Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

04.09.2024 року адвокат Мотуз О.В., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив суд стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь [PERSON] в якості відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок нещасних випадків на виробництві суму грошових коштів у розмірі 100 000,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 09.07.1979 року по 05.03.2007 року позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем. За час роботи на підприємстві відповідача з позивачем трапились нещасні випадки пов`язані з виробництвом, що підтверджується актом № 6 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом форми Н-1 від 27 квітня 1994 року та актом № 21 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом форми Н-1 від 11 червня 1996 року. Так, 08.04.1994 року, працюючи в рудоуправління імені В.В. Леніна на шахті «Гвардійська» Об`єднання «Кривбасруда» за професією електрослюсар черговий підземний, зазнав нещасного випадку на виробництві, внаслідок якого він отримав удар, підшкірна гематома правої ноги. 10.07.1996 року, працюючи в рудоуправління імені В.В. Леніна на шахті «Гвардійська» Об`єднання «Кривбасруда» за професією електрослюсар черговий підземний, зазнав нещасного випадку на виробництві, внаслідок якого він отримав закритий перелам пястної кисті правої руки. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 02.03.2007 року серії ДНА-02 №017069 позивачу повторно безтерміново встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 10% повторно трудове каліцтво. Позивач вважає, що з вини відповідача, який не створив безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я і йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що в наслідок\~виробничих травм, позивач обмежений в можливості пересуватися звичайним способом, відчуває постійний біль, кліматичну чутливість. Тривалий реабілітаційний період після перелому, який потребував медичного обслуговування та лікування руки та ноги з метою підтримання їх у належному стані та недопущення ускладнення, спричинило позивачу та членам його сім`ї моральні страждання, позбавило його на значний період часу нормальних життєвих зв`язків та вимагало додаткових зусиль для нього та членів його сім`ї для організації свого життя. Вважає виваженим та справедливим розмір відшкодування завданої йому моральної шкоди у розмірі 100\~000,00 грн. 09.09.2024 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 24.09.2024 року на адресу суду надійшов відзив, в якому представник відповідача зазначила, що відповідач вважає вимоги позивача незаконними і необґрунтованими та заперечує проти їх задоволення, посилаючись на те, що 04.11.2013 року Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області вже ухвалювалось рішення за позовом [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, яким позов задоволено в сумі 15\~000,00 грн., та рішення суду виконано. Тому, враховуючи, що виплата компенсації моральної шкоди здійснюється одноразово, просив відмовити в задоволенні позову. 24.09.2024 року представником позивача надано відповідь на відзив, в якому просив позовну заяву задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що наведені представником відповідача у відзиві обставини не відповідають дійсності, оскільки предметом позову [PERSON] , з яким він звертався до суду в 2013 році, було відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок отримання професійного захворювання, а предметом зазначеного позову [PERSON] є відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві, тому твердження представника відповідача про наявність підстав для закриття провадження у справі чи відмови у задоволенні позову, вважає безпідставними. 27.09.2024 року представник позивача адвокат Мотуз О.В. подав до суду додаткові пояснення, відповідно до яких зазначив, що Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу у рішенні від 04.11.2013 року і Апеляційним судом Дніпропетровської області у постанові від 12.12.2013 року по справі № 212/8036/13-ц не було досліджено та не надано оцінку нещасному випадку на виробництві, який стався 08 квітня 1994 року (акт форми Н-1 від 27.04.1994 року) без встановлення відсотка втрати працездатності та групи інвалідності та нещасному випадку на виробництві, який стався 10 липня 1996 року (акт форми Н-1 від 08 серпня 1996 року) із встановленням відсотка втрати працездатності на рівні 10%, тому вважає доводи відповідача безпідставними. 30.09.2024 року представник відповідача надав заперечення, в яких наполягав на обґрунтованості своїх доводів, щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позову. 27.12.2024 року ухвалою суду здійснено перехід розгляду справи з спрощеного провадження без виклику сторін на спрощене провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні 14.01.2025 року представник позивача адвокат Мотуз О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та зазначив, що підчас розгляду справи необхідно врахувати статті 6 ЦК УРСР та 440-1 ЦК Української РСР; 28.01.2025 року від представника Позивача адвоката Мотуз О.В. надійшла заява про розгляд справи без участі Позивача та його представника за наявними матеріалами справи. В судовому засіданні 14.01.2025 року представник Відповідача просила відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі; в наступні судові засідання представник відповідача не з`являлась, хоча була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи.. \~ \~ \~ \~У відповідності до ч. 3 ст. 211, ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представників сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. \~ \~ \~ \~Відповідно положень до ст.ст.15, 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України), що також гарантовано нормами ст.124 Конституції України. Так, з матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] 09.07.1979 року був прийнятий на шахту «Гвардійська» на дільницю № [NUMBER] прохідником 5 розряду на Рудоуправління імені Рози Люксембург Об`єднання «Кривбасруда»; 08.10.1984 року був переведений підземним електрослюсарем; 01.01.1988 був переведений електрослюсарем черговим в рудоуправління імені [PERSON] на шахту «Гвардійська» Об`єднання «Кривбасруда»; 24.11.1998 року був переведений на дільницю № [NUMBER] механіком; 05.03.2007 року був звільнений по власному бажанню у зв`язку з виходом на пенсію ст. 38 КЗпП України (а.с.8-10). Відповідно П. 11 акту про нещасний випадок форми Н-1 від 27 квітня 1994 року вказує на обставини, за яких стався нещасний випадок, а саме «… 08.04.1994 року було видане завдання на ремонтування породо-навантажувальної машини в межах двох колійного квершлагу. При виконанні ремонтних робіт необхідно було вибити шпильку кріплення ланцюга ударивши кувалдою по шпильці . Шпулька вилетіла і травмувала ногу…» П. 11.1 акту про нещасний випадок форми Н-1 від 27 квітня 1994 року зазначено вид події: падіння предметів. П. 11.3 акту про нещасний випадок форми Н-1 від 27 квітня 1994 року встановлено, що причиною є недоліки в навчанні безпечним прийомам праці. Відповідно до п. 15.1 акту про нещасний випадок форми Н-1 від 27 квітня 1994 року Позивачу було встановлено діагноз: удар, підшкірна гематома правої ноги. П. 11 акту про нещасний випадок форми Н-1 08 серпня 1996 року вказує на обставини, за яких стався нещасний випадок, а саме «…10.07.1996 року в 1100 при піднятті вагону рейкового домкратом у останнього відламалась ручка приварена зварюванням до важілю і важилем вдарило [PERSON] по правій кисті..» П. 11.1 акту про нещасний випадок форми Н-1 від 08 серпня 1996 року зазначено вид події: вплив рухаючого, розлітаючого предметів і деталей. П. 11.3 акту про нещасний випадок форми Н-1 від 08 серпня 1996 року встановлено, що причиною є недоліки виготовлення вузла рейкового домкрата ДР-12, який не відповідає вимогам. Згідно п. 14 акту про нещасний випадок форми Н-1 від 08 серпня 1996 року вина Позивача у нещасному випадку відсутня. Відповідно до п. 15 акту про нещасний випадок форми Н-1 від 08 серпня 1996 року Позивачу було встановлено діагноз: закритий перелам п`ястної кисті правої руки (а.с.11-11а). Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 20.11.1996 року позивачу первино встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 15% . Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 22.12.1998 року позивачу повторно встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 10% . Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії 13.01.2000 року позивачу повторно встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 10% . Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії 13.02.2002 року позивачу повторно встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 10%. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії 17.12.2003 року позивачу повторно безтерміново встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 10%. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії 02.03.2007 року серії ДНА-02 №017069 позивачу повторно безтерміново встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 30% (20% первинно ХОЗЛ, 10% повторно трудове каліцтво) (а.с.16-20). Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 14 жовтня 1992 року був прийнятий Закон України «Про охорону праці», який набрав законної сили 24 листопада 1992 року, яким вперше було передбачено відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві. Згідност.12 зазначеного Закону(у редакції станом на 14 жовтня 1992 року, яка діяла до 21 листопада 2002 року) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно статті 6 ЦК УРСР(у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом шляхом компенсації моральної шкоди. За частиною першою статті 58\~Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5\~ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Отже, судом встановлено, що 08.04.1994 року та 10.07.1996 року з позивачем трапились нещасні випадки на виробництві, внаслідок яких позивачу встановлено 10% втрати професійної працездатності безстроково, тобто право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло починаючи з 20.11.1996 року (дата первинного огляду МСЕК), та мав місце до 01 січня 2004 року, до набрання чинності ЦК України, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК Української РСР 1963 року. Згідно зі статтею 440-1\~ЦК Української\~РСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Необхідною умовою виникнення зобов`язання з відшкодування моральної (немайнової) шкоди є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою прийнято розуміти всяке зменшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1\~ЦК Української\~РСР не визначала її поняття. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Стаття 440-1\~ЦК Української\~РСР не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1\~ЦК Української\~РСР фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. Неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати , чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. Стаття 440-1\~ЦК Української\~РСР є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Отже, моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1\~ЦК Української\~РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року справа № 210/2271/19. Стаття 440-1\~ЦК Української\~РСР є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку з ушкодженням здоров`я в результаті нещасного випадку на виробництві не відшкодовується ні на підставі інших нормативних актів, які були чинні станом на 1994 рік та 1996 рік, в тому числі Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими\~Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, які введено в дію з 01.07.1993 року, згідно п. 11 яких моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення суду. Відповідно до частини 2 статті 153\~КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173\~КЗпП встановлює, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний відповідно до законодавства відшкодувати працівникові шкоду ,заподіяну йому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків. Частинами першою та другою статті 153\~Кодексу законів\~про працю\~України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Отже, суд вважає доведеним, що позивачу з вини відповідача заподіяна моральна шкода, оскільки він отримав ушкодження яке є непоправним, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого зазнає моральні страждання. \~ \~ \~ \~При цьому посилання представника відповідача на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.11.2013 року, ухваленого у цивільній справі № 212/8036/13-ц, суд визнає безпідставним, оскільки предметом позову [PERSON] , з яким він звертався до суду в 2013 році, був - відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок отримання професійного захворювання, а предметом зазначеного позову [PERSON] є відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві. Визначаючи розмір відшкодування завданої моральної шкоди, суд зазначає, що відповідно до\~ст. 440-1ЦК Української РСР\~розмір моральної (немайнової) шкоди визначається судом, але він має бути не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати; відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»\~встановлено з 01 січня 2025 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі\~8000 гривень, тобто, розмір моральної шкоди не може бути меншим 40 000 грн. (8000 грн. х 5); та враховує глибину, тривалість фізичних та душевних страждань, яких зазнав позивач внаслідок ушкодження здоров`я від нещасних випадків на виробництві, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, а також дотримуючись засад розумності і справедливості, та визнає обґрунтованим, заявлений позивачам розмір відшкодування у розмірі 100\~000,00 грн. За таких підстав, позов підлягає задоволенню. Відповідно дост.141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню в дохід держави також судовий збір. З огляду на вищевикладене;

Outcome: approved