Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

У лютому 2025 року [PERSON] , від імені якого діє представник [PERSON] , звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить визнати за позивачем право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 3220483101:02:010:0023, 3220483101:02:010:0024, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . І. Позиція сторін у справі. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді земельних ділянок та житлового будинку [ADDRESS] . Позивач являється єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON] , що підтверджується виданим йому свідоцтвом про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] з надвірними будівлями та спорудами. Однак, звернувшись до державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Саніної Л.А. із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки площею 0,2500 га, з кадастровим номером 3220483101:02:010:0023 та площею 0,3704 га, з кадастровим номером 3220483101:02:010:0024, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] ,\~\~ позивачу було відмовлено у зв`язку з тим, що відсутня державна реєстрація права власності спадкодавця на вказані земельні ділянки у встановленому законом порядку. За життя, спадкодавець отримала у встановленому законодавством порядку, державні акти серії ЯЛ № 369161 на земельну ділянку площею 0,2500 га, з кадастровим номером 3220483101:02:010:0023 та серії ЯЛ № 369162 на земельну ділянку площею 0,3704 га, з кадастровим номером 3220483101:02:010:0024. Позивач позбавлений можливості отримати свідоцтва про право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом, оскільки спадкодавець за життя юридично до кінця оформила та не зареєструвала своє право власності на майно. Представник позивача вказує, що ЗУ «Про державний земельний кадастр» та ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачена видача державних актів на право власності на земельну ділянку. На підставі викладеного,\~ посилаючись на 392, 1216, 1218 ЦК України, ст. 125, п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України позивач просить визнати за ним право власності на\~ земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідач направив суду письмову заяву про визнання позовних вимог. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. Ухвалою судді від 27.02.2025 позовну заяву [PERSON] залишено без руху, надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків (а.с. 37-38). 07.03.2025 представник позивача Гажала Ю.Б. подав заяву про усунення недоліків позовної заяви (а.с. 39-87). Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 13.03.2025 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження,\~ призначив підготовче судове засідання (а.с. 88). 09.04.2025 представник позивача Гажала Ю.Б. подав клопотання\~ про проведення підготовчого засідання за відсутності позивача (а.с. 92). Ухвалою суду від 09.04.2025 закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до розгляду по суті (а.с. 94-95). В судовому засіданні представник позивача Гажала Ю.Б. підтримав позов. Відповідач в судове засідання не направив свого представника,\~ 06.05.2025 на адресу суду надійшов лист від старости Малоантонівського старостинського округу № 4 Саламанова С.М. про визнання позову, розгляд справи за відсутності їхнього представника (а.с. 100). Третя особа в судове засідання не направили свого представника, 01.04.2025 на адресу суду від завідувача\~ Одинадцятої київської державної нотаріальної контори надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що нотаріальна контора по суті позовної заяви заперечень не має, просять здійснювати розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори (а.с. 90). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 6). Встановлено, що позивач по справі [PERSON] є сином померлої [PERSON] , що стверджується посвідкою про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Встановлено, що позивач звернувся до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав після смерті своєї матері [PERSON] . Відповідно до довідки Одинадцятої київської державної нотаріальної контори від 08.11.2024 № 3939/02-14/1522/2008, Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою 09.09.2008 була заведена спадкова справа № 1522/2008 до майна [PERSON] . Згідно матеріалів спадкової справи, єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину згідно статті 1261 ЦК України є її син [PERSON] (а.с. 14). Встановлено, що 04 грудня 2008 року позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7) та здійснено державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно (а.с. 9). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.11.2024 за вих. № 4144/02-31, державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Саніна Л.А. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельні ділянки з кадастровими номерами 3220483101:02:010:0023, 3220483101:02:010:0024, у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності на ці земельні ділянки у встановленому законом порядку. Відповідно до державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯЛ № 369162, ЯЛ № 369161 [PERSON] , на підставі рішення Малоантонівської сільської ради № 5 від 28.05.1996, є власником\~ земельних ділянок площею 0,3704 га та 0,2500 га, з кадастровими номерами 3220483101:02:010:0024,\~ 3220483101:02:010:0023 (а.