Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із позовом до Білецької сільської ради про визнання права власності, просили визнати за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності по 1/7 частки за кожним житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , [PERSON] право власності по 2/7 частки за кожним житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Також просили визнати за [PERSON] права та обов`язки забудовника на житлову прибудову під літ. А1 до житлового будинку під літ. А загальною площею 85,3 кв.м. житлова 25,9 кв.м, що знаходиться за адресою [ADDRESS] згідно будівельного паспорта на забудову земельної ділянки індивідуального забудовника, виготовленого 09 квітня 2008 року на ім`я померлої [PERSON] . В обґрунтування вимог позивачі вказали, що житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року належав до суспільної групи господарства колгоспний двір, членами якого були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відтак, кожному з них належить по 1/7 частині спірного житлового будинку. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина за законом, в тому числі на належну йому 1/7 частину спірного будинковолодіння. Спадщину після його смерті прийняла дружина [PERSON] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Відтак, [PERSON] належить на праві власності 2/7 частки спірно житлового будинку, з яких 1/7 частки частка як члена колишнього колгоспного двору та 1/7, яку вона успадкувала за законом після смерті [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, згідно яким заповіла все належне їх майно [PERSON] . [PERSON] у встановленому законом порядку прийняла спадщину шляхом постійного проживання разом з спадкодавцем на час смерті. Відтак, [PERSON] належить право власності на 2/7 частки спірно житлового будинку, з яких 1/7 частки як члена колишнього колгоспного двору та 1/7 частки успадкована після смерті [PERSON] за заповітом. Оформити право власності на спірний житловий будинок у державного реєстратора та отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріальній конторі, позивачі не мають можливості. Також вказали, що [PERSON] здійснювала добудову до житлового будинку на підставі Будівельного паспорту, а тому за її спадкоємцем за заповітом [PERSON] слід визнати права забудовника на житлову прибудову під літ. А1 до житлового будинку під літ. А загальною площею 85,3 кв.м. житлова 25,9 кв.м, що знаходиться по [ADDRESS] згідно будівельного паспорта на забудову земельної ділянки індивідуального забудовника, виготовленого 09 квітня 2008 року на ім`я померлої [PERSON] . Посилаючись на наведене, просили задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 серпня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2024 року, яку занесено до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового по суті. В судовому засідання позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Вказала, що після смерті чоловіка [PERSON] здійснювала догляд за будинку та присадибною земельною ділянкою. Відтак, вважає, що прийняла спадщину та успадкувала за законом належну йому 1/7 частку спірного житлового будинку. Адвокат Бабій Н.І. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов. Представник Білецької сільської ради в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі та не заперечив проти задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що 17 жовтня 1981 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 17 жовтня 1981 року. Після одруження прізвище дружини « [PERSON] ». Від даного шлюбу у них народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 11 серпня 1982 року, серії [NUMBER] від 20 листопада 1983 року та серії [NUMBER] від 05 липня 1986 року. 26 липня 2008 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюб серії [NUMBER] від 26 липня 2008 року. Після одруження прізвище дружини « [PERSON] ». 14 травня 2009 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 14 травня 2009 року серії [NUMBER] . Після одруження прізвище дружини « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 30 січня 1989 року, виданого Великоглибочецькою селищною радою народних депутатів Тернопільського району встановлено, що цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] належить колгоспному двору, що складається з 7 членів, головою якого - [PERSON] , на підставі рішення виконкому Великоглибочецької селищної ради народних депутатів Тернопільського району № 3 від 27 січня 1989 року. З довідки за № 985 від 07 листопада 2019 року, виданої Білецькою сільською радою встановлено, що будинковолодіння в [ADDRESS] , рахується за [PERSON] , станом на 15 квітня 1991 року у будинку проживали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно довідки Білецької сільської ради № 199 від 13 березня 2020 року встановлено, що будинковолодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] . Згідно відповіді Білецької сільської ради за № 03-06/1001 від 14 червня 2024 року встановлено, що відомості щодо реєстрації осіб у житловому будинку, який знаходиться в [ADDRESS] станом на 15 квітня 1991 року і станом на 25 лютого 1994 року у Білецькій сільській раді відсутні, у зв`язку із відсутністю погосподарських книг с. Великий Глибочок з 1986 по 1996 роки. З будинкової книги для прописки громадян до будинку по [ADDRESS] встановлено, що у вказаному житловому будинку були зареєстровані: [PERSON] з 1986 року, [PERSON] з 1952 року, [PERSON] з 1981 року, [PERSON] з 1959 року, [PERSON] з 1982 року, [PERSON] та [PERSON] . Голова домогосподарства [PERSON] . З інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна за №1440 від 30 жовтня 2019 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахуноквим бюро технічної інвентаризації слідує, що житловий будинок за [ADDRESS] рахується за: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Раніше будинковолодіння рахувалося по [ADDRESS] . В будинковолодінні самочинних добудов та перепланувань не виявлено. Дозвільних документів на будівництво житлової прибудови лі. «А1» загальною площею 85,3 кв.м. житловою площею 25,9 кв.м. замовником не надано. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Великоглибочецької сільської ради Тернопільського району Тенопільськької області №16 від 28 березня 2008 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації на існуючу садибу вирішено, надати [PERSON] дозвіл на виготовлення технічної документації на існуючу садибу по [ADDRESS] . Згідно довідки за №309 від 25 червня 2024 року, виданої Білецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області слідує, що будинковолодіння в [ADDRESS] за наявними даними сільської ради рахується за померлою [PERSON] . Присадибна ділянка за вищевказаною адресою не приватизована. Таким чином, наявними у справі матеріалами, зокрема свідоцтвом про право власності на спірний житловий будинку встановлено, що спірне будинковолодіння належало до суспільної групи «колгоспний двір», членами якого були [PERSON] - голова двору, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності всіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належало по 1/7 частині спірного житлового будинку. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 12 жовтня 2004 року. Після його смерті відкрилася спадщина за законом на належне йому майно, у тому числі на 1/7 частину спірного будинковолодіння. З довідки Білецької сільської ради за №984 від 07 листопада 2019 року слідує, що на день смерті [PERSON] , разом з ним у житловому будинку проживали: [PERSON] (мати), [PERSON] - дружина, [PERSON] (дочка), [PERSON] (дочка), [PERSON] (дочка). Згідно довідки за №194 від 28 квітня 2025 року, виданої Великоглибочецьким старостинським округом Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області встановлено, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , в управління та користування його спадковим майном вступила дружина [PERSON] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є дружиною [PERSON] . Після його смерті вона продовжувала жити у спірному будинку, здійснювала догляд за ним та присадибною земельною ділянкою. 20 червня 2024 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Сліско С.М. заведено спадкову справу за №28/2024 після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не звертались. Таким чином, [PERSON] після смерті чоловіка успадкувала належну йому 1/7 частину спірного житлового будинку. Постановою приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Сліско С.М. від 03 липня 2024 року за №126/02-31, позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/7 частку спірного житлового будинку після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на належність майна спадкодавцю. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 20 березня 2009 року секретарем Великоглибочецькою сільської ради Зарівною Н.І., зареєстрований в реєстрі за №13, яким заповіла все належне їй майно [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22 червня 2012 року. Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом на належне їй майно, у тому числі належну 1/7 частку спірного житлового будинку. З довідки Великоглибочецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області за №1147 від 07 серпня 2013 року встановлено, що будинковолодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] , за наявними даними сільської ради рахується за померлою [PERSON] . На день смерті [PERSON] в будинковолодінні зареєстровані та проживали: [PERSON] (невістка), [PERSON] (внучка), [PERSON] (внучка). Присадибна ділянка за вищевказаною адресою не приватизована. Таким чином, [PERSON] прийняла спадщину шляхом постійно проживання разом із спадкодавцем [PERSON] на час її смерті. 11 вересня 2024 року Тернопільською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за №399/2013 після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Інші спадкоємці до нотконтори не зверталися. Крім того, [PERSON] частково оформила спадкові права отримавши свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належні спадкодавцю земельні ділянки, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної конторою від 16 березня 2020 року за №531/02-31, позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/7 частку спірного житлового будинку після смерті баби [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на належність майна спадкодавцю. 24 жовтня 2024 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію права власності на спірний житловий будинку Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Підгороднянської сільської ради, Тернопільської області від 04 грудня 2024 року відмовлено позивачам у проведені реєстраційних дій щодо реєстрації права власності на спірний житловий будинку у зв`язку із відсутність необхідних документів. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що спірне будинковолодіння за [ADDRESS] значиться як колгоспний двір, членами якого були: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - син, [PERSON] , - невістка, [PERSON] - онука, [PERSON] - онука, [PERSON] , - онука, [PERSON] - онука, [PERSON] - син Відповідно до роз`яснень викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, кожному членам колгоспного двору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належало по 1/7 частині будинковолодіння по [ADDRESS] Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до вимог п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ЦК України застовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи те, що спадщина, яка відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , була фактично прийнята [PERSON] , застосовуванню підлягають правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. В силу вимог ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом на належну йому 1/7 частину спірного житлового будинку. Спадщину прийняла [PERSON] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується матеріалами справи. Таким чином, [PERSON] успадкувала за законом належну [PERSON] 1/7 частку спірного житлового будинку. Однак оформити спадкових прав у нотконторі не має можливості, через відсутність правовстановлюючих документів. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом, у тому числі на належну їй частку 1/7 частку будинковолодіння [ADDRESS] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] як спадкоємець за заповітом шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час її смерті. Інші спадкоємці за законом чи за заповітом відсутні. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину на спірне будинковолодіння у нотаріуса позивач не може, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Відповідно до вимог ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення частково, шляхом визнання за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] права власності по 1/7 частки за кожним житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд [ADDRESS] та за [PERSON] , [PERSON] право власності по 2/7 частки за кожним житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд [ADDRESS] . Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання за [PERSON] прав та обов`язків забудовника на житлову прибудову під літ. А1 до спірного житлового будинку як передчасні та необґрунтовані.

Outcome: partial