Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У червні 2024 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява. В обґрунтування\~вимог позивач\~посилається на\~те,\~що [INFO] помер\~чоловік позивача\~ [PERSON] .\~Після смерті\~ [PERSON] \~відкрилася спадщина,\~до якої,\~зокрема увійшла\~земельна ділянка\~площею 0,080\~га з\~цільовим призначенням:\~для роздрібної\~торгівлі та\~комерційних послуг,\~що розташована\~на території\~Калитянської селищної\~ради,\~яка належала\~йому на\~підставі державного\~акта на\~право постійного\~користування землею\~серії ІІІ-КВ\~№018995,\~виданого Калитянською\~селищною Радою\~народних депутатів\~Броварського району\~Київської області\~від 10\~серпня 2001\~року на\~підставі рішення\~XVIII\~сесії XXIII\~скликання Калитянської\~селищної Ради\~народних депутатів\~Броварського району\~Київської області\~від 04\~травня 2001\~року №152.\~Акт зареєстрованого\~в Книзі\~записів державних\~актів на\~право постійного\~користування землею\~за №\~170.На вищевказаній земельній ділянці в розташований торговельний майданчик, де на даний час веде господарську діяльність ФГ «Фаворит», засноване спадкодавцем [PERSON] за його життя, і де він обіймав посаду голови ФГ «Фаворит» включно до своєї смерті. Позивач [PERSON] є єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину за законом після смерті [PERSON] , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, й будь-яких інших осіб, які мали б намір успадкувати майно спадкодавця після його смерті немає. Так, 21 липня 2023 року [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на праві спільної часткової власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 07 квітня 2001 року. Також, 13 жовтня 2023 року позивачу видане свідоцтво про право на спадщину за законом, що складається з майнових прав на ФГ «Фаворит», що відповідає внеску [PERSON] до складеного капіталу і становить 100% складеного капіталу фермерського господарства та складає 18 883 грн. 70 коп. Разом з цим, 13 жовтня 2023 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Щербиною Т.В. позивачу роз`яснено щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,080 га з цільовим призначенням: для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, після смерті чоловіка [PERSON] , у зв`язку з тим, що вищевказаній земельній ділянці не присвоєно кадастрового номеру, дані про реєстрацію права власності на таку ділянку відсутні, зокрема, відсутня реєстрація права власності на спірну земельну ділянку в державному реєстрі речових прав, а сама позивач не є суб`єктом, який може набувати право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності згідно вимог частини 2 статті 92 Земельного кодексу України. З наведених підстав, позивач [PERSON] просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , право постійного користування на земельну ділянку загальною площею 0,080 га з цільовим призначенням: для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, що розташована на території смт. Калита Калитянської селищної ради, яка належала померлому на підставі державного акта на право постійного користування землею серії ІІІ-КВ № 018995, виданого Калитянською селищною Радою народних депутатів Броварського району Київської області від 10 серпня 2001 року на підставі рішення XVIII сесії XXIII скликання Калитянської селищної Ради народних депутатів Броварського району Київської області від 04 травня 2001 року №152, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 170. Заперечення відповідача 31 липня 2024 року до суду надійшов відзив Калитянської селищної ради на позов [PERSON] , в якому селищна рада заперечувала проти позовних вимог та просили в їх задоволенні відмовити. В обґрунтування заперечень відповідач посилається на те, що відповідно до Державного акта на право постійного користування землею серії III-КВ № 018995, виданого Калитянською селищною Радою народних депутатів Броварського району Київської області від 10 серпня 2001 року, спірна земельна ділянка надавалася на праві постійного користування землею громадянину України [PERSON] . Відповідач звертав увагу суду на те, що вищевказана земельна ділянка є об`єктом цивільних прав, лише після її формування згідно статті 79-1 ЗК України. Оскільки, відповідно до зазначеного вище державного акту, надавалася померлому [PERSON] , земельна ділянка на праві постійного користування, вона мала бути сформована, як об`єкт цивільних прав. Згідно частини 4 статті 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. А відповідно до частини 5 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Також, відповідно до частини 3 статті 79-1 Земельного кодексу України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Отже, з 10.08.2001 по [INFO] померлий [PERSON] не вчинив жодних дій щодо формування земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав, на яку він мав право постійного користування тому, нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки на момент відкриття спадщини не існує об`єкта цивільних прав, який можливо було б успадкувати. Калитянська селищна рада наголошувала на тому, що позивач [PERSON] не є суб`єктом, який може набувати право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності згідно вимог частини 2 статті 92 ЗК України. Крім того, відповідач звертав увагу суду на те, що за змістом ч. 5 ст. 7 ЗК України (у редакції від 18 грудня 1990 року), передача земельної ділянки у постійне користування громадянам для роздрібної торгівлі та комерційних послуг не передбачена станом на 10 серпня 2001 року (дата видачі державного акту), а отже померлий [PERSON] не міг бути суб`єктом, який може набувати право постійного користування земельною ділянкою із земель державної власності. Земельна ділянка площею 9,6 га для селянського (фермерського) господарства, що була надана у користування [PERSON] , засновнику ФГ «Фаворит» на той час, відповідно до вимог діючого на той час законодавства, а саме Закону України «Про фермерське господарство» мала бути передана до статутного капіталу фермерського господарства «Фаворит». Представник Калитянської селищної ради зазначала, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою площею 0.080 га без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі (Калитянською селищною радою), припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини. З огляду на все вищевикладене, враховуючи те, що спірне право користування земельною ділянкою площею 0,0800 га, не може успадковуватися та бути об`єктом спадкування у зв`язку з не існуванням його, як об`єкта цивільних прав, Калитянська селищна рада просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2024 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Онопрієнко Ю.О. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Калитянської селищної ради Гопкало О.В. у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог з підстав їх необґрунтованості, та просила відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. Представник третьої особи ФГ «Фаворит» Рамазанов Р.Н. не заперечував проти позову, просив задовольнити вимоги [PERSON] . Від приватного нотаріуса Броварського нотаріального округу Київської області Щербини Т.В. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Обставини справи, що встановлені судом Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 28 березня 1987 року, 28 березня 1987 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] зареєстували шлюб, про що вчинено актовий запис № 18. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Згідно копії державного акта на право постійного користування землею серії ІІІ-КВ № 018995, виданого Калитянською селищною Радою народних депутатів Броварського району Київської області від 10 серпня 2001 року на підставі рішення XVIII сесії XXIII скликання Калитянської селищної Ради народних депутатів Броварського району Київської області від 04 травня 2001 року №152, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 170, [PERSON] надана у постійне користування земельна ділянка площею 0,080 гектарів, розташована на території смт. Калита Калитянської селищної ради, яка надана для роздрібної торгівлі та комерційних послуг. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 15 вересня 2022 року Виконавчим комітетом Калитянської селищної ради Броварського району Київської області. Відповідно до матеріалів спадкової справи № 12/2022 до майна померлого [INFO] [PERSON] , позивач [PERSON] звернулася 24 жовтня 2022 року до приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Щербини Т.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] . [PERSON] , який помер [INFO] , дійсно на день смерті проживав та був постійно зареєстрованим в [ADDRESS] . Разом з ним на день смерті проживала та була постійно зареєстрована дружина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить Довідка Виконавчого комітету Калитянської селищної ради № 1213 від 24.10.2022. Судом встановлено, що 21 липня 2023 року на ім`я позивача [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину за законом серії НСК 970351, зареєстроване в реєстрі за № 1269, згідно якого позивач успадкувала 1/2 частку квартири [ADDRESS] , яка належала померлому [PERSON] у рівних частках на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 07 квітня 2001 року. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.05.2024 № 108060411617, Фермерське господарство «Фаворит», код ЄДРПОУ 23572118, зі статутним капіталом у розмірі 18\~883,70 грн., зареєстроване 15.05.2002. [PERSON] згідно відомостей реєстру є одним із засновників вищевказаного господарства та зазначений керівником юридичної особи. 13 жовтня 2023 року позивачу [PERSON] також видане свідоцтво про право на спадщину за законом серії НСО 876011, зареєстроване в реєстрі за № 2017, на спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , що складається з майнових прав на ФГ «Фаворит», що відповідає внеску [PERSON] до складеного капіталу і становить 100% складеного капіталу фермерського господарства та складає 18 883 грн. 70 коп. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права. За змістом абз. 1 статті 7 Земельного кодексу України станом на час виникнення спірних правовідносин (в редакції від 12 липня 2000 року) користування землею може бути постійним або тимчасовим. Відповідно до абз. 4 статті 7 Земельного кодексу України у відповідній редакції, у постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства; сільськогосподарським підприємствам і організаціям; громадським об`єднанням; релігійним організаціям; промисловим, транспортним та іншим несільськогосподарським підприємствам, установам і організаціям; організаціям, зазначеним у статті 70 цього Кодексу для потреб оборони; для ведення лісового господарства спеціалізованим підприємствам; житловим, житлово-будівельним, гаражно-будівельним і дачно-будівельним кооперативам; спільним підприємствам, міжнародним об`єднанням і організаціям з участю українських, іноземних юридичних і фізичних осіб, підприємствам, що повністю належать іноземним інвесторам. Згідно абзацу 1 статті 23 Земельного кодексу України у відповідній редакції, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. На час надання права постійного користування спірною земельною ділянкою діяв ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року, який у відповідній редакції передбачав таке регулювання відносин щодо права постійного користування земельною ділянкою. Постійним визнавалося землекористування без заздалегідь установленого строку (частина друга статті 7 зазначеного кодексу. Право постійного користування землею посвідчували державні акти. Їх видавали та реєстрували сільські, селищні, міські, районні Ради народних депутатів (частина перша статті 23 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року). Громадянам України, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, земельні ділянки передавалися у власність або надавалися в користування, в тому числі на умовах оренди, включаючи присадибний наділ (частина перша статті 50 вказаного кодексу). Землю у постійне користування надавали Ради народних депутатів, зокрема і для ведення громадянами України селянського (фермерського) господарства (пункт 1 частини п`ятої статті 7 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року). 01 січня 2002 року набрав чинності Земельний кодекс України від 25 жовтня 2001 року, згідно з частиною 1 статті 92 якого право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Згідно частини 2 статті 92 Земельного кодексу України права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) \~ \~ \~ \~органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) \~ \~ \~ \~громадські організації осіб з інвалідністю України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації; в) \~ \~ \~ \~релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», та акціонерне товариство, утворене відповідно до Закону України «Про акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»; ґ) заклади освіти незалежно від форми власності; д) \~ \~ \~ \~співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку; е) \~ \~ \~ \~оператор газотранспортної системи, оператор газосховища та оператор системи передачі; є) господарські товариства в оборонно-промисловому комплексі, визначені частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності»; ж) \~ \~ \~ \~акціонерне товариство «Національна суспільна телерадіокомпанія України», утворене відповідно до Закону України «Про суспільні медіа України». У статті 141 Земельного кодексу України визначені підстави припинення права користування земельною ділянкою, якими є: а) \~ \~ \~ \~добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) \~ \~ \~ \~вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) \~ \~ \~ \~припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій, крім перетворення державних підприємств у випадках, визначених статтею 120-1 цього Кодексу; г) \~ \~ \~ \~використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) \~ \~ \~ \~систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) \~ \~ \~ \~набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) \~ \~ \~ \~передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії; з) \~ \~ \~ \~припинення права користування надрами у разі закінчення встановленого спеціальним дозволом на користування надрами строку користування надрами (у разі передачі земельної ділянки державної, комунальної власності користувачу надр для здійснення діяльності з користування надрами); и) \~ \~ \~ \~невиконання акціонерним товариством, товариством з обмеженою відповідальністю, 100 відсотків акцій (часток) у статутному капіталі якого належать державі, яке утворилося шляхом перетворення державного підприємства, вимог, визначених статтею 120-1 цього Кодексу. Судом встановлено, що 10 серпня 2001 року на ім`я спадкодавця [PERSON] Калитянською селищною Радою народних депутатів Броварського району Київської області від 10 серпня 2001 року на підставі рішення XVIII сесії XXIII скликання Калитянської селищної Ради народних депутатів Броварського району Київської області від 04 травня 2001 року № 152 видано державний акт на право постійного користування землею серії ІІІ-КВ № 018995, на земельну ділянку загальною площею 0,080 га з цільовим призначенням: для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, що розташована на території смт. Калита Калитянської селищної ради. Позивач [PERSON] , як єдиний спадкоємець після смерті чоловіка [PERSON] , заявляє вимоги щодо визнання за нею права постійного користування на вищевказану спірну ділянку, посилаючись на те, що згідно положень статті 141 ЗК України не передбачають припинення права постійного користування земельною ділянкою внаслідок смерті особи, тому право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки. Судом з`ясовано, що у 2002 році спадкодавець [PERSON] заснував Фермерське господарство «Фаворит», з видами економічної діяльності: 01.43, розведення коней та інших тварин родини конячих (основний), 01.45, розведення овець і кіз, 16.24, виробництво дерев`яної тари, 47.11, роздрібна торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, 56.10, діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування. Станом на час смерті спадкодавця ФГ «Фаворит» не припинено. Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач [PERSON] є одним із засновників ФГ «Фаворит». У постанові від 5 листопада 2019 року у справі № 906/392/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з передбачених у\~статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001\~рокупідстав, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою поза межами підстав, визначених у\~статті 141\~ЗК України\~від 25 жовтня 2001 року, є такими, що порушують це право. Таким чином, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд погоджується з тим, що смерть користувача земельної ділянки, який набув у встановленому законом порядку право постійного користування ділянкою на підставі відповідного державного акта, не є підставою для припинення права постійного користування земельною ділянкою. Щодо доводів представника відповідача стосовно непереоформлення у порядку, встановленому законом, права користування спірної земельної ділянки, то суд вважає таке. У постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 179/1043/16-ц суд дійшов такої правової позиції: «1 січня 2002 року набрав чинності ЗК України від 25 жовтня 2001 року, згідно з частиною першою статті 92 якого право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Вичерпний перелік осіб, які могли набувати земельні ділянки у постійне користування, був визначений у частині другій статті 92 ЗК України від 25 жовтня 2001 року. Фермерські господарства та фізичні особи до вказаного переліку не належали. Але у пункті 6 розділу Х «Перехідні положення» зазначеного кодексу було передбачено, що громадянита юридичні особи, які вже мали у постійному користуванні земельні ділянки, не могли мати їх на такому праві та повинні були у визначений строк переоформити право власності або право оренди на них відповідно до встановленого порядку. При переоформленні права постійного користування земельними ділянками, наданими для ведення селянських (фермерських) господарств, у довгострокову оренду її строк мав визначатися відповідно до закону. 22 вересня 2005 року Конституційний Суд України ухвалив рішення № 5-рп/2005, згідно з яким визнав неконституційним пункт 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України від 25 жовтня 2001 року щодо обов`язку переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або на право оренди. Конституційний Суд України вказав, що немає підстав визнавати неконституційною статтю 92 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, оскільки використання у ній терміна «набувають» (який означає «ставати власником чого-небудь, здобувати що-небудь») вказує на те, що ця стаття не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте в установлених законодавством випадках станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення (абзац 11 пункту 5.3 мотивувальної частини вказаного рішення). Отже, право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 1 січня 2002 року, не втрачається внаслідок його непереоформлення користувачем, який за ЗК України від 25 жовтня 2001 року не є суб`єктом такого права. Право постійного користування земельною ділянкою зберігається за таким користувачем до приведення прав і обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства (див. аналогічний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 663/1738/16-ц (реєстровий номер 85174518)). Тому право постійного користування земельною ділянкою, яке від засновника перейшло до СФГ «СПАС», не припинилося ані через зміни у земельному законодавстві, ані через смерть засновника. Відтак, не можна погодитися з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про припинення права постійного користування спірною земельною ділянкою.» При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). За наведених вище обставин, суд вважає аргументи відповідача щодо непереоформлення [PERSON] права постійного користування спірною земельною ділянкою безпідставними та необґрунтованими. Щодо права на спадкування права постійного користування спірної земельної ділянки, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За правилами ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1219 Цивільного кодексу України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) \~ \~ \~ \~особисті немайнові права; 2) \~ \~ \~ \~право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) \~ \~ \~ \~право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) \~ \~ \~ \~права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) \~ \~ \~ \~права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Відповідно до правової позиції Верхового Суду, викладеній у постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 179/1043/16-ц, згідно із\~загальнодозвільним принципом\~правового регулювання,\~який поширюється\~на сферу\~правомірних приватних\~відносин (зокрема,\~на відносини\~спадкування),\~дозволено те,\~що не\~заборонено законом.\~Можливість спадкування\~права постійного\~користування земельною\~ділянкою,\~як і\~права довічного\~успадковуваного володіння\~нею,\~забезпечує сталість\~цивільного обороту\~й уникнення\~ситуацій,\~за яких\~можливий необґрунтований\~перерозподіл земельних\~ділянок і\~прав на\~них. право постійного користування та право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою є різними інститутами і зауважує, що ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року у первинній редакції не передбачав можливості набуття фізичною особою земельної ділянки у приватну власність. Натомість цей кодекс гарантував фізичним особам право набувати земельні ділянки, зокрема, у довічне успадковуване володіння та у постійне користування. Обидва інститути передбачали можливість користування земельною ділянкою без обмеження будь-яким строком і, на думку Великої Палати Верховного Суду, відповідні майнові права могли бути об`єктом спадкування. Таким чином, перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщину визначений у\~статті 1219 ЦК України.\~За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати, а тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини. За наведених правових висновків, а також враховуючи те, що позивач [PERSON] є єдиною спадоємицею за законом після смерті [PERSON] , а також входить до переліку засновників ФГ «Фаворит», суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними належними доказами, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відтак, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та визнаня за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - [PERSON] , який помер [INFO] , право постійного користування на земельну ділянку загальною площею 0,080 га з цільовим призначенням: для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, що розташована на території смт. Калита Калитянської селищної ради, яка належала померлому на підставі державного акта на право постійного користування землею серії ІІІ-КВ №018995.

Outcome: approved