с. 10,11). Судом встановлено, що за життя [PERSON] не здійснила державну реєстрацію вказаних земельних ділянок. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. У відповідності до положень ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною 1 статті 1225 ЦК України. За змістом статті 1296 ЦК України, оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до частин 1, 4 статті 116 ЗК України, громадяни набувають право власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян в межах норм, провадиться один раз по кожному виду використання. Виходячи з вимог частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, в тому числі для ведення особистого селянського господарства та для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд . Згідно з частиною 1,2 статті 118 ЗК України, громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. До заяви додається розроблена відповідно до Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову. Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною 3 статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. Згідно з пунктом «г» частини 1 статті 81 ЗК України громадяни України, набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження №61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному. Так, положеннями ЗК України встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Згідно ст. 125, ч.1 ст.126\~ ЗК України (в ред. від 01.01.2008 р., яка була чинною на день відкриття спадщини) право\~\~ власності\~ та\~ право\~ постійного\~ користування\~ на земельну ділянку\~ виникає\~ після\~ одержання\~ її\~\~ власником\~\~ або користувачем\~ документа,\~ що\~ посвідчує\~ право\~ власності чи право постійного користування\~ земельною\~ ділянкою,\~ та\~ його\~ державної реєстрації. Право\~ власності\~ на\~ земельну\~ ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується\~ державними\~ актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Наразі, згідно статті 126 Земельного Кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у випадку, якщо спадкодавець за життя, із дотриманням вимог законодавства, розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкодавці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкодавцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації. В даному випадку, позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на вказані земельні ділянки, що не відповідає вище наведеним правовим нормам. У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (пункт 58 постанова ВП ВС, від 12.07.2023, справа №757/31372/18-ц). Отже, до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі. Чинним земельним законодавством передбачені певні етапи набуття земельної ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, відповідно до норм безоплатної приватизації, а саме: надання дозволу на розроблення проекту землеустрою; виготовлення проекту землеустрою; погодження проекту землеустрою; внесення відомостей до Державного земельного кадастру; затвердження та передача у власність земельної ділянки; внесення відомостей про право власності в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав, а статтями 81 та 131 цього ж кодексу України передбачено, що «громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: г) прийняття спадщини». Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК. В абзаці 6 п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказано, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно статті 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, спадкоємці мають право звертатися до суду з позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання правовстановлюючого документа на ім`я спадкоємця. Враховуючи, що спадкодавцем [PERSON] за життя було розпочато, але не завершено процедуру приватизації вищевказаних земельних ділянок, позивач [PERSON] , прийнявши\~ спадщину після її смерті, набув право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали спадкодавцю, у тому числі право на приватизацію земельних ділянок, переданих спадкодавцю за життя відповідним рішенням органу місцевого самоврядування, тому суд дійшов висновку, що за позивачем слід визнати право на завершення приватизації земельних ділянок в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] , шляхом здійснення позивачем для цього всіх дій, пов`язаних з приватизацією такої земельної ділянки на своє ім`я, в тому числі право на державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку та одержання документів, що посвідчують таке право власності на своє ім`я. Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.10.2017 у справі № 914/1128/16. Отже ефективний спосіб захист має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (справа «Вайт і Кеннеді проти Німеччини» (пункт 67), «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини» (пункт 45). Таким чином, аналізуючи вищенаведені положення законодавства та встановлені по справі обставини, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, та слід визнати за позивачем право на завершення приватизації земельних ділянок, адже позивач позбавлений можливості отримати правовстановлюючі документи на спадкові земельні ділянки, в інший спосіб, оскільки спадкодавець не здійснила реєстраційні дії щодо свого майна. Позивач не ставив питання про відшкодування йому судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial