Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] подав до суду позов до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська» з 19.04.2016 року по 14.07.2024 рік, звільнений з посади гірничий майстер підземний з повним підземним робочим днем у шахні на підставі ст. 38 ч. 1 КЗпП України (за власним бажанням.) З часу припинення трудових відносин всупереч ст. 116 КЗпП України, відповідачем своєчасно, не надано остаточного розрахунку, не виплачені належні суми заробітку за період з грудня 2019 року по липень 2024 року в сумі 122189,20 гривень (після утримання обов`язкових податків та зборів). Також відповідачем не нараховано у повному обсязі компенсацію за невикористану щорічну відпустку, яка складає 141 день та компенсація за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2022-2024 роки, яка складає 42 дні. Крім того, за затримку розрахунку при звільненні недотриманий середній заробіток за період з 14.07.2024 року по день винесення рішення ( але не більше 6 місяців ), який на день звернення до суду становить 28153.20 гривень за 60 днів. Тому просить суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] заробітну плату за грудень 2019 року 578,76 гривень; за січень 2020 року 12205,33 гривень; за лютий 2020 року 8123,67 гривень; за березень 2020 року 8324,67 гривень; за квітень 2020 року 10656,21 гривень; за квітень 2021 року 12454,98 гривень, за травень 2021 року 11436,09 гривень, за червень 2021 року 2764,12 гривень, за липень 2021 року 13891,08 гривень, за серпень 2021 року 13264,82 гривень, за липень 2024 року 28489,47 гривень (в тому числі компенсація за невикористану відпустку) на загальну суму 122189,20 гривень; - компенсацію за невикористану щорічну відпустку у сумі 37670.55 гривень; - компенсацію за невикористану додаткову відпустку ( як учаснику бойових дій ) за 2022-2024 роки у сумі 19707.24 гривень; - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.07.2024 року по 13.09.2024 року (включно) в сумі 28153.20 гривень та починаючи з 14.09.2024 року по день ухвалення судом рішення ( але не більше як за шість місяців ) 469,22 грн. за кожен день затримки за розрахунок при звільненні. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на мою користь заробітної плати в межах всієї суми заборгованості. 24.09.2024 р. ухвалою суду відкрито провадження у справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, адвокат Євдокімов О.М. надав до суду заяву, у якій просить розглядати справу за відсутності позивача та його представника, вимоги підтримує в повному обсязі, проти прийняття заочного рішення не заперечує. Представник відповідача Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, заяв та клопотань до суду не надав. Правом на подання відзиву не скористався. В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. Судом встановлено, що згідно до записів трудової книжки [NUMBER] [PERSON] перебував у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська» з 19.04.2016 року по 14.07.2024 рік, звільнений з посади гірничий майстер підземний з повним підземним робочим днем у шахні на підставі ст. 38 ч. 1 КЗпП України (за власним бажанням.) Відповідно до довідки № 758 від 28.08.2024 року ДП «ВК «Краснолиманська» має наявну заборгованість перед позивачем за грудень 2019 року 578,76 гривень; за січень 2020 року 12205,33 гривень; за лютий 2020 року 8123,67 гривень; за березень 2020 року 8324,67 гривень; за квітень 2020 року 10656,21 гривень; за квітень 2021 року 12454,98 гривень, за травень 2021 року 11436,09 гривень, за червень 2021 року 2764,12 гривень, за липень 2021 року 13891,08 гривень, за серпень 2021 року 13264,82 гривень, за липень 2024 року 28489,47 гривень (в тому числі компенсація за невикористану відпустку) на загальну суму 122189,20 гривень. Відповідно до довідки № 758 від 28.08.2024 року ДП «ВК «Краснолиманська» на момент звільнення [PERSON] його посадовий оклад складає 10792,00 грн., середньоденний заробіток складає 10792,00:23 вих. = 469,22 грн. Згідно листа від 04.09.2024 року позивач надіслав заяву відповідачу заяву щодо розрахунку при звільнені.на офіційну електронну пошту, але не зважаючи на його заяву відповідачем не здійснено будь яких перерахунків, жодних документів мені також не надіслано. Конституцією України гарантується право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. За змістом положень статей 10,11 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справу на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно приписам ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно статті 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. За приписами статті 24 цього Закону у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013, щодо тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону №108/95-ВР Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано в законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також вказав, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти всі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Статтею 116 КЗпП України передбачені строки, порядок та обставини, за яких власник або уповноважений ним орган зобов`язаний здійснювати остаточний розрахунок зі звільненим працівником, зокрема, у разі, якщо день звільнення для робітника не був робочим днем, то належні суми заробітку мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму (ч.2 ст.116 ЦПК України). Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Відповідно до ст. 1. Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом загальними принципами міжнародного права. Щодо стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідачем несвоєчасно проведено розрахунок при звільненні, оскільки нараховані суми складових заробітку не виплачені в день звільнення, тобто 14.07.2024 року, тому відповідач повинен понести відповідальність, передбачену ст. 117 КЗпП України. Відповідно положення ч. 1 ст. 117 КЗпП України, абз. 4 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», - проводить розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за формулою: середній заробіток помножений на час затримки фактичного розрахунку. Сума середньоденного заробітку визначена довідкою відповідача від 28.08.2024 року № 01/11-168/10 та складає 469,22 гривень, тому розрахунок проводиться виходячи з середньоденного заробітку. Щодо невикористаної щорічної відпустки 141 день * 469,22 грн. = 66160.02 грн., тобто відповідачем у довідці від 28.08.2024 року вказана сума невикористаної щорічної відпусти у меншому розмірі, а саме лише 28489.47 грн. Тобто, відповідач мав прямий обов`язок здійснити правильний розрахунок щодо невикористаних днів щорічної відпустки. Отже, 66160.02 грн. 28489.47 грн. = 37670.55 грн. сума боргу за невикористані дні щорічної відпустки. Щодо невикористаної додаткової відпустки ( як учаснику бойових дій ) за 2022-2024 роки 42 дні * 469,22 грн. = 19707.24 грн. Тобто, відповідач має переді позивачем заборгованість за невикористану додаткову відпустку у сумі 19707,24 грн. Згідно з частиною першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 2 КЗпП працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Вимога про стягнення з відповідача суми середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні є законною та такою що підлягає задоволенню із розрахунком 469,22 грн. середньоденна заробітна плата та за період шість місцяв з 14 липня 2024 року по 14 січня 2025 рік, тобто 469,22 (грн.) х 132 роб. днів = 61 937,04 грн. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору підчас розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2077,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved