Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

[PERSON] у травні 2018 року звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок літ. «А-1» та інші надвірні будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці площею 896 кв.м., наданій під забудівлю на підставі рішення Червонозаводської районної ради м. Харкова № 173-5 від 12.05.1964 року. Поряд, в сусідньому домоволодінні [ADDRESS] мешкає [PERSON] , який є власником вказаного домоволодіння та який, на протязі тривалого часу, зловмисно та систематично порушує добросусідські відносини користувачів сусідніх земельних ділянок, шляхом розширення своєї площі земельної ділянки за рахунок земельної ділянки, яка перебуває в його користуванні, тим самим, порушуючи його право. Межевий розподіл між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] проходить по лінії паркана за №3. По лінії паркану № 3 розташовані належні йому будівлі, а саме: житловий будинок літ. «А-1», з прибудовами, забудови 1935 року, розташований на відстані 1,20 метри від зазначеного паркану, літня кухня літ. «Б», забудови 1960 року, розташована на відстані 0,8 метри від зазначеного паркану, літній душ літ. «Н», забудови 1977 року, розташовані на відстані 0,8 метри від паркану. Зазначені будівлі та споруди не змінювались та не переносилися з часу забудови. [PERSON] частково знищив його будівельні забудови, а саме: паркан, зруйнувавши його остаточно у частині літньої кухні літ. «Б», де складає будівельний матеріал, спираючи його на стіни належній йому літній кухні. Вважає, що його права, як землекористувача, порушені діями [PERSON] , у зв`язку з чим, просив поновити його порушене право на користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] та зобов`язати [PERSON] поновити його права, шляхом відновлення стану земельної ділянки, яка існувала до порушення його прав та звільнити його земельну ділянку від належних [PERSON] будівельних матеріалів, відновивши межі земельних ділянок за [ADDRESS] та [ADDRESS] , шляхом поновлення паркану. Ухвалою суду від 05.05.2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначене підготовче засідання. 11.06.2018 року відповідач у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України надав відзив на позовну заяву в якому заявлені позивачем позовні вимоги не визнав з тих підстав, що вимоги [PERSON] викладені у позовній заяві є необґрунтованими та безпідставними, бо саме внаслідок дій [PERSON] по самовільному визначенню меж ліній між суміжними земельними ділянками, частина права [PERSON] щодо користування його частиною земельної ділянки порушена, оскільки, вказаний паркан став непридатним саме з вини [PERSON] та виходячи з того, що для позивача це східна сторона, та по встановленій практиці він зобов`язаний ремонтувати паркан із встановленням стовпів на своїй території. Крім того, відповідач зазначив, що він особисто на встановлення даного паркану [PERSON] згоди не давав та вважає, що цей паркан знаходиться на незаконно захопленій [PERSON] частині його земельної ділянки. А вказаний спір між [PERSON] та ним, це спір з боку позивача щодо відновлення кордону між ділянками при встановленні межових знаків. У задоволенні позовних вимог [PERSON] просив відмовити у повному обсязі. 18.07.2018\~року на\~підставі розпорядження\~№ 02-15/177\~«Щодо повторного\~автоматизованого розподілу\~справ,\~які знаходилися\~в провадження\~судді Сорока\~О.П.»\~цивільна справа\~№ 646/2801/18згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2018 року надійшла у провадження судді Теслікової І.І. Ухвалою суду від 06.08.2018 року вказана вище цивільна справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. 14.02.2019 року на підставі розпорядження керівника апарату суду № 02-15/61 «Щодо повторного автоматизованого розподілу справи, які перебували в провадженні судді Теслікової І.І.» згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2019 року цивільна справа № 646/2801/18 надійшла у провадження судді Шелест І.М. Ухвалою суду від 25.03.2019 року цивільна справа прийнята до провадження та призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 01.12.2020 року у справі було призначено земельно-технічну експертизу, проведення якої було доручено експертам Харківського НДІ судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса. Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова, визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави. На виконання вказаного Розпорядження Червонозаводським районним судом м. Харкова до Ленінського районного суду м. Полтави було передано для продовження розгляду вказану цивільну справу. В Ленінському районному суді м. Полтави вищевказана цивільна справа реєстрацію в автоматизованій системі документообігу не проходила та була повернута до Червонозаводського районного суду м. Харкова. 20.01.2023 року на підставі розпорядження керівника апарату суду № 02-13/9 «Щодо повторного автоматизованого розподілу невирішених судових справ, які перебували в провадженні судді Шелест І.М.», вказана цивільна справа № 646/2801/18 була розподілена в провадження судді Глоби М.М. Ухвалою суду від 23.01.2023 року цивільна справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27.02.2023 року закрито підготовче засідання у справі. Справа призначена до судового розгляду по суті. Відповідач [PERSON] \~подав до\~суду заперечення\~та письмові\~пояснення,\~в яких\~зазначив,\~що [PERSON] \~в позовній\~заяві вказує,\~що він\~є власником\~житлового будинку\~та користувачем\~земельної ділянки\~розташованої по\~ [ADDRESS] ,\~частину якої\~нібито захопив\~власник суміжного\~домоволодіння по\~ [ADDRESS] ,\~тобто відповідач. Однак,\~будь-яких\~належних і\~допустимих доказів\~обставин,\~викладених у\~описовій частині\~свого позову,\~ [PERSON] \~не надав. Позивач у\~позові зазначає,\~що житловий\~будинок літ.\~«А-1»\~та інші\~надвірні будівлі\~та споруди\~розташовані на\~земельній ділянці\~площею 896\~кв.м.,\~наданій під\~забудівлю рішенням Червонозаводської районної ради м. Харкова №173-5 від 12.05.1964 року. Згідно із вимірами земельної ділянки, зробленими КП «ХМБТІ» під час виготовлення технічного паспорту у липні 2014 року, фактична площа ділянки становить 834 кв.м. Позивач обґрунтовує своє порушене право тим, що згідно рішенням Червонозаводської районної ради м. Харкова № 173-5 від 12.05.1964 року, площа земельної ділянки становила 896 кв.м., фактична площа станом на 03.07.2014 року становить 834 кв.м. Проте, рішення Червонозаводської районної ради м. Харкова за № 173-5 від 12.05.1964 року в матеріалах справи відсутнє, у зв`язку з чим, не вдається можливим встановити дійсну площу земельної ділянки, яка була надана під забудову та кому саме. Крім того, згідно наданої відповіді від Департаменту територіального контролю Харківської міської ради за № 5522/0/226-17 (який долучено Позивачем до позовної заяви) документи, які посвідчують право власності або користування земельною ділянкою по [ADDRESS] у Департаменті не обліковуються. Проведеним на місцевості оглядом встановлено, що земельні ділянки по [ADDRESS] та [ADDRESS] відмежовані одна від одної парканом. При цьому, згідно наданої [PERSON] до позовної заяви копії договору дарування від 19.07.1985 року, посвідченого 1-ю ХДНК №1-ДН- 849, громадянин [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар 1/2 частина домоволодіння з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходить у [ADDRESS] . На земельній ділянці розміром 843 кв.м., розташований жилий будинок літ «А», дерев`яний, обкладений цеглою жилою площею 63,0 кв.м. При цьому житловому будинку є надвірні будівлі: літня кухня літ. «Б», сіни літ «б», 4 сараї літ «И», «К», «Л», «П», льох літ. «Ж», гараж літ. «З», бесідка літ. «М», вбиральні літ. «В», душ літ. «Н», колодязь № 4, замощення № І,П, огорожа № 2-8. Таким чином, на момент набуття [PERSON] права власності на 1/2 частини належного йому домоволодіння по [ADDRESS] , розмір земельної ділянки, на якій це домоволодіння розташоване складав 843 кв.м., а не 896 кв.м., як про це зазначає позивач у своїй позовній заяві. Також [PERSON] , надано до позовної заяви копію технічного паспорту на жилий будинок по [ADDRESS] від 10.10.1995 року, згідно визначеної експлікації земельної ділянки, її розмір складає 843 кв.м. Вказана обставина спростовує твердження позивача, що різниця у площі земельної ділянки, була встановлена саме на підставі вимірів земельної ділянки, зроблених КП «ХМБТІ» під час виготовлення технічного паспорту у липні 2014 року, за якими фактична площа ділянки становить 834 кв.