Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] в грудні 2024 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому позивач просить в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частину квартири, будинку літ.А-9, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування вимог позову посилається на те, що між сторонами 29.09.2007 року був укладений шлюб, який зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 1733. Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 04.10.2021 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу неповнолітні діти проживають разом із позивачем. Під час шлюбу, проживаючи однією сім`єю та маючи єдиний бюджет, сторонами разом була придбана квартира, будинок літ.А-9, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Загальна площа (кв.м): 62,2, житлова площа (кв.м): 36,8 кв.м, матеріали стін: панелі. Технічний опис майна: квартира [ADDRESS] знаходиться в житловому будинку житлово-будівельного кооперативу «Сигнал», та складається: 1-коридор пл.8,6 кв.м, 2-кімната пл.12,7 кв.м, 3-вбиральня пл.1,0 кв.м, 4-ванна пл.2,6 кв.м, 5-кімната пл.7,2 кв.м, 6-кімната пл.16,9 кв.м, 7-кухня пл.9,0 кв.м, 8-шафа пл.0,4 кв.м, лоджія пл.1,2 кв.м, лоджія пл.2,6 кв.м, номер запису: 16352 в книзі 119, за договором купівлі-продажу 30.01.2008, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Філімонова В.М. №445. Реєстраційний тип майна: 18085509, але титульним власником якої є відповідач [PERSON] . Дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 31.01.2008. Таким чином, дана квартира набута подружжям за час шлюбу за спільні кошти, та відповідно, є спільною сумісною власністю подружжя. Зазначена квартира була придбана зі згоди позивача та в інтересах сім`ї. Тому, хоч і власником у Відомостях з реєстру прав власності на нерухоме майно зазначений відповідач, проте фактично квартира належить сторонам як дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Підстави для зменшення або збільшення часток співвласників (сторін) у праві спільної сумісної власності відсутні, тому такі частки між позивачем та відповідачем відповідно до принципу рівності є рівними по 1/2. Ухвалою суду від 16.12.2024 року накладено арешт на квартиру будинок літ.А-9, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.01.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Філімоновою В.М. №445, із забороною її відчуження до набрання чинності рішенням суду по цивільній справі. Ухвалою суду від 18.12.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали. [PERSON] подав до суду зустрічний позов до [PERSON] про встановлення факту припинення шлюбних відносин, стягнення грошових коштів в порядку регресу, в якому просить встановити факт припинення шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] , починаючи з липня 2016 року по 04 жовтня 2021 року; внаслідок поділу боргів подружжя, задовольнити зворотну (регресну) вимогу про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 158\~749,73 грн., які були сплачені в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №557 від 30 січня 2008 року. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що дійсно рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 04.10.2021 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Однак, позивач за зустрічним позовом вважає, що фактичне припинення шлюбних відносин мало місце з липня 2016 року. З липня 2016 року відповідач за зустрічним позовом припинила проживання із позивачем, переїхала в інше житло. Зокрема, відповідач проживала разом з дітьми за наступними адресами: [ADDRESS] (1 під`їзд, номер квартири [PERSON] не пам`ятає), [ADDRESS] (2 під`їзд, номер квартири [PERSON] не пам`ятає), [ADDRESS] (останнє місце проживання). Всі ознаки, притаманні подружжю, були припинені саме з липня 2016 року. Звертає увагу на те, що, починаючи приблизно з лютого 2017 року, позивач мав романтичні стосунки з іншою жінкою [PERSON] , а з червня-липня 2017 року постійно проживав з нею за адресою спірної квартири та за адресою місця проживання [PERSON] . Встановлення факту припинення шлюбних відносин, починаючи з липня 2016 року, є необхідним, оскільки з цього часу позивач здійснював погашення кредитної заборгованості за договором, який було укладено в інтересах сім`ї, за рахунок особистих коштів. 15.01.2008 року державним нотаріусом Володарської нотаріальної контори Будика Н.М. було посвідчено заяву [PERSON] про надання згоди на укладання її чоловіком [PERSON] договору на придбання квартири на вторинному ринку за адресою [ADDRESS] , загальною площею 62,2 кв.м, а також отримання кредиту на відомих йому умовах у будь-якому банку (банківських установах в тому числі і комерційних) в м.Полтава та передачу в іпотеку банку вказаної квартири, що є (буде) об`єктом права спільної сумісної власності, тому що буде придбана під час перебування в зареєстрованому шлюбі. 30.01.2008 року між Полтавським акціонерним банком «Полтава-Банк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Полтава-Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №557, відповідно до якого банк надав позичальнику споживчий кредит на придбання нерухомості в сумі 280\~500 грн. строком на 240 місяців з 30.01.2008 року по 30.01.2028 року зі сплатою процентів річних, комісій від залишку суми заборгованості та інших платежів. Відповідно до п.2.5 кредитного договору, зобов`язання позичальника по даному договору забезпечуються заставою трьохкімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 62,2 кв.м. Крім того, 30.01.2008 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Філімоновою В.М. було посвідчено Іпотечний договір, укладений між Полтавським акціонерним банком «Полтава-Банк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Полтава-Банк») та [PERSON] , відповідно до якого в забезпечення повернення до 30.01.2008 року грошових коштів, отриманих за кредитним договором №557 від 30.01.2008 року в розмірі 280\~500 грн., іпотекодавець передав іпотекодержателю майно - квартиру [ADDRESS] . Таким чином, квартира [ADDRESS] , була придбана за кредитні кошти та в інтересах сім`ї. Відповідно до довідки вих.№032-26238 від 09.01.2023 року АТ «Полтава-Банк» посвідчило, що за договором про споживчий кредит №557 від 30.01.2008 року заборгованість перед банком у повному обсязі погашена, кредит закрито 06.01.2023 року. Згідно із довідкою АТ «Полтава-Банк» вих.№032-26355 від 15.01.2025 року, підтверджується розмір сплачених [PERSON] грошових коштів по кредитному договору №557 від 30.01.2008 року за період з липня 2016 року по січень 2023 року у загальному розмірі 317\~499,46 грн. Таким чином, враховуючи той факт, що з липня 2016 року були припинені фактичні шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] , грошові кошти в розмірі 317\~499,46 грн., сплачені позивачем за зустрічним позовом у період з липня 2016 року по січень 2023 року в рахунок погашення кредитного договору, який було укладено в інтересах сім`ї, є його особистою власністю. Ухвалою суду від 13.02.2025 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту припинення шлюбних відносин, стягнення грошових коштів в порядку регресу об`єднано в одне провадження з цивільною справою за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Представник відповідача [PERSON] адвокат Тимошенко Д.В. подав до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просить зустрічну позовну заяву задовольнити частково та в порядку поділу боргів подружжя за кредитним договором №557 від 30.01.2008 року стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 53\~395,60 грн. В обґрунтування відзиву зазначив, що шлюбні відносини подружжя були припинені рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 04.10.2021 року, а саме з моменту набрання ним законної сили 04.11.2024 року. Як вбачається з рішення суду 04.10.2021 року, суд не встановив такої обставини, що шлюб між сторонами фактично був припинений з липня 2016 року, не вбачається, що сам позивач [PERSON] посилався на таку обставину. Навпаки, в рішенні зазначено, що 03.09.2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач у позові вказував, що саме на час подачі позову спільне життя з відповідачкою не склалося, шлюбні відносини між ними припинено, а не припинені з липня 2016 року. Таким чином, рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 04.10.2021 року у справі №542/1445/21 за участі тих самих осіб, встановлена та обставина, що саме на час подання позовної заяви та розгляду справи були припинені шлюбні відносини між сторонами, відповідно дана обставина не доказується при розгляді цієї справи за зустрічним позовом [PERSON] . Із зустрічної позовної заяви вбачається, що єдиною підставою для встановлення факту припинення шлюбних відносин між сторонами з липня 2016 року будуть показання свідків батьків [PERSON] та жінки, з якою в нього романтичні стосунки. Але відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 12.12.2019 року у справі №466/3769/16 показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту наявності/відсутності спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю. Таким чином, [PERSON] наполягає, що шлюб між сторонами був припинений 04.11.2021 року, а саме коли рішення суду про розірвання шлюбу набрало законної сили. Також, [PERSON] заперечує, що проживала окремо з дітьми за вказаними в позовній заяві адресами. Отже, [PERSON] здійснював погашення кредитної заборгованості по договору за особисті кошти з листопада 2021 року в розмірі 106\~791,20 грн. Тому, [PERSON] не заперечує проти стягнення з неї на користь [PERSON] половини сплаченої суми кредитного боргу з листопада 2021 року в розмірі 53\~395,60 грн. (а.с.101-105). Ухвалою суду від 17.03.2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача - адвокат Тимошенко Д.В. в судовому засіданні позов підтримав, просив вимоги задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Зустрічний позов визнав частково. Зазначив, що шлюбні відносини припинені з моменту набрання рішенням законної сили, згідно ст.82 ЦПК України ця обставина не підлягає доведенню. Інших доказів, окрім пояснень свідків, немає, вони заінтересовані, бо це батьки. В спірній квартирі позивачка жила з липня 2016 року, за іншими адресами не жила. Визнають вимоги з листопада 2021 року на суму 53\~395,61 грн. В судове засідання 07.05.2025 року сторона позивача не з`явилась, адвокат подав заяву про розгляд справи у відсутність. Представник відповідача - адвокат Голяніщев Д.Ю. в судовому засіданні не заперечував проти задоволення первісного позову, оскільки квартира дійсно була придбана в період шлюбу. Зустрічний позов підтримав, просив вимоги задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Зазначив, що 04.10.2021 року шлюб було розірвано, в рішенні не вказано коли фактично були припинені шлюбні стосунки. З липня 2016 року фактично були припинені шлюбні стосунки, тому необхідно стягнути половину суми, виплаченої в рахунок кредитної заборгованості, за яку була придбана квартира. У вересні 2021 року позивач подав позов про розірвання шлюбу і про припинення шлюбних стосунків заявив у позові. У січні 2023 року кредит був виплачений. Тому, з липня 2016 року по січень 2023 року 1/2 частку суми сплаченого кредиту слід стягнути з відповідача. В судове засідання 07.05.2025 року сторона відповідача не з`явилась, адвокат подав заяву про розгляд справи у відсутність. Суд, заслухавши представників позивача та відповідача, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає первісний позов таким, що підлягає задоволенню, а зустрічний позов частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.09.2007 року між сторонами було укладено шлюб (а.с.13). В період шлюбу у подружжя народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.14-16 свідоцтва про народження). Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 04.10.2021 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішення набрало законної сили 04.11.2021 року (а.с.20-21). Згідно рішення суду, шлюбні відносини між подружжям припинено, спільне господарство не ведеться, сім`я фактично розпалася. Відповідно до\~ст. 60 СК України\~майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо ) самостійного заробітку ( доходу ). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно\~ст. 69 СК України\~дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно\~ст. 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частини у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на квартиру, допускається за його згодою, крім випадків передбачених\~ЦК України. Щодо вимог первісного позову суд зазначає наступне. У судовому засіданні наявними доказами підтверджено те, що за час перебування у шлюбі позивач з відповідачем набули у власність квартиру, будинок літ.А-9, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказане підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.19). Згідно матеріалів справи, право власності на нерухоме майно зареєстровано за [PERSON] . Статтею 63 Сімейного Кодексу України\~передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до вимог пунктів 2,4\~ст. 65 СК\~України, під час укладання договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Тобто зазначені норми матеріального права презумують факт спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя. Отже обов`язок спростувати презумпцію спільності майна лежить на відповідачеві, який жодних достовірних та допустимих доказів щодо наявності інших обставин, передбачених\~ст. 57 СК України\~суду не надав. Крім того, вказані обставини в ході судового розгляду не заперечувалися стороною відповідача [PERSON] . Відповідно до ч. 1\~ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Згідно п.п. 25, 30\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя », вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, судам необхідно застосовувати положення ч.ч. 4, 5\~ст. 71 СК України, щодо обов`язкової згоди на отримання одним із подружжя грошової компенсації та попереднього внесення на депозитний рахунок суду другим із подружжя відповідної грошової суми. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визначає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно\~ст. 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно\~ст. 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно\~ст. 372 ЦК України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, будинку літ.А-9, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Щодо зустрічного позову суд приходить до наступного висновку. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.10.2024 року, право власності на квартиру, будинок літ.А-9, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.01.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Філімоновою В.М. (а.с.83-84- договір купівлі-продажу). Для придбання цієї квартири 30.01.2008 року між Полтавським акціонерним банком «Полтава-Банк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Полтава-Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №557, відповідно до якого банк надав позичальнику споживчий кредит на придбання нерухомості в сумі 280\~500 грн., строком на 240 місяців з 30.01.2008 року по 30.01.2028 року, зі сплатою процентів річних, комісій від залишку суми заборгованості та інших платежів. Відповідно до п.2.5 кредитного договору, зобов`язання позичальника по даному договору забезпечуються заставою трьохкімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 62,2 кв.