Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

04 лютого 2025 року представник позивача - адвокат Свередюк Ю.А. в інтересах [PERSON] , яка діє як законний представник в інтересах свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , звернулась в Нововолинський міський суд Волинської області із позовом до його батька [PERSON] про надання дозволу на вчинення правочинів. Третьою особою на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучила виконавчий комітет Нововолинської міської ради як орган опіки та піклування. Позов обгрунтований тим, що малолітній [PERSON] постійно проживає із своєю матір`ю [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , яка належить позивачці на праві приватної власності. В той же час позивачці [PERSON] та її сину [PERSON] належать по 1/2 частці квартири [ADDRESS] , якою вони не користуються. Позивачка несе лише витрати по сплаті комунальних послуг, тому має намір продати її, за рахунок чого поліпшити свої умови проживання із сином. В рахунок продажу цієї квартири, позивачка має намір подарувати сину 1/2 частини квартирі [ADDRESS] , що також покращить житлово побутові умови дитини. На вчинення даних правочинів позивачка отримала згоду органу опіки та піклування, що підтверджено рішеннями № 896 та № 897 від 19 вересня 2024 року. Однак укласти дані договори не має можливості, так як батько дитини [PERSON] не може надати дозвіл на укладення даних правочинів. Відповідач разом із ними не проживає, з ними не спілкується. Позивачу точно не відоме його фактичне місце знаходження та відсутні засоби зв`язку з ним. З врахуванням викладеного, з підстав, передбачених ст.177 СК України, із врахуванням уточнених позовних вимог просила суд: 1. надати [PERSON] дозвіл на укладення нею, як законним представником [PERSON] , [INFO] , від його імені договору купівлі-продажу належної [PERSON] , [INFO] , 1/2 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить йому на підставі договору дарування частки квартири, посвідченого приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Ушаковою Юлією Андріївною 08 квітня 2019 року, реєстровий номер 880, без згоди батька [PERSON] , [INFO] , за умови одночасного укладення [PERSON] договору дарування на ім`я [PERSON] 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . 2. надати [PERSON] дозвіл на укладення нею, як законним представником [PERSON] , [INFO] , договору дарування на ім`я [PERSON] 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , без згоди батька [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 05 лютого 2025 року справу передано за підсудністю до Володимир-Волинського (тепер - Володимирського) міського суду Волинської області, де ухвалою від 03 березня 2025 року у справі було відкрито провадження, постановлено розгляд її проводити за правилами загального позовного провадження, визначено сторонам строки для подання заяв по суті справи, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Володимир-Волинського (тепер - Володимирського) міського суду від 26 березня 2025 року закрито підготовче провадження в справі, призначено її до розгляду. Позивачка та її представник до суду не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позов просили задовольнити, не заперечили щодо заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неприбуття суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Третя особа: виконавчий комітет Нововолинської міської ради як орган опіки та піклування в судове засідання участь представника не забезпечив, від начальника служби у справах дітей, представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Нововолинської міської ради Думич І.О. до суду надійшла заява, в якій вона просила розгляд справи провести за відсутності їх представника, не заперечила щодо задоволення позову. Відтак, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до статті 280 ЦПК України. Крім того, оскільки розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши представлені письмові докази в справі, суд прийшов до наступного висновку. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] у місті Нововолинськ Волинської області. Його батьком є відповідач [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 19 березня 2019 року у справі № 165/3045/18 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Витягами з реєстру Нововолинської територіальної громади від 11 грудня 2024 року підтверджено, що син [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] та зареєстровані вони за адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Нововолинської міської ради № 1085 від 05 грудня 2024 року визначено місце проживання малолітнього [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] . Двохкімнатна квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачці [PERSON] , набута нею 01 листопада 2019 року на підставі договору дарування, що у справі підтверджено як самим договором дарування, так і витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Також судом встановлено, що [PERSON] та її син [PERSON] в рівних частинах по 1/2 є співвласниками однокімнатної квартири [ADDRESS] , що підтверджено у справі копіями договору про поділ майна подружжя від 28 грудня 2018 року, договору дарування від 08 квітня 2019 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Рішенням виконавчого комітету Нововолинської міської ради № 896 від 19 вересня 2024 року за розглядом заяви [PERSON] вирішено надати їй дозвіл на оформлення договору дарування на ім`я та від імені малолітнього сина [PERSON] 1/2 частки двокімнатної квартири [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Нововолинської міської ради № 1080 від 05 грудня 2024 року термін дії дозволу продовжено до 06 лютого 2025 року. Згідно рішення виконавчого комітету Нововолинської міської ради № 897 від 19 вересня 2024 року за результатами розгляду заяви [PERSON] надано їй дозвіл на продаж приватизованої однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , за умови попереднього оформлення договору дарування 1/2 частки приватизованої двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] на ім`я малолітнього сина [PERSON] . За змістом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частин першої, другої, шостої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Статтею 361 ЦК України передбачено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до частини першої статті 