м. Позивач та його представник під час розгляду справи заявлені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник позивача зазначив, що саме відповідач без будь-якої згоди почав порушувати паркан [PERSON] в частині його знаходження біля будинку та самовільно складати на його території будівельні матеріали. Зазначили, що власником земельної ділянки по [ADDRESS] є Харківська міська рада. За вказаною адресою була виділена земельна ділянка для обслуговування домоволодіння, натомість конфігурація та межі земельної ділянки встановлені не були. Межа між домоволодіннями [ADDRESS] та [ADDRESS] була встановлена на підставі добросусідських відносин між власниками будинків. Відповідач та його представник під час розгляду справи заперечували проти задоволення позовних у повному обсязі. Просили відмовити у їх задоволенні, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Зазначили, що власником земельної ділянки по [ADDRESS] є Харківська міська рада. За вказаною адресою була виділена земельна ділянка для обслуговування домоволодіння, натомість конфігурація та межі земельної ділянки встановлені не були. Межа між сусідніми домоволодіннями була встановлена на підставі добросусідських відносин між власниками будинків. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. Заяв, клопотань до суду не надходило. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено під час судового розгляду, [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований у [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є власником житлового будинку у [ADDRESS] . За відповідачем зареєстрована земельна ділянка за вказаною адресою площею 597 кв.м. З листа директора Департаменту територіального контролю ХМР від 25.04.2017 року за № 5522/0/226-17 вбачається, що згідно змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 06.04.2017 року № 84405292 житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 44,9 кв.м., житловою площею 26, 5 кв.м. по [ADDRESS] зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.12.1988 року № 2ДН-1654, договору дарування від 29.12.2007 року № 11082 та рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.05.2008 року № 2-1461/08. Також, за [PERSON] зареєстрована земельна ділянка площею 597 кв.м. по [ADDRESS] на підставі рішення ВК Червонозаводської районної ради від 19.06.1956 року № 39. Документи, які посвідчують право власності або користування земельною ділянкою по [ADDRESS] у Департаменті не обліковуються. Проведеним на місцевості оглядом було встановлено, що земельні ділянки по [ADDRESS] та по [ADDRESS] відмежовані одна від одної парканом та для встановлення наявності чи відсутності факту порушення власником даних земельних ділянок необхідно провести комплекс геодезичних та землевпорядних робіт. Та, у відповідності до ст. 185 Земельного кодексу України, самостійно звернутися до землевпорядної організації на вибір, для здійснення землеустрою з метою подальшого визнання права власності на вищезазначену земельну ділянку (т. 1 а.с. 21). Згідно листа в.о. директора КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР вбачається, що загальна площа земельної ділянки по [ADDRESS] , згідно рішення виконавчого комітету Червонозаводської райради депутатів трудящих від 12.05.1964 року за № 172-5, складала 896 кв.м. (рішення в архіві КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР відсутнє). Згідно акту поточних змін від 03.07.2014 року, фактична площа земельної ділянки складає 834 кв.м. (т. 1 а.с. 12). Як зазначив директор КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР у листі від 02.07.2009 року за № 1300894, відповідно до рішення РВК Чнрвонозаводського району № 39 від 19.07.1956 року за домоволодінням [ADDRESS] закріплена земельна ділянка, площею 1354 кв.м.. Обстеженням від 02.07.2009 року встановлено, що фактична площадь становить 1272 кв.м. (а.с. 71-78). Згідно висновку земельної-технічної експертизи № 21224 від 20.12.2021 року, фактичний порядок користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] не відповідає правовстановлювальним документам на дану земельну ділянку та вимогам нормативно-правових актів. Визначити порушення землекористування, зокрема порушення меж та накладання земельних ділянок, розташованих за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] до правовстановлювальних документів на ці земельні ділянки та вимог нормативно-правових актів не надається можливим. З частин 1 та 2 дослідження вбачається, що при проведенні експертизи, на предмет визначення розташування межі суміжного землекористування відповідно до правовстановлюючих документів необхідні прив`язки капітальних будов сторін до межі суміжного землекористування. Тобто, крапкою відліку при визначенні суміжної межі приймаються капітальні будови. У рішеннях виконкому про виділення громадянам для будівництва індивідуальних житлових будинків, договорах про надання земельних ділянок у безстрокове користування, актах відводу земельної ділянки, державних актах на право приватної власності на земельну ділянку вказуються площа й літні розміри земельних ділянок. Прив`язки капітальних будов до меж суміжного землекористування