м. Згідно заяви (а.с.76), наявна згода співвласника [PERSON] на укладення цього кредитного договору. Крім того, 30.01.2008 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено Іпотечний договір, укладений між Полтавським акціонерним банком «Полтава-Банк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Полтава-Банк») та [PERSON] , відповідно до якого в забезпечення повернення до 30.01.2008 року грошових коштів, отриманих за кредитним договором №557 від 30.01.2008 року в розмірі 280\~500 грн., іпотекодавець передав іпотекодержателю майно - квартиру [ADDRESS] (а.с.79-82). На момент розірвання шлюбу між сторонами, кредит у повному обсязі позичальником не повернутий, а отже, основне зобов`язання за кредитним договором не припинене. Відповідно до повідомлення АТ «Полтава-Банк» від 09.01.2023 року клієнту [PERSON] , за Договором про споживчий кредит №557 від 30.01.2008 року у АТ «Полтава-банк» станом на 09.01.2023 року заборгованість перед банком у повному обсязі погашена, кредит закрито 06.01.2023 року (а.с.86). Ураховуючи наведені вище норми матеріального права, суд вважає, що кредитний договір укладений в інтересах сім`ї для купівлі квартири, яка визнана судом об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому цей договір створює обов`язки для [PERSON] щодо повернення кредиту нарівні з [PERSON] , який виступає позичальником за кредитним договором. Позивач [PERSON] наполягає на тому, що шлюбні відносини між подружжям були припинені з липня 2016 року по 04.10.2021 року. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилається, зокрема, на покази свідків. Однак, суд вважає, що показання свідків [PERSON] та [PERSON] , які є батьками позивача [PERSON] , про те, що подружжя розійшлись влітку 2016 року та не жили разом до 2021 року однією сім`єю, носять загальний характер і не містять посилання на конкретні факти та обставини, які б давали суду можливість дійти висновку про наявність підстав, які входять до предмету доказування у цих правовідносинах. Надані суду позивачем докази не є достатньою підставою для встановлення факту припинення шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] , починаючи з липня 2016 року по 04 жовтня 2021 року, тому зустрічні позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Разом з тим, задовольняючи частково позовну вимогу [PERSON] про стягнення з [PERSON] 1/2 частини сплачених ним грошових коштів на виконання зобов`язань за кредитним договором, суд враховує факт припинення між сторонами подружніх відносин та відсутності ведення ними спільного господарства, про що сама [PERSON] зазначає у первісній позовній заяві про поділ спільного майна подружжя та [PERSON] зазначає у своїй позовній заяві про розірвання шлюбу, яку він подав до суду у вересні 2021 року, та підтверджується рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 04.10.2021 року, яке набрало законної сили 04.11.2024 року. Отже, вимога [PERSON] про встановлення факту припинення шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] , починаючи з липня 2016 року по 04 жовтня 2021 року, задоволенню не підлягає. Тоді як, вимога зустрічного позову про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 158\~749,73 грн., які були сплачені в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №557 від 30 січня 2008 року слід задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину сплачених коштів за кредитним договором №557 від 30.01.2008 року за період з жовтня 2021 року по 06.01.2023 року у розмірі 54\~719,94 грн. (109\~439,88 грн. : 2). Враховуючи вищевикладене,\~суд приходить\~до висновку\~про задоволення\~позовних вимог[PERSON] та в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~право власності\~на 1/2\~частину квартири,\~будинку літ.А-9,\~яка знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~Зустрічний позов\~ [PERSON] \~до [PERSON] \~про встановлення\~факту припинення\~шлюбних відносин,\~стягнення грошових\~коштів в\~порядку \~регресу \~задовольнити частково.\~Стягнути з\~ [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину сплачених коштів за кредитним договором №557 від 30.01.2008 року за період з жовтня 2021 року по 06.01.2023 року у розмірі 54\~719,94 гривень. В задоволенні решти вимог [PERSON] відмовити. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень\~ст.141 ЦПК України.\~Враховуючи, що первісний позов судом задоволено у повному обсязі, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути судовий збір в сумі 11\~304,59 гривень. З відповідача по зустрічному позову [PERSON] на користь позивача по зустрічному позову [PERSON] підлягає стягненню судовий збір, з врахуванням часткового задоволення позову на 34,47%, у розмірі 547,21 грн. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: partial