Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою 30.07.2024, в якій просив суд визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з ним як батьком; стягнути з відповідача судові витрати. \~ \~ \~ \~Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 17.07.2020 сторони уклали шлюб, зареєстрований Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Від шлюбу вони мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.06.2023 у справі №214/2672/23 шлюб між подружжям було розірвано. Після розлучення, за їх спільною усною домовленістю, малолітній син залишився мешкати разом з матір`ю [PERSON] , а він як батько, у свою чергу, добровільно надавав [PERSON] матеріальну допомогу на утримання сина та брав участь у його вихованні. Пізніше він дізнався, що у [PERSON] є інший чоловік та загалом вона має намір йти на військову службу. У жовтні 2023 року [PERSON] привезла до нього сина [PERSON] разом з речами та залишила з ним, пояснивши це тим, що йде на військову службу за контрактом. Відтак, з жовтня 2023 року син [PERSON] мешкає разом з ним як батьком у квартирі батьків позивача, де у період шлюбно-сімейних стосунків вони жили разом усією сім`єю. Житлове приміщення [PERSON] облаштував з урахуванням інтересів та потреб дитини, опікується сином, доглядає та повністю матеріально забезпечує, перебував разом з ним на стаціонарному лікуванні у лікарні, оскільки через військову службу мати [PERSON] не могла в той момент бути поруч з дитиною. Через неприязні стосунки між колишнім подружжям, та незважаючи на те, що [PERSON] через перебування на військовій службі не може доглядати сина, опікуватись ним, вона постійно висловлює [PERSON] погрози, що забере у нього сина і він не зможе спілкуватись з дитиною. Мали місце випадки, коли вона приїздила до сина пізно вночі і вимагала побачень з сином, в той час коли позивач пояснював, що дитина спить і це не можливо, знову висловлювала погрози. Зважаючи на таку поведінку [PERSON] як матері, яка останнім часом неконтрольована та неадекватна, викликає у позивача побоювання, що вона взагалі може викрасти у нього дитину, позивач не може їй довірити дитину. До того ж у зв`язку з несенням [PERSON] військової служби за контрактом, об`єктивно син не може з нею проживати, а у випадку її направлення за наказом на військову службу в іншу місцевість син взагалі може бути покинутий напризволяще зі сторонніми для нього людьми. З огляду на вищевказані обставини він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Додатково зауважив, що у приватній власності він має житло, перебуває на обліку у центрі зайнятості як безробітний, однак має заощадження від підприємницької діяльності, якою раніше займався, та власні накопичення, офіційно працевлаштуватись на роботу не взмозі у зв`язку зі здійсненням догляду за сином, тобто взмозі виконувати належним чином батьківські обов`язки. До виконання таких обов`язків він ставиться сумлінно, влаштував сина до дитячого садочка, прививає інтерес до спорту, будучи для нього власним прикладом. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 07.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, розпочато підготовче провадження із проведенням підготовчого судового засідання. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 09.10.2024 частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Витребувані докази надійшли на адресу суду 25.11.2024 з ВЧ [NUMBER] , та 03.12.2024 з органу опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 04.11.2024 закрито підготовче провадження у справі з призначенням її до судового розгляду. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 22.04.2025, постановленою без оформлення окремого документа із зазначенням у протоколі судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, про зупинення провадження у справі. Присутній в судовому засіданні 22.04.2025 позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Доцільності у допиті свідків не вбачав, а відтак попередньо заявлене клопотання про їх допит, викладене у прохальній частині позову, не підтримав. Зауважив, що усі раніше досягнуті між сторонами домовленості відповідач порушила, наразі між ними є конфлікт, а тому він має намір визначити місце проживання сина з ним саме в судовому порядку, оскільки місце проживання дитини повинне бути чітко визначене з одним із батьків. Син дійсно з жовтня 2023 року та дотепер мешкає разом з ним. Доповнив, що у нього є ще двоє дітей від попередніх стосунків, батьківські обов`язки відносно яких він сумлінно виконує, сплачує аліменти на їх утримання, спілкується з ними. Наразі він має підробіток та дохід, а відтак має можливість матеріально утримувати сина. Відстрочки від призову на військову службу під час загальної мобілізації за жодної з підстав, визначених законом, він не має. Відповідач [PERSON] , будучи присутньою в судовому засіданні 03.12.2024, заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] , однак просила час для звернення за правничою допомогою і формулювання позиції у справі. У подальшому, у судові засідання не з`явилась у зв`язку з перебуванням на військовій службі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Ткаченко Є.В., беручи участь в судовому засіданні 22.04.2025, заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] у зв`язку з їх безпідставністю, детально виклавши свою позицію у поданих письмових поясненнях. Представник зазначила, що сторони дійсно перебували у шлюбі, від якого мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Після розлучення син залишився проживати з матір`ю [PERSON] , що сторони добровільно узгодили між собою, підтримуючи нормальні стосунки. Коли ж відповідач вирішила піти на військову службу задля захисту Батьківщини в умовах оголошеного в Україні воєнного стану, за усною домовленістю з [PERSON] вони дійшли спільної згоди, що допоки відповідач перебуватиме на військовій службі, їх син буде проживати з батьком з огляду на рівність батьків в правах та обов`язках відносно дитини навіть після розірвання шлюбу. Цю обставину відповідач беззаперечно визнає. Із 31.10.2023 [PERSON] перебувала на військовій службі у ВЧ [NUMBER] , а з 26.10.2024 проходить військову службу у ВЧ [NUMBER] . У період часу з 31.10.2023 дотепер, тобто за весь період часу проживання дитини з батьком [PERSON] на час проходження відповідачем [PERSON] військової служби, остання завжди бере участь у житті дитини, приїжджає до сина та забирає його до себе у періоди перебування у відпустках та за можливості на вихідні, завжди цікавиться життям сина, його фізичним і духовним розвитком, бере участь у матеріальному забезпеченні дитини шляхом здійснення грошових переказів на банківські рахунки позивача. У той же час, представник зауважила, що [PERSON] ніде не працює, стабільного та постійного доходу задля належного утримання себе та сина не має, в той час як відповідач офіційно працевлаштована та взмозі забезпечувати себе та сина. Так склались обставини, що [PERSON] вирішила стати на захист Батьківщини не тільки заради майбутнього сина, а й інших дітей, що в жодному випадку не може бути за достатню підставу задля штучного ініціювання виникнення спору про визначення місця проживання дитини з батьком, за фактичної відсутності такого спору. Представник наголосила, що [PERSON] як мати малолітнього [PERSON] не заперечує, аби син мешкав з батьком [PERSON] , а саме, на час допоки вона перебуває на військовій службі. Жодних погроз з приводу начебто наміру викрасти дитину або обмежити спілкування сина та батька, відповідач ніколи не висловлювала, ці доводи позивача є надуманими, такими, що не відповідають дійсності та жодними доказами не підтвердженими. Зауважила, що насправді батько обмежує мати у спілкуванні з сином, та, як виявилось, усної домовленості між батьками з приводу визначення місця проживання дитини для позивача замало. Поміж іншим, формально ініціюючи спір, [PERSON] в позові не зазначив, задля яких цілей та захисту яких прав та інтересів дитини йому потрібне судове рішення з приводу визначення місця проживання дитини з ним за недоведеності порушення прав та інтересів дитини загалом. Відтак, відповідач має ґрунтовні підстави допускати, що таким чином [PERSON] має за мету уникнути мобілізації, будучи чоловіком призивного віку, а також в подальшому взагалі ініціювати спір про позбавлення матері дитини батьківських прав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради Іванова О.В., будучи присутньою в судовому засіданні 22.04.2025, зазначала, що з огляду на наявність між сторонами домовленості щодо визначення місця проживання дитини з батьком та не оспорювання цього матір`ю, спір між ними відсутній, а тому пред`явлення [PERSON] позову є передчасним, безпідставним та в нинішніх умовах воєнного стану свідченням про намір ухилення від мобілізації. Якщо ж позивач все ж таки має намір захистити інтереси малолітнього сина та внести юридичну визначеність, допоки його мати відповідач у справі перебуває на військовій службі, а він сам виховує сина, то він вправі обрати більш дієвий спосіб звернення до суду задля забезпечення реалізації прав та інтереси саме дитини, зокрема, шляхом ініціювання питання встановлення факту самостійного виховання ним дитини. За даних обставин, з огляду на недоведеність наявності спору за визначеним позивачем предметом спору, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши\~ письмові докази по справі, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, врахувавши позицію учасників справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено, що 17.07.2020 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №202. У період перебування сторін у шлюбі [INFO] у них народився спільний син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 02.11.2021. Як вказував позивач, що визнано відповідачем, після розлучення, за їх спільною усною домовленістю, малолітній син залишився мешкати разом з матір`ю [PERSON] . Однак, у зв`язку з тим, що у жовтні 2023 року [PERSON] (дійсне прізвище [PERSON] згідно з паспортом громадянина України у формі ID-картки № [NUMBER] , виданим 08.04.2024) уклала контракт на військову службу в ЗСУ в період оголошеного в Україні воєнного стану, з жовтня 2023 року син [PERSON] почав мешкати разом з батьком [PERSON] за узгодженням сторін. Звертаючись до суду з позовом з приводу визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з позивачем [PERSON] як батьком, останній вказував, що визначення місця проживання дитини з ним за судовим рішенням необхідне йому в інтересах дитини задля забезпечення правової визначеності в умовах ускладнених між сторонами особистісних стосунків. Як вказував позивач, через неприязні стосунки між колишнім подружжям, та незважаючи на те, що [PERSON] через перебування на військовій службі не може доглядати сина, опікуватись ним, вона постійно висловлює [PERSON] погрози, що забере у нього сина і він не зможе спілкуватись з дитиною. Не заперечуючи факт наявності між сторонами усної домовленості з приводу визначення місця проживання дитини з батьком на період перебування відповідача на військовій службі, ініціюючи спір, позивач вказував, що позивач таку домовленість порушує, що обумовило його звернення до суду. Надаючи оцінку таким доводам позивача в аспекті з предметом спору, спрямованим на захист прав та інтересів дитини, обраним способом захисту, фактичною метою порушення провадження у справі, суд дійшов такого висновку. Частинами 6, 8 ст.7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч.1 ст.157 СК України). Відповідно до ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 ст.161 Сімейного кодексу України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Одним із проявів принципу диспозитивності у цивільному судочинстві є те, що\~сторони вільно розпоряджаються наданими їм процесуальними правами, за допомогою яких вони можуть впливати на хід процесу. Зокрема, відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.175 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст.ст. 49, 265 ЦПК України суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону. Як слідує з обставин, якими позивач обґрунтував свій позов, після припинення шлюбно-сімейних стосунків, малолітній син спочатку мешкав з матір`ю [PERSON] , а з жовтня 2023 року почав мешкати з батьком [PERSON] . Фактично зміна місця проживання дитини була ініційована матір`ю дитини з підстав укладення нею контракту на військову службу в ЗСУ. Згідно з відповіддю ВЧ [NUMBER] від 13.11.2024 №3690, наданою на виконання ухвали суду від 09.10.2024, [PERSON] дійсно спочатку проходила військову службу у ВЧ [NUMBER] на посаді курсанта 7 навчальної механізованої роти 2 навчального механізованого батальйону. Відповідно до витягу з наказу командира ВЧ [NUMBER] (по стройовій частині) від 16.01.2024 №16 солдат [PERSON] з 16.01.2024 вважається такою, що справи та посаду здала, виключена зі списків особового складу частини та направлена для подальшого проходження військової служби до ВЧ [NUMBER] . Факт перебування [PERSON] на військовій службі за контрактом з 31.10.2023 та станом на момент ухвалення рішення підтверджується довідкою №2053 від 06.11.2023 ВЧ [NUMBER] та відповідними записами у військовому квитку серії [NUMBER] , виданому 29.11.2023 [INFO] на її ім`я. При цьому, з військового квитка слідує, що [PERSON] проходила військову службу з 31.10.2023 до 16.01.2024 у ВЧ [NUMBER] , з 17.01.2024 у ВЧ [NUMBER] на посаді бойового медика, з 22.10.2024 до 25.10.2024 у ВЧ [NUMBER] , з 26.10.2024 у ВЧ [NUMBER] на посаді старшого бойового медика автомобільної роти. Із наданих позивачем доказів слідує, що малолітній [PERSON] дійсно мешкає разом з батьком [PERSON] та дідом [PERSON] , 1947 року народження (батьком позивача) у житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Як слідує з акта обстеження умов проживання від 17.01.2024, складеного комісією спеціалістів служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, умови проживання у вищевказаному житловому приміщенні задовільні, для дитини відведено окреме спальне місце, в наявності речі за сезоном, іграшки, комп`ютерний стіл, білизна, засоби гігієни, створені належні умови для проживання. У кімнаті з дитиною проживає батько. Стосунки між ними доброзичливі. Питання стягнення аліментів на утримання дитини у судовому порядку жодним з батьків не ініціювалось. При цьому, із наданих відповідачем виписок по рахунку слідує, що [PERSON] надає матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина [PERSON] шляхом здійснення переказів грошових коштів на рахунки позивача [PERSON] . Вказану обставину позивач в ході судового розгляду справи не спростував, зауваживши, що він як батько також матеріально забезпечує дитину, піклується про фізичний, духовний розвиток сина, забезпечує належні умови для його розвитку, проживання. Відповідно до довідки від 12.03.2024 №133, малолітній [PERSON] відвідує комунальний заклад дошкільної освіти (ясла-садок) №222 Криворізької міської ради. Психолого-педагогічна характеристика з навчального закладу на дитину та родину, з якої можливо було б встановити дійсність наявності між сторонами спірних питань стосовно виховання дитини із визначенням участі кожного з батьків у виховному та навчальному процесі дитини, у матеріалах справи відсутня. Таких доказів позивач суду не надав, а суд не вправі збирати чи витребувати з власної ініціативи, що буде порушенням принципів диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін. У ч.ч.5, 6 ст.19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, на чому неодноразово акцентував увагу Верховний Суд в ряді постанов, зокрема, від 26.07.2021 у справі №638/15336/18, від 07.02.2022 у справі №759/3554/20, від 10.11.2023 у справі №401/1944/22, від 15.11.2023 у справі № 932/2483/21, від 26.12.2024 у справі №561/474/24. Як слідує з висновку органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 22.11.2024 №10/02.2.01-18-5706, наданого на виконання ухвали суду від 09.10.2024, у зв`язку з неможливістю з`ясування думки матері дитини малолітнього [PERSON] щодо визначення його місця проживання з батьком, орган опіки та піклування при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Разом з тим, присутня в судовому засіданні представник служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради Іванова О.І., після з`ясування позиції відповідача та її представника, висловленої у ході розгляду справи, заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] , не вбачаючи наявності між сторонами спору про право дитини [PERSON] на визначення його місця проживання. Представник зауважила, що спір у справі ініційовано батьком штучно за відсутності порушення прав та інтересів дитини, оскільки мати дитини не заперечує проти проживання дитини саме з батьком, а проходячи військову службу за контрактом, наміру змінювати місце проживання дитини не має. Відповідно до абз.2 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити,\~чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За результатами розгляду судом даної справи встановлено, що фактично спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживає з жовтня 2023 року, як станом на момент звернення до суду з позовом у липні 2024 року, так і на момент ухвалення рішення у травні 2025 року, і від якого мати дитини не вимагала та не вимагає зміни місця проживання. Свідченням цьому є те, що відповідач проходить військову службу за контрактом у ЗСУ, задіяна у виконанні бойових завдань, обіймаючи посаду бойового медика, та, як встановлено в ході судового розгляду, саме відповідач [PERSON] із вищевказаних причин сама ініціювала зміну місця проживання дитини у жовтні 2023 року, залишивши сина з батьком [PERSON] , що було узгоджено сторонами. Наміру змінювати місце проживання дитини відповідач не має, допоки перебуває на військовій службі, а проживання дитини з нею за вищевказаних обставин об`єктивно є виключеним. При цьому, поведінка відповідача загалом свідчить про її бажання як матері брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, її спроможність та волевиявлення виконувати свої природні батьківські обов`язки. Свідченням відсутності між сторонами спору є безпосередньо позиція відповідача, викладена у письмових поясненнях, та її представника, висловлена безпосередньо у судовому засіданні. Після звернення батька дитини до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, відповідач не подала до суду відзив на позовну заяву, у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дитини разом з собою, не зверталася. Поведінка та позиція відповідача в сукупності із встановленими судом обставинами, на переконання суду, свідчать про те, що фактично цей спір щодо місця проживання дитини був штучно ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживає з жовтня 2023 року і продовжує проживати за відсутності наміру з боку матері [PERSON] змінювати її місце проживання. Жодних доказів зворотного, у тому числі порушення відповідачем домовленості про визначення місця проживання сина [PERSON] з батьком [PERSON] , останній як позивач на підтвердження заявлених вимог та наведених доводів в їх обґрунтування не надав. Суд зауважує, що зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому, той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір, на чому акцентує увагу Верховний Суд у постанові від 10.07.2024 у справі №127/16211/23. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини заявлені передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та принаймні існувати на час вирішення справи в суді, що в ході розгляду справи доведено не було. При цьому, суд зауважує, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ст.3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини з одним з батьків за фактичної відсутності спору про це, виключно з метою уникнення призову на військову службу під час мобілізації, що є очевидним у розрізі із встановленими судом обставинами, не відповідає засадам добросовісності дій учасників цивільних правовідносин та свідчить про маніпулювання дитиною, її правами та інтересами у своїх власних, що є неприпустимим. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Приходячи до такого висновку, суд зауважує, що здебільшого потреба у втручанні держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо визначення місце проживання дітей або участі одного з батьків у їх вихованні повинна бути зумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням віднайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах дітей, на що звертає увагу Верховний Суд у постанові від 23.03.2023 у справі\~\~ №759/4616/19-ц. У рамках даної справи позивачем не доведено необхідність втручання суду в стосунки між сторонами у відношенні їх малолітньої дитини шляхом постановлення судового рішення, адже за відсутності доведеності порушення прав дитини правове значення рішення у цьому випадку зводитиметься нанівець. Посилання позивача на наявність у нього інших дітей від попередніх стосунків та сумлінну ним сплату аліментів на утриманні цих дітей, суд залишає поза увагою, оскільки це не стосується вирішення даного спору. Що стосується доводів представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, про обрання позивачем більш дієвого способу звернення до суду з метою забезпечення реалізації прав дитини, мати якої перебуває на військовій службі, то суд зауважує, що можливість встановлення у судовому порядку певного юридичного факту, у тому числі факту одноосібного виховання дитини одним із батьків у зв`язку з настанням (існуванням) обставин, за яких інший з батьків з об`єктивних причин не має можливості у повному обсязі виконувати своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав батьків та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом, та відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 у справі №201/5972/22 з урахуванням змін в чинному законодавстві (зокрема, діючих з 18.05.2024, пов`язаних із введеним в Україні воєнним станом) є допустимою. Однак, зважаючи на обсяг заявлених вимог, предмет та підстави позову, обраний [PERSON] спосіб захисту, оцінку можливості обрання позивачем іншого способу захисту в рамках спірних правовідносин суд не вправі надавати, зберігаючи об`єктивність і неупередженість при вирішенні спору. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в позові, тому судові витрати слід залишити за позивачем. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат суду не надано.

Outcome: dismissed