Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

До Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов вказаний позов, згідно з яким представниця позивача [PERSON] просила стягнути з відповідачки заборгованість: -за Договором № Z75.25385.006257315 від 23 січня 2020 року у розмірі 120\~903,77 гривень; -за Договором № С21.181.74083 від 28 липня 2017 року у розмірі 17 052,77 гривень; -витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 гривень; -витрати на правничу допомогу у розмірі 14 000,00 гривень. Стислий виклад позиції позивача. 28 липня 2017 року між ПАТ «ІДЕЯ БАНК» (далі - Первісний кредитор) та відповідачкою було укладено Угоду про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Крединої Картки (далі - \~Договір кредиту №1). Первісний кредитор свої зобов`язання за Договором кредиту № 1 виконав у повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти, однак вона порушила свої зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 17 052,77 гривень. Окрім того, 23 січня 2020 року між Первісним кредитором та відповідачкою було укладено договір кредиту №Z75.25385.006257315 (далі - Договір кредиту №2). Первісний кредитор свої зобов`язання за Договором кредиту № 2 виконав у повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти, однак вона порушила свої зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 120\~903,77 гривень. Право вимоги за вказаними договорами на підставі договору факторингу №22/12-2023 від 22 грудня 2023 року перейшло до позивача. Стислий виклад заперечень відповідачки. [PERSON] у судове засідання не з`явилася, вважається такою, що належним чином повідомлялась про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов у встановлений судом строк не подала. Водночас обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань». Процесуальні дії у справі. 5 березня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку позовного провадження. 2 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 28 липня 2017 року між Первісним кредитором та відповідачкою було укладено Договір №1. Пункти 3.1 та 3.2 Договору №1 визначають, що максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000,00 гривень, ліміт кредитної лінії, доступний відповідачці на момент укладання договору, становить 5 000,00 гривень. За користування кредитом відповідачка сплачує проценти у розмірі 24 % річних. 23 січня 2020 року між Первісним кредитором та відповідачкою було укладено Договір кредиту № 2. Згідно пункту 1.3 Договору №2 за користування кредитом відповідачка сплачує проценти в розмірі 9,99% річних від залишкової суми кредиту. Відповідно до пункту 5 додатку №1 Договору №2 за обслуговування кредиту Банком відповідачка сплачує плату за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі відповідно до Графіку платежів. Пункт третій Договору № 2 регламентує, що відповідачка погоджується, зо Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі ДКБОФО), тарифи та Паспорт споживчого кредиту є невід`ємними складовими даного Договору та зобов`язується виконувати їх умови, а також підтверджує, що ознайомлений з ДКБОФО і Тарифами, в тому числі з паперовими версіями розміщеними у відділенні Банку або Кредитного посередника. За Договором № Z75.25385.006257315 від 23 січня 2020 року заборгованість станом на 19 грудня 2023 року (дата відступлення) становить 120 903,77 гривень, яка складається з: -заборгованості за основним боргом 47 187,04 гривень; -заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 14 193,07 гривень; -заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 59 523,66 гривень. За Договором №С21.181.74083 від 28 липня 2017 року заборгованість станом на 19 грудня 2023 року (дата відступлення) становить 17 052,77 гривень, яка складається з: -заборгованості за основним боргом 6 000,00 гривень; -заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 11 052,77 гривень; -заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 0 гривень. Разом з цим, право вимоги щодо зазначених договір на підставі Договору факторингу №22/12-2023 від 22 грудня 2023 року перейшло до позивача. Водночас статтями\~12,\~81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Стаття 89 ЦПК України\~регламентує, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). У відповідності до приписів частини 8 статті 178\~ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами, оскільки відповідачкою у встановлений судом строк відзив на позов не подано. З фактичних обставин справи встановлено, що між відповідачкою та Первісним кредитором були укладені Кредитні договори, права вимоги за якими на підставі договору факторингу були відступлені позивачу. Частиною першою\~статті 1077 ЦК України\~передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". Разом з цим, частина 1 статті 526\~ЦК України визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 527\~ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до положень статті 1054 ЦК України за\~кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положенняпараграфа 1цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно частини першої статті 629 ЦК України договір\~є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Велика Палата Верховного Суду (справа №127/15672/16-ц) в постанові від 8 листопада 2019 року зазначила, що для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. На підставі викладеного, надавши оцінку аргументам сторін та фактичним обставинам справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пункт 3 частини 2\~статті 141 ЦПК України\~визначає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо витрат на правову допомогу, суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як встановлено, між позивачем та адвокатським об`єднанням «ПРАВОВИЙ КУРС» було укладено договір про надання правової допомоги № 02-24 від 1 липня 2024 року (далі\~- Договір). Відповідно до пункту 1.1 Договору Об`єднання бере на себе зобов`язання по наданню Клієнту за його зверненням на довгостроковій основі правової допомоги у відповідності з умовами цього договору, а Клієнт зобов`язується прийняти надану йому допомогу та здійснити її оплату у відповідності до умов Договору. Відповідно до Акту, вартість наданих послуг із правової допомоги складає 14 000,00 гривень, з яких 7 000,00 гривень за надання правничої допомоги по кредитному договору №С21.181.74083, та 7\~000,00 гривень за надання правничої допомоги по кредитному договору № Z75.25385.006257315. Відповідно до диспозиції частини шостої\~статті 137 ЦПК України\~обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З урахуванням складності справи та критеріїв реальності адвокатських витрат, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 гривень.

Outcome: partial