витрати на правову допомогу підлягають стягненню з позивача.

Outcome: approved