Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати зарплати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 14.08.2020 по 26.10.2023 вона перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» (далі ТОВ «ЕДБ»). При звільненні їй не були виплачені грошові кошти, належні працівнику при звільненні за період з 01.01.2022 по 01.07.2022. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27.05.2024, з урахуванням постанови Київського апеляційного суду від 24.10.2024, з ТОВ «ЕДБ» було стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 83410,00 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 83140,00 грн. Під час примусового виконання 13.02.2025 позивачу було виплачено заробітну плату за рішенням суду. У зв`язку з тривалою невиплатою заробітної плати просить стягнути з відповідача 36506,73 грн. компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати зарплати. Ухвалою від 24.03.2025 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб, які беруть участь у справі. Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, 28.03.2025 ним отримано ухвалу про відкриття провадження, позовну заяву з додатками, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відзив на позов не подано. 07.05.2025 від представника відповідача до суду надійшла заява про застосування строку позовної давності, в якому позов не визнано, оскільки про порушене право позивач дізналася після винесення Київським апеляційним судом постанови від 24.10.2024 у справі №756/1287/24. У зв`язку з тим, що як з дати звільнення позивача, так і з дати набрання законної сили рішення суду пройшло більше ніж три місяці, а тому позивач звернулася до суду з даним позовом із порушенням строків позовної давності. Суд, вивчивши матеріали справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступних висновків. За правилами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 43 Конституції України, передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, зокрема, що згідно копії трудової книжки [NUMBER] від 06.04.2012, [PERSON] працювала у ТОВ «ЕДБ» з 17.08.2020 по 26.10.2023 на посаді юрисконсульта (а.с.8). Згідно довідки ТОВ "Енергетично-дорожнє будівництво" від 23.12.2024 № 12-05 Д, вбачається, що [PERSON] працювала в ТОВ "Енергетично-дорожнє будівництво" з 17.08.2020 по 25.10.2023 на посаді головного юрисконсульта. За період з січня 2022 року по червень 2022 року їй нарахована, але виплачена не вся заробітна плата (а.с.10). Згідно рішення Оболонського районного суду від 27.05.2024 по справі № 756/1287/24, з ТОВ «ЕДБ» на користь [PERSON] було стягнуто 83410,00 грн. заробітної плати, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.10.2023 по 27.05.2024 у розмірі 83410,00 грн. (а.с.14-18). Постановою Київського апеляційного суду від 24.10.2024, рішення Оболонського районного суду від 27.05.2024 було змінено та стягнуто з ТОВ «ЕДБ» на користь [PERSON] 10000,00 грн. моральної шкоди, у решті рішення суду залишено без змін (а.с.19-28). Відповідно до платіжної інструкції № 12103 від 14.02.2025, приватним виконавцем Плесюком О.С. на користь [PERSON] було перераховано 153538,20 грн., які були стягнуті з ТОВ «ЕДБ» за виконавчим документом № 756/1287/24 (а.с.13). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Позивач звернувся до суду з позовом, предметом розгляду якого є стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати зарплати. Частиною 1,2 ст. 233 КЗпП України\~встановлено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Відповідно до п.5 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року (далі - Порядок), сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Оскільки позивачу виплачено заборгованість по заробітній платі 13.02.2025, що не оспорюється відповідачем, то позивач звертаючись до суду з даним позовом 17.03.2025 (дата на поштовому конверті) не пропустила строк звернення до суду. Відповідно до статті 94 КЗпП України, \~заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до\~ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Якщо працівник звільняється за угодою сторін (пункт 1 частини першої\~статті 36 КЗпП), то згідно зі\~статтею 116 КЗпП\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У відповідності до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). У відповідності до п. 1 Порядку, його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу. Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року п. 2 Порядку. Пунктом 4 порядку встановлено порядок обчислення суми грошової компенсації як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Позивач заявила до стягнення суму компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату, яка розрахована, виходячи з індексів інфляції за період з січня 2022 по лютий 2025. Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд враховує наступне. Як вбачається з рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27.05.2024 у справі № 756/1287/24, зміненим в частині стягнення моральної шкоди Київським апеляційним судом від 24.10.2024, заборгованість по заробітній платі ТОВ «ЕДБ» перед [PERSON] становила 83410,00 грн. Дана заборгованість була стягнута рішенням суду. Також рішенням суду було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 83410,00 грн. Таким чином, компенсація у порядку визначеному Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» невиплаченої заробітної плати за період з січня 2022 по 27.05.2024 не підлягає стягненню, оскільки до відповідача було застосовано спеціальний вид відповідальності за порушення трудових прав працівника, у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду по справі № 205/8443/19 від 24.04.2023 Тому період, за який слід нарахувати компенсацію становить з моменту ухвалення рішення Оболонським районним судом м. Києва від 27.05.2024 та до фактичної виплати заборгованості по заробітній платі за рішенням суду 13.02.2025. У відповідності до п. 2 Порядку, першим місяцем, за який позивачу має бути нарахована компенсація за невиплачену їй заробітну плату, є червень 2024 року. Таким чином, сукупний індекс споживчих цін за вказаний період становить: Червень 2024 - 102,2 % Липень 2024 100 % Серпень 2024 - 100,6 % Вересень 2024 - 101,5 % Жовтень 2024 - 101,8 % Листопад 2024- 101,9 % Грудень 2024 - 101,4 % Січень 2025- 101,2 % Всього 1,11 % - індекс споживчих цін 1,11*100%-100%=11% - коефіцієнт Отже, компенсація втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків її виплати за період після звільнення позивача становить: 83410,00 грн *11%= 9175,10 грн. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, оскільки внаслідок не несвоєчасної виплати заробітної плати порушені права позивача на оплату праці які підлягають відновленню. Згідно зі\~статтею 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на викладене позовні вимоги підлягають до часткового задоволення та стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків її виплати в сумі 9175,10 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 133 ЦПК України, \~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України, \~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом судовий збір сплачено не було, оскільки вона звільнена від цих витрат. Оскільки вимоги позивача задоволено частково, суд вважає за необхідне покласти на відповідача сплату судового збору у розмірі 304,37 грн., що становить 25,13% від заявлених позивачем до стягнення вимог (36506,73 грн.). Решту судового збору в сумі 906,83 грн. (1211,20-304,37) необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: partial