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. Відповідно до частини третьої статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. Частиною другою, третьою статті 18 цього Закону передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Згідно з положеннями статті 177 СК України, батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Якщо малолітня дитина може самостійно визначити свої потреби та інтереси, батьки здійснюють управління її майном, враховуючи такі потреби та інтереси. Батьки (усиновлювачі) або опікун малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування: 1) відмовитися від прав на майно малолітньої дитини, у тому числі речових прав на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації; 2) видавати письмові зобов`язання від імені малолітньої дитини; 3) вчиняти правочини щодо: об`єкта житлової нерухомості та/або земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, власником або користувачем яких є малолітня дитина; відчуження (у тому числі шляхом міни або внесення (передачі) до статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) юридичної особи чи як вступного, членського та/або цільового внеску члена кооперативу), поділу, виділу нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості, іншого цінного майна, зокрема транспортних засобів, власником якого є малолітня дитина. Батьки мають право дати згоду на вчинення неповнолітньою дитиною правочинів, передбачених частиною другою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування. Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло. Органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, якщо ними встановлено, що: 1) мати та/або батько дитини, які (яка, який) звернулися за дозволом, позбавлені судом батьківських прав відповідно до статті 164 цього Кодексу; 2) судом, органом опіки та піклування або прокурором постановлено (прийнято) рішення про відібрання дитини від батьків (або того з них, який звернувся за дозволом) без позбавлення їх батьківських прав відповідно до статті 170 цього Кодексу; 3) до суду подано позов про позбавлення батьків дитини (або того з них, який звернувся за дозволом) батьківських прав особами, зазначеними у статті 165 цього Кодексу; 4) особа, яка звернулася за дозволом, повідомила про себе неправдиві відомості, що мають суттєве значення для вирішення питання про надання дозволу чи відмову в його наданні; 5) між батьками дитини немає згоди стосовно вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини; 6) між батьками дитини або між одним з них та третіми особами існує судовий спір стосовно нерухомого майна, за дозволом на вчинення правочину щодо якого звернулися батьки дитини (або один з них); 7) вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини. При вчиненні одним із батьків правочинів щодо майна малолітньої дитини вважається, що він діє за згодою другого з батьків. Другий з батьків має право звернутися до суду з вимогою про визнання правочину недійсним як укладеного без його згоди, якщо цей правочин виходить за межі дрібного побутового. На вчинення одним із батьків правочинів щодо транспортних засобів та нерухомого майна малолітньої дитини повинна бути письмова нотаріально засвідчена згода другого з батьків. Якщо той з батьків, хто проживає окремо від дитини протягом не менш як шість місяців, не бере участі у вихованні та утриманні дитини або якщо місце його проживання невідоме, правочини, зазначені в абзаці другому цієї частини, можуть бути вчинені без його згоди. Батьки вирішують питання про управління майном дитини спільно, якщо інше не передбачено договором між ними. Спори, які виникають між батьками щодо управління майном дитини, можуть вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Після припинення управління батьки зобов`язані повернути дитині майно, яким вони управляли, а також доходи від нього. Неналежне виконання батьками своїх обов`язків щодо управління майном дитини є підставою для покладення на них обов`язку відшкодувати завдану їй матеріальну шкоду та повернути доходи, одержані від управління її майном. Порядок провадження органами опіки та піклування визначеної законом діяльності, пов`язаної із захистом майнових прав дитини, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Аналіз наведених правових норм вказує на те, що батьки, а також державні органи, вирішуючи питання, що стосуються прав та обов`язків дітей, зокрема, і питань їх майна, зобов`язані першочергово приділяти увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини і відповідно при вирішенні таких питань не допускати порушень (недотримання) цих інтересів. При цьому законодавець чітко визначає, що лише батьки, які є законними представниками малолітніх дітей, мають право на звернення до органів опіки та піклування або суду для отримання дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право користування на яке мають діти. Іншого порядку отримання такого дозволу чи надання дозволу на відчуження нерухомого майна без відповідного дозволу органу опіки та піклування чинним законодавством не передбачено. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньому [PERSON] , проте з невідомих причин дозволу ( письмової нотаріально засвідченої згоди) на відчуження належної сину частки у квартирі, яка перебуває у спільній частковій власності із позивачкою [PERSON] не надає. Відсутність такої згоди є перешкодою матері та дитині у вчиненні правочинів, які як встановлено органом опіки та піклування мають відбутись в інтересах дитини, оскільки сприятимуть як покращенню його матеріального становища за умови дарування йому матір`ю більшої частки квартири, так і сприятимуть покращенню житлово-побутових умов проживання сина. Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Стаття 16 ЦК України містить перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Цей перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Враховуючи, що відповідач добровільно не надає згоди на укладення правочинів від імені дитини, його місце перебування невідоме, а суд приходить до висновку про доведеність вимог позивачки про те, що дані правочини будуть вчинятись в інтересах дитини, не призведуть до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, а тому, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності та врахувавши позиції по справі її учасників, суд дійшов висновку про необхідність задоволення даного позову.

Outcome: approved