Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до Іванківського районного суду Київської області з позовом до Іванківської селищної ради Київської області (далі відповідач) про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для визнання за позивачем права приватної власності на спадкове майно [PERSON] , а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , що належав спадкодавцю [PERSON] . Позивач зазначає в позовній заяві про те, що [INFO] помер [PERSON] , який проживав у селі Розважів, Вишгородського району, Київської області. Після смерті спадкодавця стало питання про оформлення спадщини. На день його смерті залишилось спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , що належав [PERSON] . 22 жовтня 1996 року [PERSON] було складено заповіт, зареєстрований у реєстрі за № 19, відповідно до якого спадкоємцем всього майна, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що належить спадкодавцю на день смерті, є позивач. Спадщину після смерті спадкодавця позивач прийняв, подавши заяву про прийняття спадщини до Іванківської державної нотаріальної контори . 01 квітня 2025 року позивач звернувся до Іванківської державної нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок. У видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок йому було відмовлено, оскільки не було пред`явлено правовстановлюючого документу на спадковий будинок. Позивач зазначає, що у 1972 році [PERSON] побудував житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Вказане домоволодіння він будував за власні кошти та власними силами, але ніяких правовстановлюючих документів на вказане майно не було оформлено. Єдиним спадкоємцем (який прийняв спадщину та претендує на спадкове майно) після смерті [PERSON] , є позивач. Інших спадкоємців немає. Позивач вважає, що має право на спадкове майно, що належало спадкодавцю. У зв`язку з тим, що Іванківська державна нотаріальна контора не може видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, він змушений звертатись з даною заявою до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2025, головуючим суддею визначено суддю Мовчана В.В. Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 09.04.2025 відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 07.05.2025. Позивач у підготовче судове засідання 07.05.2025 не з`явився, однак в прохальній частині позовної заяви зазначив про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у підготовче судове засідання 07.05.2025 не з`явився, проте 17.04.2025 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечував. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ст. 12, 13, 78, 81, 82 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Оцінка зібраних по справі доказів здійснюється за правилами, передбаченими ст. 89 ЦПК України, з врахуванням положень ст. 76-88 ЦПК України. З наданих доказів, встановлено такі факти і обставини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом по смерть серії [NUMBER] . [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповів [PERSON] , що підтверджено заповітом, посвідченим 02.10.1996 у виконавчому комітеті Розважівської сільської Ради народних депутатів Іванківського району Київської області. Постановою державного нотаріуса Іванківської державної нотаріальної контори Воробей Т.П. від 01.04.2025 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на житловий будинок. За даними нотаріальної контори, після [PERSON] спадщину прийняв [PERSON] . Інших спадкоємців немає. З виписки з погосподарської книги № 3 на 2021-2025 роки с. Розважів, номер об`єкта погосподарського обліку 01-0299 вбачається, що житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] . Вишгородського району рахується за [PERSON] . Відповідно до листа Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» від 10.02.2023 № 260 право власності на житловий будинок по [ADDRESS] не зареєстровано. Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» на вищезазначений житловий будинок виготовлено технічний паспорт (реєстраційний номер: ТІ01:1246-1058-9307-8190). Суд, розглянувши подані матеріали, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до положень чинного на той час (на момент спорудження житлового будинку) ЦК УРСР 1963 року, вказівок по порядку ведення погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням СРСР 13.04.1979 року № 11/5, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР 31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки сільської ради, в т.ч. і виписки із погосподарських книг. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачала обов`язкову реєстрацію будинків у містах і селищах міського типу. У період чинності цієї інструкції до 13 грудня 1995 року державна реєстрація нерухомого майна у сільській місцевості не проводилася. Таким чином, приналежність житлового будинку, з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] підтверджується випискою із погосподарської книги № 3 на 2021-2025 роки, згідно якоЇ, вищезазначений житловий будинок рахується за [PERSON] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. У постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року в справі № 369/1913/17 вказано, що: «право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну, скасування. Усі наведені правомочності заповідача у сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є здійсненням свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Здійснення права на заповіт не пов`язується законом з місцем проживання та перебування заповідача. Під час посвідчення заповіту нотаріусом має бути дотримано порядок його посвідчення. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України). Судом встановлено, що спадщину після [PERSON] прийняв [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що cвідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України, право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Позивач звертався до Іванківської державної нотаріальної контори, з метою отримання Свідоцтва про право на спадщину, однак у його видачі йому було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, тому останній звернувся до суду з метою захисту своїх прав. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а також враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що вимоги позивача про визнання права власності на спадкове майно підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1\~211,20 грн., однак останній зазначив, що всі судові витрати згоден нести сам. На підставі викладеного та

Outcome: approved