Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 16.08.2023 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб у Департаменті адміністративних послуг Вінницької міської ради, актовий запис № 148. Від даного шлюбу [INFO] у них народилася одна дитина: син [PERSON] , який на даний час є малолітнім. Сімейне життя між ними не склалось, через різні характери та погляди на спільне життя. Спільно не проживають, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер. Надалі перебувати у шлюбних відносинах не бажає, примирення не можливе. Просила постановити рішення, яким шлюб мiж нею та відповідачем розірвати та відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». У судове засідання позивач, [PERSON] , не з`явилася, однак разом із позовною заявою подала до суду клопотання, в якому зазначила, що свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просила розгляд справи провести у її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 15-16). Відповідач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, однак 12.05.2025 року подав до суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, позов визнає (а.с. 50). 16.04.2025 року Тлумацький районний суд Івано-Франківської області постановив ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Дослідивши матеріали справи суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст.18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що 16.08.2023 року сторони по справі зареєстрували шлюб у Департаменті адміністративних послуг Вінницької міської ради, актовий запис № 148, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16.08.2023 року (а.с. 11). Від даного шлюбу у сторін народилася одна дитина: син [PERSON] , [INFO] , який на даний час є малолітнім, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.11.2023 року (а.с. 12). Сторони мають різні характери та погляди на життя, проживання та збереження шлюбу втратило будь-який сенс. Шлюбних відносин позивач і відповідач не підтримують, не проживають разом, шлюб існує формально, примирення між ними не відбулось, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, а тому шлюб слід розірвати. В силу вимог\~ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що позивач просила відновити їй дошлюбне прізвище, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] ». На підставі наведеного, відповідно до ст. 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved