Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

Представник заявника [PERSON] звернувся до Великоолександрівського районного суду Херсонської області в інтересах [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] про видачу обмежувального припису вказуючи, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 31.12.2019 року. 02.10.2024 року шлюб між ними розірвано рішенням суду. [PERSON] має сина [PERSON] [INFO] від попереднього шлюбу, який має інвалідність ІІІ групи. В період шлюбу [PERSON] систематично проявляв фізичне та психологічне домашнє насильство у відношенні своєї дружини та її сина, що виражалося у погрозах фізичною розправою, залякуванням, приниженням, проявом агресії та образах. Після розірвання шлюбу [PERSON] проходить індивідуальні психотерапевтичні сесії в зв`язку з тривалим психологічним насильством у шлюбі з [PERSON] . Не дивлячись на повне припинення будь-яких відносин та розірвання шлюбу [PERSON] постійно веде листування з [PERSON] , телефонні перемовини, намагається контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, приїжджає за місцем проживання заявника, постійно його переслідує у громадських місцях, висловлюється відносно заявника нецензурною лайкою, постійно ображає. Таким чином [PERSON] продовжує чинити психологічний тиск на заявника та її сина. Прояви насильства мають та мали глибокий негативний вплив на психологічний стан і якість життя заявника, в зв`язку з чим вона звернулася до суду з даною заявою. У судовому засіданні представник заявника вимоги заяви підтримав згідно обставин викладених у ній, і просив їх задовольнити у повному обсязі. Заінтересована особа, представник заінтересованої особи у судовому засіданні вимоги заяви не визнали та пояснили, що [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб у жовтні місяці 2024 року. Після розірвання шлюбу [PERSON] змінив місце проживання та став проживати у м. Ладижин Гайсинського району Вінницької області. Причиною розірвання шлюбу, як зазначила у заяві [PERSON] стали різні погляди на життя, стосунки погіршилися, спроб з обох сторін для збереження шлюбу не було. У період шлюбу сторони придбали квартиру, розташовану в [ADDRESS] , яку [PERSON] після розірвання шлюбу продала. [PERSON] звернувся до суду із заявою про поділ спільного нажитого майна, а саме вказаної квартири та легкового автомобіля. Після цього [PERSON] звернулася до суду із заявою про стягнення моральної шкоди завданої домашнім насильством. До цього [PERSON] жодного разу не зверталася за захистом до правоохоронних органів, чи суду щодо вчинення [PERSON] щодо неї чи її сина домашнього насильства. Крім того жодного доказу на підтвердження вчинення домашнього насильства з боку [PERSON] , ні заявник, ні представник заявника суду не надали. Просять відмовити у задоволенні вимог заяви. Заслухавши представника заявника, заінтересовану особу та його представника, дослідивши всі обставини справи, суд приймає до уваги наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.12.2019 року. 02.10.2024 року. У період шлюбу подружжя проживало за адресою: квартира [ADDRESS] разом з [PERSON] , неповнолітнім сином [PERSON] від попереднього шлюбу, у квартирі, яка була придбана [PERSON] 30.01.2020 року. Після розірвання шлюбу з [PERSON] . [PERSON] продала квартиру, в якій подружжя проживало до розірвання шлюбу. Як вбачається із пояснень заінтересованої особи, представника заінтересованої особи, [PERSON] , після розірвання шлюбних відносин проживає в іншій області України, а саме м. Ладижин Гайсинського району Вінницької області. Із пояснень представника заявника [PERSON] залишилася проживати у квартирі, яку продала 07.11.2024 року, тоді як згідно довідки виданої головою правління ОСББ «Вишневського-9» заявниця разом із сім`єю проживала за вказаною адресою з 01.01.2021 року по 01.06.2024 року. У заяві заявником зазначено, що [PERSON] за місцем спільного проживання за адресою квартира [ADDRESS] проявляв фізичне та психологічне домашнє насильство як у відношенні [PERSON] так і її сина [PERSON] , яке продовжує вчиняти і після розірвання шлюбних стосунків, в зв`язку з чим зверталася за консультацією до лікаря-психотерапевта. Згідно ст. 1 ч.1 п.3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. В п.14 ч.1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» зазначено, що психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. П.6 ч.1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що кривдник є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Судом встановлено, що за період шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 31.12.2019 року. 02.10.2024 року, остання жодного разу не зверталася із заявами до соціальних органів, правоохоронних органів чи суду із заявами щодо вчинення відносно неї чи її сина [PERSON] домашнього насильства [PERSON] . Таким чином доказів на підтвердження вказаної обставини, а саме вчинення домашнього насильства [PERSON] заявник, представник заявника суду не надали. \~ \~ \~ \~ Щодо відеозапису, наданого заявником до суду як доказ, суд відноситься критично, оскільки відеозаписи не датовані, не встановлено, що особа чоловічої статті, яка є на відеозапису, є саме [PERSON] , оскільки особа знята зі спини, і чітким є лише його голос. Як вбачається із пояснень представника заявника у судовому засіданні, відповідна експертиза на підтвердження наявності [PERSON] у вказаних відеороликах, не проводилася. Із поданої заяви, пояснень представника заявника у судовому засіданні слідує, що [PERSON] продовжує вчиняти психологічне насилля щодо [PERSON] і після розірвання шлюбу, а саме постійно веде листування із заявником, телефонні перемовини, контактуючи з інших номерів телефонів, приїжджає за місцем проживання заявника, постійно переслідує її у громадських місцях, висловлюється відносно неї нецензурною лайкою, постійно ображає. Однак доказів на підтвердження таких обставин, заявник, представник заявника суду не надали. Обмежувальний припис згідно ст. 24 ч.1 п.2 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» відноситься до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до ч.3 вказаної статті рішення щодо видачі обмежувального припису або відмову у його видачі приймається судом на підставі оцінки ризиків. \~ \~ \~ \~ \~ \~В свою\~чергу згідно\~ч.1\~п.9\~ст.\~1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків\~-\~оцінювання вірогідності\~продовження чи\~повторного вчинення\~домашнього насильства,\~настання тяжких\~або особливо\~тяжких наслідків\~його вчинення,\~а також\~смерті постраждалої\~особи. Згідно ст. 350 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису та докази, що їх підтверджують (за наявності). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги заяви задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed