Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №729822251 від 30.05.2021 у розмірі 84798,00 грн та вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позову зазначено, що 30.05.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №729822251 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Вказує, що відповідач за допомогою мережі Інтернет перейшов на офіційний сайт товариства www.moneyveo.ua, ознайомився з правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно без примусу чи тиску відповідач заявив про бажання отримання коштів, подавши відповідну заявку, в якій вказав свої персональні дані. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», перед тим, як погоджувати заявку на кредитування, перевірило особисті дані відповідача і платіжну картку, з метою ідентифікації, тобто перевірило, чи дійсно платіжна картка належить позичальнику. Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV2Q6J7. Відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору. Заповненням анкети-заяви позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до п.1.1. договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 22000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику. 30.05.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 22000,00 грн на банківську карту відповідача №4731-21XX-XXXX-7702. Первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, що підтверджується копіями платіжних доручень. Зазначено, що 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, та 28.11.2019, 31.12.2020, 31.12.2021, 31.12.2022 та 31.12.2023 укладені додаткові угоди до нього, яким продовжено строк дії договору факторингу №28/1118-01 до 31.12.2024, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №729822251 від 30.05.2021. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу №05/0820-01 та у подальшому укладено додаткові угоди від 03.08.2021 та від 30.12.2022, якими продовжено строк дії договору факторингу до 30.12.2024, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №729822251 від 30.05.2021. 04.09.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу №0409/24, відповідно до умов якого позивач набув права вимоги до відповідача за спірним кредитним договором. Ухвалою суду від 13.12.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 30.12.2024 до суду надійшов відзив на позов, відповідно до змісту якого [PERSON] не визнає факт, що позивач правомірно набув право грошової вимоги до відповідача за вказаним вище кредитним договором. Вказує, що предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України). Законодавець мав на увазі, що право грошової вимоги на майбутнє кореспондується з правом грошової вимоги, строк платежу за якою настав. Тобто за дійсною грошовою вимогою. Позивач, в обґрунтування позовних вимог, надає в якості підстави задоволення позовних вимог додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, яка за своїм змістом надає право фактору вимагати від боржника виконання останнім зобов`язань за неіснуючим на той час за кредитним договором. Отже, додаткова угода №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, сам договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, є нікчемним правочином, тобто розглядається з точки зору права як такий, що юридично не мав місця, не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. Позивач в позовній заяві зазначає, що право грошової вимоги до боржників він набув на підставі договорів факторингу: №28/1118-01 від 28.11.2018, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», №05/0820-01 від 05.08.2020, укладеним між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», №04/09/24, укладеним між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем ТОВ «Юніт Капітал». Відповідач заперечує, що такий перехід права грошової вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс». 28.11.2018 за договором факторингу №28/1118-01, укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», та №05/0820-01, укладений між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Онлайн Фінанс» - є правомірним, оскільки укладання цих договорів відбулось ще до моменту підписання кредитного договору №729822251 від 30.05.2021, укладеного між відповідачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», що в свою чергу унеможливлює встановити правомірність переходу прав вимоги за цим кредитним договором від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до позивача. Дані факти спростовують достовірність витягів з реєстру прав вимоги, договорів факторингу №28/1118-01 та №05/0820-01, розрахунків заборгованості за договором №729822251 від 30.05.2021 та інші докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог. З наведеного слідує, що 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» правомірно не передав ТОВ «Таліон Плюс», а ТОВ «Таліон Плюс» правомірно не отримало право грошової вимоги за кредитним договором №729822251 від 30.05.2021 на підставі договору факторингу №28/1118-01, також 05.08.2020 ТОВ «Таліон Плюс» правомірно не передав ТОВ «Онлайн Фінанс», а ТОВ «Онлайн Фінанс» правомірно не отримало право грошової вимоги за кредитним договором №729822251 від 30.05.2021 на підставі договору факторингу №04/09/24, тому позивач ТОВ «Юніт Капітал» правомірно не отримало право грошової вимоги за кредитним договором №729822251 від 30.05.2021 на підставі договору факторингу 04/09/24, укладеного між ТОВ «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал». У задоволенні позову відповідач просить відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог. 06.01.2025\~до суду\~надійшла відповідь\~на відзив,\~у якій\~представник позивача\~вказує,\~що предметом\~договору факторингу\~№28/1118-01\~від 28.11.2018\~є відступлення\~прав вимоги,\~зазначені у\~відповідних реєстрах\~прав вимоги.31.08.2021\~на виконання\~п.\~2.1.\~договору факторингу\~№28/1118-01\~між ТОВ\~«Манівео швидка\~фінансова допомога»\~та ТОВ\~Таліон Плюс\~складено та\~підписано реєстр\~прав вимоги\~№149,\~за яким\~передані (відступлені)\~права вимоги\~до відповідача\~за кредитним\~договором №729822251\~від 30.05.2021.Договір №28/1118-01\~є рамковою\~угодою,\~адже він\~підтверджує згоду\~двох сторін\~співпрацювати протягом\~визначеного проміжку\~часу 28.11.2018\~-\~31.12.2024.\~Відповідно ТОВ\~«Манівео швидка\~фінансова допомога»\~відступило дійсне\~право вимоги\~до ТОВ\~«Таліон Плюс»,\~оскільки з\~урахуванням визначених\~строків дії\~цього договору\~та додаткових\~угод до\~нього,\~його виконання\~здійснювалось не\~одномоментно,\~а протягом\~всього часу\~його дії.\~Тобто,\~право вимоги\~за кредитним\~№729822251\~від 30.05.2021\~перейшло до\~ТОВ «Таліон\~Плюс» -\~31.08.2021,\~відповідно до\~підписання сторонами\~реєстру прав\~вимоги №\~149.Згідно з\~витягом з\~реєстру боржників\~від ТОВ\~«ФК «Онлайн\~Фінанс» до\~позивача перейшло\~право грошової\~вимоги до\~відповідача на\~загальну суму\~56462,00\~грн.\~Зокрема,\~на підтвердження\~переходу права\~вимоги позивачем\~долучено довідку,\~видану ТОВ\~«Манівео швидка\~фінансова допомога»,\~що підтверджує\~перехід права\~вимоги за\~кредитним договором\~№729822251\~від 30.05.2021\~до ТОВ\~«Таліон Плюс».\~При цьому\~вищезазначений договір\~факторингу №28/1118-01\~від 28.11.2018\~у встановленому\~законом порядку\~не визнавався\~недійсним та\~не є\~предметом спору\~в даній\~справі.05.08.2020\~між ТОВ\~«Таліон Плюс»\~та ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Онлайн Фінанс»\~укладено договір\~факторингу №05/0820-01,\~відповідно до\~умов якого\~до ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Онлайн Фінанс»\~перейшло право\~грошової вимоги\~до відповідача\~за кредитним\~договором №729822251\~від 30.05.2021.04.09.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт капітал» укладено договір факторингу №0409/24, відповідно до умов якого ТОВ «Юніт капітал» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Згідно з витягом з реєстру боржників від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 84798,00 грн. Дані обставини та докази спростовують висновки відповідача про те, що позивач не набув права вимоги до [PERSON] , оскільки вказані права вимоги були передані (відступлені) від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у серпні 2021 року, тобто після укладення кредитного договору в травні 2021, які позивач набув у вересні 2024 року. Відповідачем не було надано суду: будь-яких належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить; виписки по зазначеному картковому рахунку за спірні періоди на підтвердження факту не зарахування кредитних коштів на його рахунок; доказів повернення коштів чи спростування нарахованих кредитором процентів за період користування кредитними коштами. Таким чином, доведеною є обставина отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним кредитним договором і взяті на себе зобов`язання останній не виконав, у передбачені в договорі строки грошові кошти та нараховані відсотки не повернула, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість. Представник позивача вимоги позову підтримав та просив задовольнити. 14.01.2025\~від відповідача\~до суду\~надійшло заперечення,\~у якому\~зазначено,\~що довідка\~ТОВ «Манівео\~швидка фінансова\~допомога» №042a6bbf-a494-4bd3-b2d5-bae11842a851\~від 30.05.2021\~про перерахування\~відповідачу кредиту\~в сумі\~22000\~грн за\~допомогою системи\~АТ "Таскомбанк",\~дата 30.05.2021,\~№ платіжної\~картки 4731-21XX-XXXX-7702,\~не є\~належними доказами,\~які підтверджують\~здійснення фінансової\~операції щодо\~переказу грошових\~коштів,\~оскільки матеріали\~справи не\~містять належних\~та беззаперечних\~доказів,\~що номер\~банківської карти,\~який вказаний\~як номер\~картки відповідача,\~належить саме\~відповідачу.\~В решті\~документів про\~надання фінансового\~кредиту,\~також не\~вказано особу\~користувача картки.\~Отже повної\~інформації щодо\~банківської картки\~не надано.Через відсутність достовірних та належних доказів перевірити правомірність передачі заборгованості за кредитним договором №729822251 від 30.05.2021 неможливо, обов`язок подання таких доказів процесуальний закон прямо покладає на позивача, що ним зроблено не було, тому в позовних вимогах щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом №729822251 від 30.05.2021 необхідно відмовити за безпідставністю, оскільки позивач не довів, що в нього існує право грошової вимоги до відповідача. 07.02.2025\~від представника\~позивача до\~суду надійшли\~додаткові пояснення,\~у яких\~зазначено,\~що позивачем\~на підтвердження\~своїх позовних\~вимог надано\~розрахунки заборгованості,\~створені та\~підписані електронними\~підписами ТОВ\~«Манівео швидка\~фінансова допомога»\~та ТОВ\~«Таліон Плюс».\~Наступними факторами\~жодних нарахувань\~не здійснювалось.\~Дані документи\~є належними,\~повними та\~вичерпними доказами\~заборгованості,\~оскільки вони\~охоплюють всі\~необхідні обчислення\~сум,\~які стягуються.\~До матеріалів\~справи долучено\~виписку з\~особового рахунку\~боржника,\~яка є\~належним та\~допустимим доказом.ТОВ «Манівео\~швидка фінансова\~допомога» ініціювало\~переказ коштів\~в загальній\~сумі 22000,00\~грн на\~картковий рахунок\~відповідача.\~На підтвердження\~позовних вимог\~позивачем надано\~платіжне доручення\~№042a6bbf-a494-4bd3-b2d5-bae11842a851\~від 30.05.2021\~з відміткою\~товариства.Позивачем доведено факт виконання зобов`язання первинного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та перерахування на рахунок відповідача суми в розмірі 22000,00 грн. В свою чергу, відповідачем належних доказів, що спростовують вимоги позивача, не надано. У поясненнях представник позивача просить позов задовольнити. Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Згідно з ч. 5 ст.279\~ЦПК\~України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, суд бере до уваги таке. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30.05.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №729822251, відповідно до п.1.1. якого товариство зобов`язалося надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії, у розмірі кредитного ліміту на суму 22000,00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Договір підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с. 59-66). Відповідно до положень\~ст. 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до\~ст. 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1\~статті 627 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України\~визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З постанови Верховного Суду від 10.01.2019 у справі №526/405/13 слідує, що факт не вчинення жодних дій щодо розірвання кредитного договору або визнання його недійсним тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати відповідачем в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором вказує на визнання наведеного кредитного договору таким, що є укладеним. Відповідач у запереченні вказує, що позивач не надав належних та достатніх доказів, які підтверджують факт перерахування ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на рахунок [PERSON] коштів у розмірі 22000,00 грн на виконання кредитного договору №729822251 від 30.05.2021. Разом з тим, у заявах по суті справи відповідач не вказує про те, що зазначені кошти нею отримані не були, а лише посилається на відсутність належних, на її думку, доказів. На підставі наявних у матеріалах справи письмових доказів судом встановлено, що відповідно до платіжного доручення від 30.05.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] грошові кошти в сумі 22000 грн. У графі «призначення» вказано про перерахування коштів [PERSON] за договором №729822251 від 30.05.2021 (а.с. 141). Факт переказу коштів на рахунок відповідача також підтверджується повідомленням АТ «Таскомбанк» від 08.08.2024 (а.с. 142). Будь-яких доказів на спростування того, що картка № [NUMBER] належить [PERSON] та що на зазначену картку були перераховані кошти у сумі 22000,00 грн на виконання кредитного договору №729822251 від 30.05.2021, відповідач не надала. Отже, вищевстановленими обставинами справи підтверджується факт укладення між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] кредитного договору №729822251 від 30.05.2021. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшли права грошової вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. Також умовами договору факторингу визначено, що\~\~кредитний договір, укладений між первісним кредитором, яким є ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і боржником (фізичною особою з якою укладено кредитний договір, право грошової вимоги до якої уступається за цим договором), перелік кредитних договорів, право вимоги за якими відступається, наводиться у відповідних додатках до цього договору, а саме в Реєстрах прав вимог; право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, втому числі грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому\~(а.с. 30-40). Крім того, 28.11.2019, 31.12.2020, 31.12.2021, 31.12.2022 та 31.12.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»\~та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткові угоди до вище вказаного договору, згідно з якими строк дії договору факторингу №28/1118/01 від 28.11.2018 продовжено до 31.12.2024 (а.с. 20-29, 41-44). В Реєстрі прав вимоги №149 від 31.08.2021 до договору факторингу №28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», зазначено [PERSON] як боржника та кредитний договір №729822251 від 30.05.2021 (а.с. 45-47). 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. 03.08.2021 та 30.12.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено додаткові угоди до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020, умовами яких сторони погодили продовження строку дії договору до 30.12.2024 (а.с. 48-58). У Реєстрі прав вимоги №9 від 30.05.2023 до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 зазначено [PERSON] як боржника та кредитний договір №729822251 від 30.05.2021 (а.с. 67-69). 04.09.2024 між ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу №0409/24, за умовами якого ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» передає (відступає) ТОВ «Юніт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Юніт Капітал» приймає належні ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с. 71-80, 84). Також у Реєстрі боржників до договору факторингу №0409/24 від 04.09.2024, зазначено [PERSON] як боржника по кредитному договору №729822251 від 30.05.2021, сума заборгованості 84798,00 грн, яка складається із 22000 грн заборгованості по кредиту, 62798,00 грн заборгованості по відсоткам (а.с. 81-83) Дані обставини підтверджуються матеріалами справи. Відповідно до положень\~статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. За частиною першою статті 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно зі\~статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора; зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №906/1174/18 (провадження №12-1гс21) зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України). Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1\~ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання, за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог. Так, з матеріалів справи вбачається, що кредитний договір №729822251 був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] 30.05.2021, натомість договір факторингу №28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28.11.2018 та його дію продовжено додатковими угодами від 28.11.2019, 31.12.2020, тобто, на момент укладення договору факторингу та договорів про продовження строку його дії не було укладено кредитний договір, ще не виникло правовідносин між первісним кредитором та боржником [PERSON] , відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28.11.2018. Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак, це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №914/868/17, від 18.10.2018 у справі №910/11965/16. Крім того, Верховний Суд у постанові від 18.10.2023 у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги, за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012). Умовами пункту 1.3 договору факторингу від 28.11.2018 передбачено, що право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Згідно з пунктом 2.1 цього договору, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Відповідно до вказаного вище, вимога на момент укладення договору факторингу мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до [PERSON] на момент укладення договору факторингу від 28.11.2018 не було, і сторони не могли передбачити, що 30.05.2021 цим товариством буде укладено кредитний договір з відповідачем. Виходячи з вищенаведеного слідує, що ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно [PERSON] , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло було передане цим товариством на підставі договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», так само як і позивачу, а саме ТОВ «Юніт Капітал»\~на підставі договору факторингу №0409/24 від 04.09.2024. З огляду на викладене вище, суд доходить висновку, що на момент укладення договору факторингу 28.11.2018 первинний кредитний договір, право вимоги за яким відступається, мав би бути укладеним між первинним кредитором та боржником, тому ТОВ «Таліон плюс» не могло набути права вимоги за договором кредиту №729822251 від 30.05.2021 на підставі договору факторингу, оскільки на момент його укладення будь-яких зобов`язальних відносин між первинним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] не існувало. Права кредитора за договором №729822251 від 30.05.2021 до позивача не перейшли, внаслідок чого позивач не набув прав кредитора по відношенню до позичальника [PERSON] , а тому позов задоволенню не підлягає. \~Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed