Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач [PERSON] , звернувася до суду із позовом до [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Подільської районної державної адміністрації Одеської області, органу опіки та піклування Київської районної державної адміністрації Одеської області, служби у справах дітей Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області про позбавлення батьківських прав та зміну розміру стягуваних аліментів. В обґрунтування своїх вимог, [PERSON] в позові вказував, що він проживав з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. За період спільного проживання в них народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . В подальшому відносини між ними не склалися, вони припинили спільне проживання та шлюб між ними розірвано. Відповідачка в жовтні 2023 року виїхала на проживання до м.Одеса і з того часу до дитини не приїжджала, її життям не цікавилась, навіть не телефонувала, а також матеріальної допомоги дитині не надає. Де знаходиться відповідачка, позивачу не відомо. Відповідачка не бажала народжувати дитину, а після її народження почала вживати алкогольні напої, залишати сім`ю. Вказуючи на зазначені обставини, позивач просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини - [PERSON] , [INFO] , та змінити спосіб стягнення аліментів з неї з частки на тверду грошову суму в розмірі 5000 грн.. Позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги просили задовольнити, із підстав викладених в позові, зокрема вказували на те, що мати не цікавиться життям дитини, її здоров`ям, тривалий час не відвідує дитину, матеріальної допомоги їй не надає. [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору надали заяви про розгляд справи за відсутністю представників, служба у справах дітей Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області надала висновок щодо недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 02 серпня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи проводити в загальному порядку із викликом сторін. Ухвалою від 03 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 20 липня 2022 року (а.с. 9). [PERSON] народилась [INFO] та її батьками є: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 10 квітня 2024 року видно, що [PERSON] проживає з донькою [PERSON] по [ADDRESS] . Мати дитини відсутня, дитина знаходиться на його утриманні (а.с. 6). Згідно рішення Любашівського районного суду від 14 травня 2024 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано (а.с. 9). За рішенням Любашівського районного суду від 14 травня 2024 року із [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] в розмірі частини з усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.21-26). Згідно висновку від 25 лютого 2025 року, який надано до суду службою у справах дітей Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області , недоцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.59-60). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Відповідно до ч. 1-3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статтею 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Відповідно до роз`яснень викладених в п.15 Постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі по тексту Постанова Пленуму), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п.16 вказаної Постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилась [INFO] та її батьками є: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). В судовому засіданні встановлено, що малолітня [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] . Позивач як на підставу позбавлення батьківських прав [PERSON] , зазначає про те, що вона з жовтня 2023 року переїхала проживати в м.Одесу і більше до дитини не поверталась, не цікавилась її вихованням, матеріально допомоги на утримання не надавала і він з нею взагалі не спілкувався. Однак, позивачем не надано суду будь-яких переконливих доказів, які б свідчили про те, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, ухиляючись від виховання дочки, що є його процесуальним обовязком відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України. Свідчення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в частині того, що в жовтня 2023 року [PERSON] не проживає з дитиною та не займається її вихованням і її місце знаходження невідомо, не може бути безумовними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав. Звернення до ВП № 1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області про невиконання [PERSON] батьківських обов`язків не підтверджує факту ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків. Відсутність відомостей про місце знаходження [PERSON] , а відтак і відсутність її спілкування з дитиною без встановлення дійсних причин, не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачем не доведено. Той факт, що відповідач проживає окремо від дитини, не свідчить безумовно про те, що мати дитини не бажає брати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Згідно висновку від 25 лютого 2025 року, який надано до суду службою у справах дітей Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області , недоцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.59-60). Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав передбачених 164 СК України для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , а тому в задоволенні позову [PERSON] , в частині позбалвення батьківських прав слід відмовити. Щодо зміни способу стягнення аліментів, то суд зазначає наступне. [PERSON] народилась [INFO] та її батьками є: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 10 квітня 2024 року видно, що [PERSON] проживає з донькою [PERSON] по [ADDRESS] . Мати дитини відсутня, дитина знаходиться на його утриманні (а.с. 6). Згідно рішення Любашівського районного суду від 14 травня 2024 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано (а.с. 9). За рішенням Любашівського районного суду від 14 травня 2024 року із [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] в розмірі частини з усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.21-26). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. 3. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» для дітей прожитковий мінімум становить - 3 196 грн. Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Сторонами не надано жодних доказів щодо розміру доходів відповідача, його витрат, що є їх процесуальним обов`язком. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи, що відомостей про працевлаштування, доходи, розходи відповідача суду не надано, уд вважає можливим ухвалити рішення про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, визначивши їй в твердій грошовій сумі в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - в сумі 3196 грн. 00 коп., як це передбачено ст. 182 СК України, на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжним дорученням позивач сплатив 1211 грн. 20 коп. судового збору (а.с. 1). В задоволені позову відмовлено повністю, тому судовий збір покладається на позивача. Позовні вимоги в частині зміну розміру стягуваних аліментів задоволено, позивач при звернення до суду від сплати судового збору звільнений, а тому з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп. на користь держави. Підстави для негайного виконання рішення відсутні. Заходи забезпечення позову по даній цивільній справі не застосовувалися.

Outcome: partial