Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи відповідача У грудні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Територіальної громади в особі Новооржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями у порядку спадкування за заповітом. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] помер батько позивача\~ [PERSON] . Спадкову справу щодо майно померлого [PERSON] відкрито за заявою позивача як спадкоємця за заповітом. У спадковій справі наявна заява дружини спадкодавця [PERSON] про відмову від прийняття спадщини, інших заяв про прийняття (відмову) у справі немає. Родинні відносини позивача зі спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] . Заповіт посвідчено 14 грудня 1990 року виконавчим комітетом Тарандинцівської сільської ради народних депутатів Лубенського району Полтавської області. Дружина спадкодавця та мати позивача [PERSON] померла [INFO] . \~ \~ \~ \~ 08 серпня 2016 року позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 4,42 га, кадастровий номер 5322887000:06:001:0002, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилося неоформленим спадкове майно, що складається з будинку [ADDRESS] , який розташований на неприватизованій земельній ділянці площею 0,25 га. Відповідно до виписки з погосподарської книги № 4 за 20112015 роки від 22 липня 2024 року № 01213/1, виданої Тарандинцівським старостинським округом Виконавчого комітету Новооржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області, власником житлового будинку [ADDRESS] був [PERSON] , який помер [INFO] , номер об`єкту в погосподарській книзі № 0296-1. Лубенська державна нотаріальна контора 11 грудня 2024 року відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] , оскільки документи, які підтверджують право власності спадкодавця на вказане нерухоме майно, відсутні. На замовлення позивача 15 липня 2024 року виготовлено технічну документацію на вказане домоволодіння, внесено об`єкт нерухомості до Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва та присвоєно ідентифікатор об`єкту будівництва. Позивач не має можливості реалізувати свої спадкові права у нотаріальному порядку, оскільки у нього відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, спадкодавець за життя не здійснив державної реєстрації свого права власності на належне майно. Спори щодо права власності на вказане нерухоме майно відсутні. На підставі викладеного [PERSON] просив визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом на житловий будинок літ. «А-1», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (ідентифікатор об`єкту будівництва 01.3282440.5009016.20240729.42.0000.86), загальною площею 51 кв. м, житловою площею 22,9 кв.\~м, з господарськими будівлями та спорудами: навіс літ. «a1», гараж-сарай-літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», вбиральня літ. «Г», погріб літ. «Д», огорожа № 1, колодязь № 2, що належали померлому [INFO] [PERSON] . Рух справи 26 грудня 2024 року [PERSON] звернувся до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом до Територіальної громади в особі Новооржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями у порядку спадкування за заповітом. Ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області від 31 грудня 2024 року справу передано на розгляд до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 січня 2025 року справу № 543/1299/24 передано судді Пилипчуку М. М. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 січня 2025\~\~\~року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі; призначено підготовче судове засідання на 20 лютого 2025 року; витребувано з Лубенської державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 65/2016 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, позивачу відповіді на відзив, відповідачу заперечення на відповідь на відзив. Новооржицька селищна рада Лубенського району Полтавської області 27 січня 2025 року звернулася до суду із заявою, в якій просила розглянути справу 20 лютого 2025\~\~року без участі представника селищної ради, ухвалити рішення відповідно до законодавства. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 лютого 2025 року закрито підготовче провадження у справі; призначено справу до судового розгляду\~по суті на\~13 березня 2025\~року; в судове засідання викликано осіб, які беруть участь у справі; витребувано з Лубенської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 04 березня 2025 року до суду надійшла копія спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 13 березня 2025\~року судове засідання відкладено на 03 квітня 2025 року у зв`язку з неявкою відповідача та надання можливості представнику позивача направити селищній раді копій додаткових доказів. Представник позивача 14 березня 2025 року подала до суду додаткові докази. Новооржицька селищна рада Лубенського району Полтавської області 18 березня 2025 року звернулася до суду із заявою, в якій просила розглянути справу 03 квітня 2025 року без участі представника селищної ради, вказувала, що при розгляді справи покладається на розсуд суду. 03 квітня 2025 року судове засідання відкладено на 30 квітня 2025 року. До суду 29 квітня 2025 року надійшла заява [PERSON] , в якій останній вказував, що він є братом позивача та сином [PERSON] . Зазначив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує, на зазначене у позовній заяві спадкове майно не претендує, на час смерті батька не мав права на обов`язкову частку у спадщині, з питання визначення додаткового строку для подачі заяви про вступ у спадщину звертатися не буде. У судовому засіданні 30 квітня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, відкладено розгляд справи на 05 травня 2025\~року. До суду 30 квітня 2025 року надійшла заява [PERSON] , в якій остання вказувала, що вона є сестрою позивача та дочкою [PERSON] . Зазначила, що проти задоволення позовних вимог не заперечує, на зазначене у позовній заяві спадкове майно не претендує, на час смерті батька не мала права на обов`язкову частку у спадщині, з питання визначення додаткового строку для подачі заяви про вступ у спадщину звертатися не буде. Відповідно до частини першої статті 244 ЦПК України ухвалення та проголошення судового рішення\~відкладено на 13 травня 2025 року. Фактичні обставини, встановлені судом Суд встановив, що [PERSON] 14 грудня 1990 року склав заповіт, посвідчений Виконавчим комітетом Тарандинцівської сільської ради народних депутатів Лубенського району Полтавської області, відповідно до якого заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом буде мати право, [PERSON] . Заповіт зареєстровано у книзі для запису нотаріальних дій за № 41. [PERSON] є сином [PERSON] , який помер [INFO] . На час відкриття спадщини [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , яка померла [INFO] . 10 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] згідно із заповітом від 14 грудня 1990 року. В указаній заяві позивач також повідомив нотаріуса, що у спадкодавця є дружина [PERSON] , син [PERSON] та дочка [PERSON] . [PERSON] 04 квітня 2016 року подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття належної частки в спадщині, яка залишилася після смерті [PERSON] . У матеріалах справи відсутні докази, що [PERSON] та [PERSON] зверталися із заявами про прийняття спадщини, проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини або мають право на обов`язкову частку у спадщині. Державний нотаріус Другої лубенської державної нотаріальної контори Іщенко\~\~Г.\~К. видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого останній є власником земельної ділянки площею 4,42 га, кадастровий номер якої 5322887000:06:001:0002, розташованої на території Тарандинцівської сільської ради Лубенського району Полтавської області, у порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Другої лубенської державної нотаріальної контори Іщенко Г.\~К. від 11 грудня 2024 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] . У постанові зазначено, що спадкоємець не надав докази, які підтверджують належність вказаного будинку спадкодавцеві [PERSON] . Згідно з випискою від 22 липня 2024 року № 01213/1 з погосподарської книги № 4 у селі Губське Лубенського району Полтавської області за 20112015 роки головою домогосподарства на [ADDRESS] був [PERSON] (номер об`єкта погосподарського обліку 0296-1, сторінка 62). Земля в особистому користуванні об`єкта 0,45 га, у тому числі: 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 0,2 га для ведення особистого селянського господарства. За змістом повідомлення відділу № 3 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадасту у Полтавській області від 19 грудня 2024 року № 2198/310-24 станом на 31 грудня 2012\~\~року право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться будинок [ADDRESS] , не зареєстроване. Відповідно до довідки Комунального підприємства «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області від 25 липня 2024 року № 1469 станом на 31 грудня 2012 року об`єктів нерухомого майна на [ADDRESS] не зареєстровано. Згідно з технічним паспортом, який виготовлено 26 липня 2024 року, на [ADDRESS] розташований\~\~житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 51 кв. м, житловою площею 22,9 кв.\~м, 1938 року побудови (ідентифікатор об`єкту будівництва 01.3282440.5009016.20240729.42.0000.86), з господарськими будівлями та спорудами: навіс літ. «a1» 1985 року побудови, гараж-сарай-літня кухня літ. «Б» 1980 року побудови, сарай літ. «В» 1971 року побудови, вбиральня літ. «Г» 1971 року побудови, погріб літ.\~«Д» 1971 року побудови, огорожа № 1, колодязь № 2. У висновку про вартість майна від 20 грудня 2024 року зазначено, що ринкова вартість житлового будинку, загальною площею 51 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами на [ADDRESS] становить 76\~300 грн. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК\~України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити\~\~(реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для\~\~\~застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні\~\~\~(цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України). Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою. Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності тощо). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22). Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті\~81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина перша статті\~1217\~ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частини перша та друга статті 1236 ЦК України). [PERSON] 14 грудня 1990 року склав заповіт, відповідно до якого заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом буде мати право, [PERSON] . Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обовязковість її виконання. Право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе, як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно. За приписами частини першої статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Дотриманням свободи заповіту в частині реалізації волі спадкодавця є забезпечення спадкоємцю можливості прийняти спадщину в порядку, встановленому чинним законодавством. Позивач просив визнати за ним у порядку спадкування за заповітом право власності на домоволодіння, яке побудоване до 05 серпня 1992 року. При вирішенні спору у цій справі про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися, зокрема, законодавством, яке визначало виникнення права власності у спадкодавця на час закінчення будівництва спірного нерухомого майна. Особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, визначено статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Частиною другою статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості, є необов`язковим. Згідно з пунктом 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України від 24 травня 2001\~\~року № 127, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року, не відносяться до самочинного будівництва. Облік такого майна здійснювався виключно за погосподарськими книгами сільських рад. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо (постанова Верховного Суду від 05 червня 2024року у справі № 481/1284/21). Згідно з випискою від 22 липня 2024 року № 01213/1 з погосподарської книги № 4 у селі Губське Лубенського району Полтавської області за 20112015 роки головою домогосподарства на [ADDRESS] був [PERSON] (номер об`єкта погосподарського обліку 0296-1, сторінка 62). Земля в особистому користуванні об`єкта 0,45 га, у тому числі: 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 0,2 га для ведення особистого селянського господарства. Згідно з технічним паспортом, який виготовлено 26 липня 2024 року, на [ADDRESS] розташований житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 51 кв. м, житловою площею 22.9 кв.\~м, 1938 року побудови, з господарськими будівлями та спорудами: навіс літ. «a1» 1985 року побудови, гараж-сарай-літня кухня літ. «Б» 1980 року побудови, сарай літ. «В» 1971 року побудови, вбиральня літ. «Г» 1971 року побудови, погріб літ. «Д» 1971 року побудови, огорожа № 1, колодязь № 2. Записами у погосподарській книзі і технічним паспортом підтверджується, що спірні житловий будинок з господарськими будівлями (домоволодіння) збудовано до\~05\~серпня 1992 року, власником зазначено [PERSON] . На час закінчення будівництва спірного домоволодіння підтвердженням належності житлового будинку (його частини) певній особі був запис в погосподарській книзі. Виникнення у [PERSON] права власності на спірне нерухоме майно не залежало від державної реєстрації цього права чи від отримання документів про прийняття об`єкта до експлуатації. У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2022 року у справі № 370/1954/14-ц викладено висновок про те, що «житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року, не відносяться до самочинного будівництва». У постанові Верховного Суду 14 серпня 2024 року у справі № 201/12325/20 викладено висновок про те, що «індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до\~\~\~05\~\~\~серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації». Таким чином, правильним в оцінці спірних правовідносин є висновок про те, що [PERSON] правомірно набув у власність спірне домоволодіння: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. За загальним правилом право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Встановлено, що 10 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , згідно із заповітом від 14 грудня 1990 року. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини (постанова Верховного Суду від 17 квітня 2024 року у справі № 183/1672/22). Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, [PERSON] прийняв спадщину після смерті [INFO] [PERSON] , яка складається, зокрема, з житлового будинку літ. «А-1», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 51 кв. м, житловою площею 22,9 кв.\~м, з господарськими будівлями та спорудами: навіс літ. «a1», гараж-сарай-літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», вбиральня літ. «Г», погріб літ. «Д», огорожа № 1, колодязь № 2. Відповідно до частини першої статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Встановлено, що постановою державного нотаріуса Другої лубенської державної нотаріальної контори Іщенко Г.\~К. від 11 грудня 2024 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , оскільки спадкоємець не надав докази, які підтверджують належність вказаного будинку спадкодавцеві [PERSON] . У постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 вказано, що «у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження». Оскільки позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину до майна померлого [INFO] [PERSON] , то права спадкоємця підлягають захисту у судовому порядку. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 22 квітня 2024 року у справі № 346/2744/21 виклав висновок про те, що «законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права». Позивач, будучи єдиним спадкоємцем за заповітом щодо майна [PERSON] , спадщину прийняв, оскільки у визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, однак позбавлений можливості оформити право власності на спадкове майно через відсутність правовстановлюючого документа на спірне нерухоме майно. Суд враховує, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Визначення в позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) повинно\~\~відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що\~\~\~вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Судом також враховано, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Встановлено, що спадкоємцями першої черги щодо майна [PERSON] є позивач (син спадкодавця), [PERSON] (дружина спадкодавця), яка подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття належної частки в спадщині та померла [INFO] , [PERSON] (син спадкодавця) та [PERSON] (дочка спадкодавця). У матеріалах справи відсутні докази, що [PERSON] та [PERSON] зверталися із заявами про прийняття спадщини, проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини або мають право на обов`язкову частку у спадщині. Водночас [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із заявами, в яких вказували, що проти задоволення позовних вимог не заперечують, на зазначене у позовній заяві спадкове майно не претендують, на час смерті батька не мали права на обов`язкову частку у спадщині, з питання визначення додаткового строку для подачі заяви про вступ у спадщину звертатися не будуть. Отже, відповідний орган місцевого самоврядування є належним відповідачем у цій справі. Висновки за результатами розгляду позовних вимог Суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду (частина перша статті 259 ЦПК України). Оскільки позивач позбавлений можливості визнати право власності на домоволодіння на [ADDRESS] , що входить до складу спадщини, у позасудовому порядку, суд,

Outcome: approved