у вищевказаних документах не вказуються. Приймати за крапку відліку огородження земельних ділянок не доцільно, тому що вони можуть змінюватися в часі, тобто зміщатися. При наданні громадянам земельних ділянок у безстрокове користування й виділенні земельної ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків договорами й рішеннями виконкомів до вищевказаних документів прикладається проект забудови, у якому, у тому числі, є план земельної ділянки, із вказівкою площі й лінійних розмірів виділюваної земельної ділянки, а так само із вказівкою прив`язки майбутньої забудови житлового будинку до межі суміжного землекористування. Таким чином, межу суміжного землекористування згідно правовстановлюючих документів, можливо визначити, тільки по вищевказаних проектах забудови. Визначення межі суміжного землекористування можливо тільки шляхом геодезичної зйомки всіх земельних ділянок, розташованих на давній вулиці. Крім того, під час дослідження наданих матеріалів було встановлено, що має місце зміщення межі між будинками [ADDRESS] та [ADDRESS] у бік домоволодіння [ADDRESS] . В наданих матеріалах інвентаризаційних справ та поквартальній зйомці на земельні ділянки [ADDRESS] та [ADDRESS] не міститься даних стосовно прив`язок будівель і споруд до меж земельних ділянок, що не дає змогу відобразити яким саме чином має проходити межа між суміжними земельними ділянками. Встановити на яку площу відбулося зміщення не надається можливим (т. 1 а.с. 223-237). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно зі статтею 152\~ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Відповідно до ст.\~212\~ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самостійно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Землекористувачі зобов`язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів (ст. 96 ЗК України). Під час розгляду справи судом було встановлено, що спір фактично стосується відновлення меж земельних ділянок, належних позивачу і відповідачу, про те, вказані земельні ділянки за вказаними адресами перебувають у сторін на праві користування, власником яких є територіальна громада Харківської міської ради, тобто земельні ділянки за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] перебувають в комунальній власності. Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 року за № 391/17686 (далі - Інструкція). Відповідно до п. 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 (далі - Порядок), державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до п. п. 49, 54 цього Порядку. Після прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про затвердження документації із землеустрою, яка є підставою для державної реєстрації земельної ділянки, та надання Держгеокадастру або його територіальному органові відповідно до компетенції засвідченої копії такого рішення Державний кадастровий реєстратор протягом двох робочих днів з моменту її отримання вносить відповідні відомості до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі (п. 112 Порядку). Відповідно до ст.\~55\~Закону України\~«Про землеустрій» у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон), встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Відповідно до пунктом 3.12 Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Згідно з п. 1.3 Інструкції, виконавець - юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа-підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником. Тобто, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок (п. 4.1 Інструкції). Відповідно до\~п.\~п.\~4.2,\~4.3\~Інструкції,\~власник земельної\~ділянки має\~право вимагати\~від власника\~сусідньої земельної\~ділянки сприяння\~встановленню твердих\~меж,\~а також\~відновленню межових\~знаків у\~випадках,\~коли вони\~зникли,\~перемістились або\~стали невиразними.\~Відновлення меж\~земельної ділянки\~в натурі\~(на\~місцевості)\~здійснюється на\~підставі раніше\~розробленої та\~затвердженої відповідно\~до ст.186\~ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації, розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Твердження відповідача [PERSON] щодо зайняття позивачем частини його земельної ділянки шляхом встановлення спірного паркану не доводяться у повному обсязі дослідженими під час розгляду справи доказами. Суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд вважає, позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати компенсуються за рахунок держави. Інші, наведені позивачем доводи в обґрунтування своєї позицій, не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed