Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

28.02.2025 позивач звернувся до суду із даним позовом, який мотивовано тим, 01.03.2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало із відповідачкою кредитний договір № 716792484. У подальшому, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з урахуванням прав за договором факторингу від 28.11.2018 (з яким в подальшому укладали Додаткові угоди та продовжували строк дії Договору факторингу), яке відступило 01.03.2023 право вимоги за даним кредитним договором до ТОВ «Таліон Плюс». ТОВ «Таліон Плюс» за договором факторингу№ 27/0524-01 від 27.05.2024 відступило право вимоги до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» 26.12.2024 та позивач уклали договір факторингу № 26/12/Е відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Ейс» відступлено. Позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 73804,94 грн, яка складається з 16700,00 грн заборгованості по кредиту та 57104.94 грн заборгованості за відсотками. Ухвалою суду 05.03.2025 відкрито провадження та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, клопотання про витребування доказів за наявних матеріалів у справі залишено без розгляду. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Калінін С.К. надав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позов є необґрунтованим. Позивач є неналежним оскільки не доведено факт переходу права вимоги за укладеним договором, чи існували права вимоги на момент переходу від ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" до нового кредитора, також проведений позивачем розрахунок заборгованості не відповідає вимогам закону та долученому позивачем договору. Доказів укладення кредитного договору, який за формою відповідає вимогам цивільного законодавства, позивачем не надано. Позивачем не надано доказів, що наявна у справі копія договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документу. Право вимоги не могло перейти до позивача оскільки кредитний договір, як стверджує позивач, було укладено 01.03.2023 тобто на момент укладення договору факторингу кредитного договору ще не існувало, а відступлення права вимоги можливо лише стосовно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав, аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.07.2017 у справі 752/8842/14-ц та від 16.10.2018 у справі 914/2567/17. Представник позивача надав додаткові пояснення, у яких зазначив, що перехід права вимоги за кредитним договором № 716792484 від 01.03.2023 відповідно до договору факторингу № 27/0524-01 від 27.05.2024 відбувся, створений реєстр прав вимоги був підписаний сторонами договору, що засвідчило передачу прав вимоги до боржників у повному обсязі. Договір факторингу №28/1118-01 мав строк дії до 28.11.2019, але у подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» уклали ряд додаткових угод: №19 від 28.11.2019, якою продовжений строк дії Договору факторингу до 31.12.2020 включно, № 26 від 31.12.2019, якою продовжений строк дії Договору факторингу до 31.12.2021, №27 від 31.12.2021, якою продовжений строк дії Договору факторингу до 31.12.2022, №31 від 31.12.2022, якою продовжений строк дії Договору факторингу до 31.12.2023 та №32 від 31.12.2023, якою продовжений строк дії Договору факторингу до 31.12.2024 включно. Право вимоги до відповідача передавалося у період продовження строку дії договору факторингу. Передача права вимоги відбулась в межах часових рамок чинності Договору факторингу від 27.05.2024. У судове засідання представник позивача не з`явився, просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідачки і відповідачка в судове засідання не з`явилися, представник у відзиві просив про розгляд справи у їх відсутності, в позові просив відмовити та стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу відповідачки. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Таким чином, враховуючи всі наявні документи у матеріалах справи: позовну заяву з додатками, відзив на позов, відповідь на відзив, суд ухвалює рішення на підставі наявних доказів. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. За відсутності учасників справи фіксування судового засідання не здійснювалось. Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом, на підставі наданих матеріалів, встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01.03.2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] у якості позичальника, уклали договір кредитної лінії № 716792484. Договір позичальницею підписано у електронній формі одноразовим ідентифікатором. Згідно викладених умов в договорі всі вони погоджені сторонами, погоджено також у п. 2.3 надання позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії 16700,00 грн. орієнтовна дата повернення якого 31.03.2023, у тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт», про що прописано у паспорті споживчого кредиту продукту «Смарт» до Договору № 716792484. Згідно п.3.3 договору для здійснення першої Пролонгації Дисконтного періоду за цим Договором, Позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів Дисконтного періоду проценти в розмірі 2204 грн. 40 коп. 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01. Пунктом 2.1 розділу 2 (предмет договору) Договору факторингу передбачено, що Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Тобто, предметом Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Пунктом 1.2. Договору визначено, що Перелік Кредитних договорів наводиться у відповідних Додатках до Договору, а саме Реєстрах прав вимоги. В той же час, відповідно до п. 1.5. Договору факторингу, Реєстр прав вимоги означає перелік Прав вимоги до Боржників, що відступається за Договором. Форма вказаного Реєстру наведена в Додатку №1 до Договору. Згідно п. 4.1. договору факторингу, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Пунктом 8.2 визначено строк дії договору до 28 листопада 2019 року, а пункт 8.4 передбачає можливість внесення змін у договір. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали ряд додаткових угод до договору факторингу № 28/1118-01, якими продовжили строк його дії: №19 від 28.11.2018, якою продовжений строк дії Договору факторингу до 31.12.2020 включно, № 26 від 31.12.2020, якою продовжений строк дії Договору факторингу до 31.12.2021, №27 від 31.12.2021, якою продовжений строк дії Договору факторингу до 31.12.2022, №31 від 31.12.2022, якою продовжений строк дії Договору факторингу до 31.12.2023 та №32 від 31.12.2023, якою продовжений строк дії Договору факторингу до 31.12.2024 включно. Право вимоги за кредитним договором № 716792484 від 01.03.2023 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 13.06.2023 відповідно до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 , ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідачки на загальну суму 53910.24 грн. 27.05.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 27/0524-01 та право вимоги до відповідачки відповідно 73804.94 грн., яка складається з 16700 .00 грн. заборгованість по кредиту та 57104.94 грн. заборгованість несплачених відсотків за користування кредитом. 26.12.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» (у якості фактора) уклали Договір факторингу № 26/12/Е, за умовами якого фактор зобов`язуються передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані Зазначені в Реєстрі боржників. Відповідно до п.1.2. перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі Реєстру боржників згідно з Додатком № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Відповідно до Реєстру Боржників до Договору факторингу № 26/12/Е від 26.12.2024 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» перейшло право вимоги до [PERSON] . Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, наданими до суду доказами позивачем доведено, що 01.03.2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало із [PERSON] кредитний договір № 716792484 у електронній формі та погодили основні умови договору. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за договором виконало та перерахувало на належний відповідачці банківський рахунок кредитні кошти 16700,00 грн., що підтверджується довідкою. Позивач надав документацію, яка наявна у нього як фактора, що стосується заборгованості боржника, яка підтверджує дійсність та наявність права грошової вимоги до боржника станом на дату відступлення права вимоги. Таким чином, до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» перейшли всі права ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо права вимоги до [PERSON] у матеріалах справи докази укладення і пролонгації договорів факторингу, а також докази передання за цими договорами прав вимоги суд вважає належними та достатнім для підтвердження факту отримання позивачем права вимоги до [PERSON] за вказаним кредитним договором і це спростовує наведені у відзиві посилання відповідачки щодо неналежного позивача. Відповідно до частин 1 та 2 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно до частини 1 статті 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Відповідно до п. 1 ч.1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 12 ЦПК України, допускається змагальність сторін і кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. [PERSON] не виконала свого обов`язку по своєчасному поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом. Таким чином позивач ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» правомірно вимагає стягнення простроченої заборгованості з відповідачки відповідно до умов договору. Разом із цим, суд вважає, що розмір заборгованості обґрунтований не у повному обсязі у зв`язку із наступним. Позивачем надано розрахунки заборгованості, виконані попередніми кредиторами. Так, згідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», заборгованість [PERSON] за Кредитним договором № 716792484 від 01.03.2023, що була передана ТОВ «Таліон Плюс» 13.06.2023 складала на загальну суму 53910.24 грн., а 27.05.2024 до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» вимога перейшла в розмірі 73804.94 грн. Згідно умов договору від 01.03.2023 [PERSON] надавався кредит строком на 30 днів до 31.03.2023. Пунктом п.8.3.1 кредитного договору № 716792484 передбачено , що за період від дати видачі кредиту до 31.03.2023 проценти нараховуються за процентною ставкою 0.44 % від суми кредиту за кожен день користування ним. У п.8.8. кредитного договору вказано, що орієнтовна загальна вартість кредиту складає 18\~904 грн. 40 коп. та буде включати в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом в розмірі 2\~204 грн. 40 коп. та суму кредиту 16700 грн.00 коп. Відповідно до п.8.3.2 кредитного договору у разі якщо позичальник вчинить описані в п,3.2. договору дії щодо продовження Дисконтного періоду (тобто пролонгація) за період з наступного дня після 31.03.2023 проценти нараховуються за ставкою 1.10% в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Представником позивача не були надані докази, які б підтверджували вчинення відповідачкою дій, спрямованих на пролонгацію договору, зокрема сплату всіх відсотків в період дії дисконтного періоду та активацію функції пролонгації у особистому кабінеті або в терміналі. Разом із цим, оскільки відповідачка не сплатила кредит та відсотки протягом дисконтного періоду, нарахування процентів за договором за вказаний період складає 16700 *30* 0.44/100= 2204.40 грн. За змістом ст. 1048 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18. При зверненні до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 57104.94 грн., яка існує станом на 28.02.2025 . Позивач надав суду розрахунки заборгованості, з яких вбачається, що відсотки за користування наданим кредитом відповідачці продовжували нараховуватись поза межами строку кредитування, тобто після 31.03.2023. Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеними строками суперечить вимогам ЦК України. Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 05 червня 2020 року у справі № 922/3578/18 зазначила, що системний аналіз частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору. Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі певного проценту за кожний день прострочення). Санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань (пункт 8.32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18). В даному випадку з поданих до суду матеріалів вбачається, що позивачем було заявлено до стягнення з відповідача проценти за користування кредитними коштами поза межами строку кредитного договору. З паспорту споживчого кредиту продукту «СМАРТ» видно, що у додатковій інформації взагалі процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту відсутня, проте є відображені дисконтна процентна ставка, індивідуальна процентна ставка, базова процентна ставка та процентна ставка після закінчення дисконтного періоду. Орієнтовна загальна вартість кредиту споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, проценти, комісії та інші платежі грн.) 1180, реальна річна процентна ставка та проценти річних 649% У зв`язку із цим, до спірних правовідносин слід застосувати вищевказані правові висновки касаційного суду щодо обмеження нарахування процентів за користування кредитом строком дії договору. За неповернення кредитних коштів після закінчення строку, на який вони були видані, може настати відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, проте регулятивна норма ч. 1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16. Отже, позивач ототожнює відсотки за користування кредитними коштами та відсотки, які підлягають сплаті боржником за прострочення виконання зобов`язання, що суперечить вимогам чинного законодавства. За таких умов, правомірним є нарахування відсотків за передбачений договором 30 денний строк кредитування в період з 01.03.2023 по 31.03.2023 в порядку підпункту з 2.1 до 3.3. договору ( 16700.00 грн. х 0.44% х 30 днів= 2204.40 грн. ) Разом, заборгованість позивача станом дату закінчення строку дії договору становила 18\~904.40 грн. (16700+2204.40) Таким чином, вірним розміром заборгованості відповідачки є 18\~904.40 грн, що і підлягає стягненню. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. З представлених позивачем документів вбачається, що вартість наданих послуг становить 7000, 00 грн. Разом з тим, суд бере до уваги, що позовні вимоги позивача задоволені частково, а тому витрати на правничу допомогу необхідно стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому суд стягує частково з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у зв`язку зі зверненням з позовом до суду у наступних розмірах. Сума задоволених вимог 18904.40 грн. Судовий збір позивачем було сплачено у розмірі 2422,40 грн. Тому, стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 730 грн. сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн.

Outcome: partial