Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25.10.2020 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Форза» та [PERSON] було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №000201020753. Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферта) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті товариства, за умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 11729,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 23.11.2020 року, процента ставка в день за користування коштами кредиту становить 1,85%, відсотки за користування коштами у разі неповернення коштів після закінчення строку 2,5% в день. 30.06.2021 року ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» уклали договір факторингу №20210630-Ф/2 від 30.06.2021 року, відповідно до умов якого право вимоги за вказаним договором позики перейшло до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф». У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань, заборгованість відповідача за договором позики становить 56024,30 грн., з них: 11729,00 грн. - заборгованість за тілом позики, 6509,70 грн. - заборгованість за процентами за користування сумою позики, 35187,00 грн.\~- заборгованості по простроченим процентам за користуванням поза межами строку дії договору за період з 01.07.2021 по 28.10.2021, та 2598,60 грн. - інфляційне збільшення за період з 24.11.2020 по 23.02.2022. Вказану заборгованість, а також понесені судові витрати та витрати на правову допомогу позивач просив стягнути з відповідача на свою користь. Представник позивача в судове засідання не з`явився. У відповіді на відзив на позовну заяву просив позовні вимоги ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» задовольнити в повному обсязі, посилаючись на ту обставину, що відповідачем не спростовано факту перерахування товариством кредитних коштів. Також, оскільки договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000201020753 від 25.10.2020 чітко визначено нарахування тих же процентів по договору після прострочення виконання грошового зобов`язання, і такі становлять 2,50% в день (п.5.13 договору), відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, такі законно нараховані первісним кредитором «процентна ставка за кожен день у разі прострочення -2,50%». Доводи сторони відповідача про звільнення позичальника від відповідальності за ч.2 ст. 625 ЦК України є виключно їхніми домислами, котрі не відповідають закону, і відповідно не підлягають до задоволення. Щодо посилання відповідача на відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких вимог, то зазначив, що умовами договору про надання правової допомоги №20240523-2 від 23.05.2024 передбачено, що клієнт зобов`язується здійснити оплату наданої адвокатом правової допомоги впродовж 10 днів з моменту постановлення судом рішення суду. Щодо вимог відповідача про стягнення з позивача витрат на правничу (правову) допомогу, то заперечував, оскільки зазначені відповідачем суми не підтверджені жодним касовим документом, а сформована одноособово Яресько Т.В. Розрахункова квитанція №15/07/24 від 15.07.2024 року є одностороннім документом, створеним ним власноруч. Сума наведена представником є неспівмірною, ні з часом, ні складністю виконаних робіт (надання послуг), ні з ціною позову. Відповідач та\~його представник\~в судове\~засідання не\~з`явилися,\~представником надано\~клопотання про\~розгляд справи\~за їх\~відсутності.\~У наданому\~представником відзиві\~на позовну\~заяву та\~заяві про\~часткове визнання\~позовних вимог\~просив стягнути\~з [PERSON] \~на користь\~ ТОВ\~«ФК «Артеміда-Ф»\~загальний розмір\~ наданого\~кредиту у\~сумі 11600,00\~ грн.,\~згідно виписки,\~наданої банком,\~а також\~проценти за\~користування кредитом\~у межах\~строку кредитування\~у розмірі\~6438,00\~грн.\~Також просив\~стягнути з\~позивача \~витрати на\~правничу допомогу\~пропорційно задоволеним\~вимогам у\~сумі 9520,00\~грн.\~ Щодо\~нарахування позивачем\~процентів за\~користування кредитом\~після закінчення\~строку кредитування\~зазначив,\~що право\~кредитодавця нараховувати\~передбачені договором\~проценти за\~кредитом припиняється\~після спливу\~визначеного договором\~строку кредитування\~чи у\~разі пред`явлення\~до позичальника\~вимоги відповідно\~до ч.2\~ст.\~1050\~ЦК України.\~Після закінчення\~строку кредитування\~можливе лише\~нарахування відсотків,\~порядок виплати\~яких врегульований\~ч.2\~ст.\~625\~ЦК України.\~При цьому\~посилався на\~позиції,\~викладені у\~Постановах Великої\~палати Верховного\~Суду.\~Щодо неможливості\~нарахування інфляційних\~витрат в\~період дії\~карантину,\~то зазначив,\~щоу пунктах\~15,18\~Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України\~передбачено,\~що у\~разі прострочення\~позичальником у\~період дії\~карантину,\~встановленого Кабінетом\~Міністрів України\~на всій\~території України\~з метою\~запобігання поширенню\~на території\~України коронавірусної\~хвороби COVID-19,\~або у\~тридцятиденний строк\~після дня\~завершення дії\~такого карантину,\~виконаних грошового\~зобов`язання за\~договором,\~відповідно до\~якого позичальнику\~було надано\~кредит (позику)\~банком або\~іншим кредитодавцем\~(позикодавцем),\~позичальник звільняється\~від обов`язків\~сплатити на\~користь кредитодавця\~(позикодавця)\~неустойку,\~штраф,\~пеню за\~таке прострочення.