Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

Позивач ФОП [PERSON] в особі представника Щукіна О.С. 03.05.2024 звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про стягнення: майнової шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 329\~096,75 грн; витрати на проведення експертного дослідження по визначенню вартості матеріальних збитків у розмірі 7\~000 грн; індекс інфляції у розмірі 2\~632,77 грн; 3% річних за період з 23.02.2024 до моменту виконання рішення; упущену вигоду у розмірі 120\~000 грн; судові витрати у розмірі 14 60,75 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.02.2024 постановою Немирівського районного суду Вінницької області у справі №930/339/24 визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. [PERSON] 23.01.2024 о 21:50 год на автодорозі М-30 керуючи вантажним автомобілем DAF XF460 FT, номерний знак [NUMBER] , буксируючи причіп PANAV NV35, номерний знак [NUMBER] не бу уважний перед зміною напрямку руху, а саме перед поворотом ліворуч не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, в результаті чого допустив зіткнення з вантажним автомобілем DAF XF440 FT, номерний знак [NUMBER] , який буксирував причіп STAS S300 SX, номерний знак [NUMBER] , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. 15.03.2024 постановою Вінницького апеляційного суду у справі №930/339/24 змінено постанову в частині застосованого стягнення. До [PERSON] . [PERSON] є власником автомобіля DAF XF440 FT, номерний знак [NUMBER] , який буксирував причіп STAS S300 SX, номерний знак [NUMBER] та використовує автомобіль у підприємницькій практиці. Власником вантажного автомобіля DAF XF460 FT, номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] , а власником спеціалізованого напівпричепа PANAV NV35, номерний знак [NUMBER] є [PERSON] . Станом на дата ДТП [PERSON] перебував у трудових відносинах з [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час ДТП була застрахована у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» з лімітом відповідальності 160\~000 грн з розміром франшизи 3\~200 грн, тому страховою компанією буде відшкодовано 156\~800 грн. Матеріальна шкода завдана позивачу внаслідок ДТП становить 485\~896,75 грн. Різниця, яка не буде відшкодована страховиком у розмірі 329\~096,75 грн підлягає стягненню з осіб, що спричинили таку шкоду. Окрім матеріальної шкоди позивач поніс витрати з оплати послуг судового експерта з проведення експертного дослідження у розмірі 7\~000 грн. Упущена вигода утворилася внаслідок неможливості виконання договору оренди у період з 01.02.2024 по 30.04.2024, адже автомобіль, який був пошкоджений внаслідок ДТП підлягав передачі ПП «КАЙМАН-К» і не зміг бути переданим через ДТП. Розрахунок інфляційних втрат та 3% річних представник позивача проводить з 23.02.2024, тобто дати набрання законної сили постанови про притягнення [PERSON] до відповідальності. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.05.2024, справа була передана судді Свяченій Ю.Б. Ухвалою судді Свяченої Ю.Б. від 08.05.2024 відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. На підставі розпорядження Приморського районного суду м. Одеси №130/25 від 16.01.2025 на виконання рішення Вищої ради правосуддя від 17.12.2024 «Про звільнення [PERSON] з посади судді Приморського районного суду м. Одеси, у зв`язку з поданням заяви про відставку», по справі було проведено 17.01.2025 повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями в результаті якого справа була передана судді Бондарю В.Я. У період з 20.01.2025 по 22.01.2025 суддя Бондар В.Я. перебував у відпустці, у зв`язку з чим справа передана судді 23.01.2025. Ухвалою від 23.01.2025 справа прийнята до провадження судді Бондаря В.Я. та призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 10.03.2025. У судовому засіданні 10.03.2025 проведеному за участі представника позивача [PERSON] було перейдено до заочного розгляду справи та з метою повторного сповіщення відповідачів розгляд справи відкладено на 10.04.2025. До суду 10.04.2025 надійшли додаткові письмові пояснення [PERSON] у яких вказує, що станом на дату спричинення майнової шкоди ФОП [PERSON] він працював водієм вантажівки перебуваючи на випробувальному терміні у [PERSON] . У судовому засіданні 10.04.2025 проведеному за участі представника позивача [PERSON] та [PERSON] , останній просив відкласти розгляд справи з метою надання доказів щодо наявності трудових відносин, суд задовольнив клопотання та відклав розгляд справи на 30.04.2025. У судовому засіданні 30.04.2025 проведеному за участі представника позивача [PERSON] та [PERSON] , представник позивача просив виключити [PERSON] з кола відповідачів та залучити в якості третьої особи, суд задовольнив клопотання та виключив [PERSON] з кола відповідачів залучивши до участі у справі в якості третьої особи. Розгляд справи продовжено в заочному порядку. Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. [PERSON] було допитано в якості свідка, який пояснив, що 22.01.2024 по наказу [PERSON] він поїхав грузити зерно, по дорозі сталася ДТП і зерно не було загружено, тому подальший трудових відносин у них не було, оскільки свідок не пройшов випробувальний термін. Даючи доручення брат [PERSON] передав ключі від автомобіля та документи, особисто [PERSON] свідок бачив вже після ДТП. Суд перейшов до стадії проголошення рішення та призначив оголошення рішення на 05.05.2025. У судове засідання 05.05.2025 на проголошення рішення суду з`явився представник позивача [PERSON] . Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з неявкою відповідачів, які повідомлявся про дату, час і місце судового засідання належним чином, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачами відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до наступних висновку. Судом встановлено,\~що [PERSON] 23.01.2024 о 21:50 на автодорозі М-30\~442 км. керуючи т/з DAF XF460 FT, д/н [NUMBER] , буксируючи причіп PANAV NV35, д/н [NUMBER] , не був уважний перед зміною напрямку руху, а саме: перед поворотом ліворуч не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкод іншим учасниками дорожнього руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем DAF XF440 FT, д/н [NUMBER] , який буксирував причіп STAS S300 SX, д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Немирівського районного суду Вінницької області від 22.02.2024 у справі №930/339/24 [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на 6 місяців (а.с.18). Постановою Вінницького апеляційного суду від 15.03.2024 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, постанову Немирівського районного суду Вінницької області від 2.02.024 змінено в частині виду накладеного стягнення, накладено на [PERSON] адміністративне стягнення у розмірі 850 грн (а.с.23-26). Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вказана постанова у справі про адміністративне правопорушення є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої прийнята постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно довідки ФОП [PERSON] , останній вказав: « [PERSON] працює у мене водієм вантажного транспорту з першого січня дві тисячі двадцять четвертого року» (а.с.22). [PERSON] власник автомобіля DAF XF 440FT, д/н [NUMBER] , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (а.с.27). Судовим експертом Хоменко В.В. 04.04.2024 складено висновок експерта №1803Д/24 транспортно-товарознавчого дослідження, згідно якого вартість матеріальних збитків нанесених власнику колісного транспортного засобу DAF XF 440FT, р.н [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП від 23 січня 2024 року, становить 485\~896,7 грн (а.с.32-47). [PERSON] є власником автомобіля DAF XF 460 FT, д/н [NUMBER] , що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (а.с.28). [PERSON] є власницею напівпричепу PANAV NV 35, д/н [NUMBER] , що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (а.с.29). Таким чином, автомобілю, який належить [PERSON] спричинено шкоду внаслідок ДТП за участі автомобіля та напівпричепа, які належать відповідачам [PERSON] та [PERSON] . Цивільно-правова відповідальністю [PERSON] застрахована у Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на підставі полісу №215501706, який діяв з 04.07.2023 по 03.07.2024 (а.с.30). Згідно листа ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» від 28.03.2024, страховиком узгоджену суму страхового відшкодування з [PERSON] . Сума страхового відшкодування склала 156\~800 грн та буле сплачена в терміни передбачені чинним законодавством (а.с.31). Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Частинами першою, п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. За загальним правилом, не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Згідно ст. 1194 ЦК України Особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). Разом з тим, матеріали справи не свідчать про те, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника напівпричепа була застрахована на момент ДТП, тому на неї разом з роботодавцем винної особи слід покласти обов`язок з відшкодування завданої шкоди. Тому, за шкоду спричинену з вини [PERSON] мають відповідати відповідачі [PERSON] , як роботодавець винної особи та [PERSON] як власник напівпричепа не покритого полісом страхування. Про те, що [PERSON] є роботодавцем [PERSON] вказано в довідці [PERSON] та підтвердженого [PERSON] , який був допитаний як свідок, попередньо приведений до присяги та повідомлений про наслідки завідомо неправдивих показань. У частині першій статті 1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Тож, з відповідачів підлягає стягнення матеріальна шкода у розмірі 329\~096,75 грн (вартість матеріального збитку у розмірі 485\~896,75 грн 156\~800 грн сума страхового відшкодування). Згідно договору №1803Д/24 від 18.03.2024 вартість проведеного експертного дослідження судовим експертом Хоменко В.В. зробленого на замовлення ФОП [PERSON] становить 7\~000 грн (а.с.94-95), а оплата коштів підтверджується платіжною інструкцією №2703 від 18.03.2024 (а.с.98). Витрати понесені на проведення експертного дослідження також підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. Щодо стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань суд зазначає наступне. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 758/1303/15-ц (пункт 26). За ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У постанові від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (пункт 6.20). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Момент не виконання боржником обов`язку наступає направленням вимоги про виплату грошових коштів. Вказані обставини впливають на момент, з якого починається строк нарахування трьох відсотків річних, інфляційних збитків, а за відсутності вказаної інформації відсутні підстави вважати, що відповідач порушив грошове зобов`язання. Матеріали справи не містять доказів того, що ФОП [PERSON] звертався до відповідачів з вимогою про відшкодування матеріальної шкоди, тому підстав для стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань немає. Щодо стягнення упущеної вигоди, суд зазначає наступне. Між фізичною особою-підприємцем [PERSON] (орендодавець) та Приватним підприємством «КАЙМАН-К» (орендар) 15 січня 2024 року укладено договір оренди транспортних засобів №1501/24, за умовами якого в порядку та умовах, визначених цим договором, орендодавець передає орендарю в тимчасове платне користування (оренду), а орендар приймає в тимчасове платне користування (оренду) транспортні засоби, які визначені у Додатку №1 до даного Договору. Згідно п.5.1 вказаного договору, розмір орендної плати за користування транспортними засобами встановлено у розмірі 40\~000 грн за кожен місяць (а.с.99-102). Згідно переліку ТЗ, що передаються в оренду від 15.01.2024 то ФОП [PERSON] зобов`язався передати спеціалізований вантажний сідловий тягач DAF XF 440FT, д/н [NUMBER] (а.с.103). ПП «КАЙМАН-К» листом від 02.02.2024 повідомив ФОП [PERSON] про зупинення виконання фінансових зобов`язань в частині сплати орендної плати до договором №1501/24 ввід 15.01.2024, у зв`язку з не переданням автомобіля, який потрапив у ДТП та неможливістю його експлуатації (а.с.104). У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Тобто збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин, що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати. Збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, у тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди (правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі № 908/2261/17, від 31 липня 2019 року у справі № 910/15865/14 та від 30 вересня 2021 року у справі № 922/3928/20, від 30 жовтня 2024 року у справі № 757/27686/22). Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності. Крім того, позивачу (кредитору) слід довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (правові позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) та постановах Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 910/12204/17, від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18). Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18)). Звертаючись до суду з цим позовом, ФОП [PERSON] пов`язує упущену вигоду з неотриманням ним орендної плати за здачу належному йому на праві власності транспортного засобу оренду внаслідок протиправних дій [PERSON] . Для підтвердження отримання коштів за договором оренди необхідно було надати докази на підтвердження можливості ПП «КАЦМАН-К» здійснювати діяльність пов`язану з використання транспортного засобу належного [PERSON] , тобто реальність отриманих коштів, однак такі докази в матеріалах справи відсутні. При цьому, в оренду за договором передавався лише сідловий тягач, а доказів того, що ПП «КАЙМКАН-К» має напівпричеп для використання разом зі сідловим тягачем також не представлено суду. Крім того, відшкодування упущеної вигоди покладається на винну особа, якою є [PERSON] і якого за клопотанням представника позивача було виключено зі складу відповідачів. Покладення відшкодування упущеної вимоги на відвідачів є безпідставним, тому у задоволенні цих вимог позивача слід відмовити. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 та 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду оплатив судовий збір у розмірі 4\~603,75 грн, що підтверджується квитанцією від 30.04.2024 (а.с.14). У зв`язку з частковим задоволенням позову сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у розмірі 3\~360,74 грн (73% задоволених позовних вимог).

Outcome: partial