\~Крім того,\~згідно із\~п.6\~розділу IV\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» у\~разі прострочення\~споживачем у\~період з\~01\~березня 2020\~року,\~по останній\~календарний день\~місяця (включно),\~в якому\~завершується дія\~карантину,\~встановленого Кабінетом\~Міністрів України\~на всій\~території України\~з метою\~запобігання поширенню\~на території\~України коронавірусної\~хвороби (COVID-19),\~виконання зобов`язань\~за договором\~про споживчий\~кредит (в\~тому числі,\~але не\~виключно,\~прострочення споживачем\~у період\~з 01\~березня 2020\~року по\~останній календарний\~день місяця\~(включно),\~в якому\~завершується дія\~карантину,\~встановленого Кабінетом\~Міністрів України\~на всій\~території України\~з метою\~запобігання поширенню\~на території\~України коронавірусної\~хвороби (COVID-19)\~виконання зобов`язань\~зі сплати\~платежів)\~споживач звільняється\~від відповідальності\~перед кредитодавцем\~за таке\~прострочення,\~в тому\~числі від\~обов`язків\~сплачувати кредитодавцю\~неустойку (штраф,\~пеню)\~та інші\~платежі,\~сплата яких\~передбачена договором\~про споживчий\~кредит за\~прострочення виконання\~(невиконання,\~часткове виконання)\~споживачем,\~зобов`язань\~за таким\~договором.\~Забороняється збільшення\~процентної ставки\~за користування\~кредитом з\~причин,\~інших ніж\~передбачені частиною\~четвертою статті\~1056-1\~ЦК України,\~у разі\~невиконання зобов`язань\~за договором\~про споживчий\~кредит у\~період з\~01\~березня 2020\~року по\~останній календарний\~день місяця(включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Дія карантину припинилась 01.07.2023 р. Таким чином з урахуванням того, що між первісним кредитором та відповідачем було укладено споживчий кредит, на вказані правовідносини розповсюджуються норми п.6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», за яким у разі прострочення споживачем у період дії карантину своїх зобов`язань за споживчим кредитом він звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. Таким чином, не підлягає стягненню 2598,60 грн. інфляційного збільшення за період з 24.11.2020 по 23.02.2022. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в раз якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 25.10.2020 між ТОВ «ФК «Форза» та [PERSON] укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000201020753. Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту (далі - Оферта), що опублікована на веб-сайті www.forzacredit.com.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «ФК «Форза» та акцептована відповідачем [PERSON] , 25.10.2020 року, шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст.\~3, ст.\~12, п. 12 ст.\~11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1\~ст. 205 ЦК України) заяви-формуляра про акцептування оферти №000201020753 від 25.10.2020 року про прийняття пропозиції ТОВ «ФК «Форза» укласти договір про надання позики на умовах фінансового кредиту на визначених умовах. \~ \~ \~ \~Відповідно до умов договору, а саме п.5 кредитодавець надав відповідачу грошові кошти (кредит) на споживчі цілі у розмірі 11729,00 грн., зі строком дії договору 30 днів, з базовою процентною ставкою 1,85%, та процентною ставкою 2,5% за кожен день, яка застосовується у разі прострочення користування коштами поза межами строку дії договору позики (а.с.10). 30.06.2021 року ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» уклали договір факторингу №20210630-Ф/2 від 30.06.2021 року. Згідно умов вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «ФК «Форза», включно і до відповідача [PERSON] (а.с.16-18). Згідно витягу з реєстру прав вимог №1 до договору факторингу №20210630-Ф/2 від 30.06.2021 року позивач ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №000201020753 у сумі 18238,70 грн., з яких 11729,00 грн. тіло кредиту, 6509,70 грн. нараховані відсотки (а.с.11). Відповідач [PERSON] заборгованість за кредитним договором не сплатив та не вчинив жодних дій на її погашення. ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» нарахувало відповідачу заборгованість по простроченим процентам за користування поза межами строку дії договору (за період з 01.07.2021 по 28.10.2021) у розмірі 35187,00 грн., а також інфляційне збільшення за період з 24.11.2020 по 23.02.2022 у розмірі 2598,60 грн ., що підтверджується розрахунком заборгованості (звор. бік а.с.12). Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Правилами ст. 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням, як це визначено положеннями ст. 516 ЦК України. Правилами ст. 517 ЦК України закріплено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується Відповідно до положень\~статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» (в редакції, яка була чинна на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 5 ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно положень\~ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до положень\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. У постанові Верховного Суду від 16.12.2020 року у цивільній справі №561/77/19 зазначено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 р. у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі №404/502/18, від 7 жовтня 2020 р. у справі №127/33824/19. Таким чином, електронна форма договору прирівнюється до письмової, проте з певними особливостями щодо укладення таких договорів. Сторони вільні обрати форму правочину, в т.ч. електронну. Тож електронний договір не може бути визнаний недійсним виключно через те, що він має електронну форму. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 року дійшов такого висновку: Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернетмагазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. З урахуванням наведеного, підписання [PERSON] шляхом зазначення одноразового ідентифікатора відповідає вимогам чинного законодавства. Таким чином, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» належним чином доведено факт укладання 25.10.2020 року між ТОВ «ФК «Форза» та [PERSON] електронного Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №000201020753. Факт укладання договору та отримання у борг коштів відповідачем не заперечується, але заперечується розмір наданих кредитних коштів. Згідно з наданої АТ КБ «Приватбанк» виписки про рух коштів по картковому рахунку № [NUMBER] [PERSON] за період з 25.10.2020 по 26.10.2020, вбачається, що 25.10.2020 на картковий рахунок [PERSON] зараховано кошти у розмірі 11600 грн. Відтак, [PERSON] отримав кредит в розмірі 11600 грн., а не 11729 грн., як погоджено сторонами в договорі про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200119924 від 25.10.2020, що визнається позивачем. Враховуючи те, що за умовами договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200119924 від 25.10.2020 відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, тому суд приходить до висновку про те, що заборгованість за тілом кредиту у розмірі 11600 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами та інфляційне збільшення. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно приписів ч. 1\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 висловила думку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також пеню, застосовувати штрафні санкції, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2\~ст. 1050 ЦК України. Строк дії договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №000201020753 від 25.10.2020 закінчився 23.11.2020 року. З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним, тому проценти за користування кредитними коштами за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000201020753\~від 25.10.2020\~ нараховуються до 23.11.2020 року. Враховуючи те, що на підставі договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №000201020753 від 25.10.2020 [PERSON] отримав кредитні кошти в розмірі 11600 грн., з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами за період з 25.10.2020 року до 23.11.2020 року в розмірі 6438 грн. (11600 грн. х 1,85 % х 30 днів). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі\~статтею 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звертаючись з позовними вимогами, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» просило також стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 24.11.2020 по 23.02.2022 в розмірі 2598 грн. У пунктах 15,18\~Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України\~передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину, виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Крім того, згідно із п.6\~розділу IV Закону України «Про споживче кредитування»\~у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою\~статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою\~статті 3 цього Закону. Оскільки інфляційні нарахування за прострочення виконання зобов`язання за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000201020753 від 25.10.2020 року починаються з 24.11.2020 року, тобто під час дії карантину, відповідач звільнений від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за даним договором, а відтак відсутні підстави для стягнення\~заявленого в позовних вимогах інфляційного збільшення в розмірі 2598,60 грн. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що з\~ [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000201020753 від 25.10.2020 року в розмірі 18038,00 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11600,00 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами в розмірі 6438,00 грн. Статтею 133 ЦПК України\~передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Статтею 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Також, питання гонорару адвоката врегульовані в статтях 28-30 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 2017 року 09 червня 2017 року, із змінами затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року. Згідно ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підтвердження понесених витрат, пов`язаних з правничою допомогою, позивачем додано: копію договору про надання правової допомоги №20240523-2 від 23.05.2024 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Статтею 141 ЦПК України\~визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову -на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до правової позиції викладеної у Додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню з відповідача на користь позивача у розмірі 5000 грн. На підтвердження понесених витрат, пов`язаних з правничою допомогою, відповідачем додано: копії -договору про надання правової допомоги №24131 від 09.07.2024, акту приймання-передачі послуг, розрахункової квитанції, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню з позивача на користь відповідача у розмірі 3000 грн. Враховуючи те, що позов ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» задоволено частково, суд, згідно до положень\~ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача в сумі 779,93\~грн., виходячи з розрахунку: 18038 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 2422,40 грн. (сума сплаченого судового збору) / 56024,30 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 779,93 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial