Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

19 грудня 2024 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради; Служба у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві радипро позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовував тим, що у цивільному шлюбі [INFO] у них з відповідачкою [PERSON] народилася донька [PERSON] . Після народження дитини позивача не було записано у графі «батько» через те що, відповідачка хотіла отримувати соціальні виплати, як матір одиначка. 03.10.2024 [PERSON] , надала згоду на те, щоб в свідоцтві про народження його записали як батька дитини [PERSON] . На даний час, позивач з відповідачкою проживає окремо, сімейного життя не ведуть, спілкування не підтримують. З 02.10.2024 року донька [PERSON] проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Дитина, знаходиться повністю на його утримані, мати не спілкується з дитиною, ніякої матеріальної допомоги не надає, не цікавиться здоров`ям, розвитком та емоційним станом доньки. Наразі, [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків, щодо піклування про дитину. Вона не бере участі у вихованні та догляді за дитиною, не забезпечує їй необхідні умови для розвитку, здоров`я та безпеки. Відповідачка вживає алкоголь та наркотичні речовини, байдужа до виконання батьківських обов`язків і нехтує інтересами дитини, створює серйозну загрозу фізичному та моральному благополуччю дитини. Така поведінка є несумісною з поняттями належного виховання, турботи та захисту прав дитини, що передбачені законодавством України. Зазначені факти стали вагомою підставою для подання [PERSON] позовної заяви з метою захисту інтересів дитини, забезпечення їй безпечного середовища для життя та розвитку, а також створення умов для належного виховання та догляду. Посилаючись на зазначені вище обставини, позивач [PERSON] просив суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її дочки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 31 грудня 2024 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради; Служба у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради про позбавлення батьківських прав прийнято до провадження. Постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. 21 лютого 2025 року до суду з органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради надіслано Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , 2018 року народження. 03 березня 2025 року до суду з органу опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної ради в м. Полтава надійшло клопотання про долучення до матеріалів цивільної справи № 945/2939/24 Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , 2018 р.н. та акт обстеження житлово-побутових умов [PERSON] . Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11 березня 2025 року закрито підготовче провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради; Служба у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради про позбавлення батьківських правта призначено справу до судового розгляду. Задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків для допиту: [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Миколаївського районного суду від 16.04.2025, в інтересах неповнолітньої дитини, витребувано з Центрального районного суду м. Миколаєва постанову Центрального районного суду м. Миколаєва у справі № 490/412/25 від 18.03.2025 та у справі № 490/5908/23 від 06.09.2023. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та суду пояснив, що проходячи військову службу у м. Миколаєві Миколаївської області познайомився з відповідачкою, стали проживати разом. У 2018 році народилась донька [PERSON] , батьком якої його не записала [PERSON] з метою отримування соціальних виплат як мати одиначка. У 2019 році розійшлись, позивач повернувся додому до м. Полтава. Спільне життя не склалось, бо відповідачка постійно залишала дитину на нього та свою матір, гуляла та веселилась, могла бути відсутньою вдома по два тижні. З донькою спілкувався, приїздив у гості, надсилав дитині подарунки. У жовтні 2024 року зателефонувала сестра [PERSON] та повідомила, що необхідно забрати доньку, бо вона «пропаде», [PERSON] стала зловживати алкогольними напоями на наркотичними засобами. Без вагань забрав дитину. Коли приїхав, у житлі була повна антисанітарія, діти [PERSON] , [PERSON] та наймолодший хлопчик занедбані, брудні, а донька одразу згодилась їхати з ним, була замкнена, не вміла ні писати ні читати. Донька повинна була навчатись у першому класі, він вислав кошти відповідачці для того, щоб вона купила все необхідне для школи, проте, як потім встановив, що дитину записали на сімейну форму навчання. Ніхто з дитиною не займався. Зараз залюбки навчається, відвідує гуртки. Відповідач підтримує зв`язок з вчителем з Миколаєва , отримують завдання і після виконання надсилають вчителю. Наступного року планує записати дитину у школу у форматі офлайн. Перед від`їздом його і [PERSON] , [PERSON] погодилась і внесла про нього відомості як про батька дитини в органах РАЦС. Вважає, що враховуючи смерть наймолодшої дитини [PERSON] , проживання [PERSON] з матір`ю загрожує її здоров`ю та життю. [PERSON] боїться навіть розмовляти про матір, повідомляла, що її били. Він же зможе забезпечити належні умови проживання та виховання дитини. Крім того позивач зазначив, що інша донька [PERSON] [PERSON] , 2020 року народження наразі також проживає зі своїм біологічним батьком, дівчата спілкуються по телефону. Разом з тим, з того часу як [PERSON] проживає з ним, [PERSON] жодного разу не зателефонувала та не поцікавилась як живе дитина, не спілкувалась з нею. За вищевказаних обставин просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник позивача адвокат Долгова Л.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав та мотивів, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи не з`явилась, 27 грудня 2024 року до суду подала заяву про визнання позову. Відзив на позовну заяву, інших заяв та клопотань до суду не подала. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради Андрєєва Олена Дмитрівна у судовому засіданні підтримала Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітньої доньки [PERSON] , 2018 року народження та суду пояснила, що на адресу Служби у справах дітей надійшла інформація про смерть малолітнього [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з цим було здійснено вихід у сім`ю. Причини смерті малолітньої точно не відомі, зі слів матері дитина подавилась їжею з бутилочки. Проте, умови проживання, які побачили члени комісії були жахливі, повна антисанітарія, вибиті шибки, бруд, неприємний запах цигарок, на підлозі розкидані фекалії тварин, дитина без догляду, розкиданні пляшки від алкоголю, у квартирі були сторонні чоловіки в алкогольному сп`янінні. [PERSON] також мала ознаки алкогольного спяніння. У приміщенні знаходилась малолітня [PERSON] , 2020 року народження. На запитання матері чи годувала дитину, матір не знала, що відповісти, зауваживши, що малеча була у її подруги, тому їй не відомо. Здавалось, що їй було байдуже через смерть своєї дитини. У той день дитину [PERSON] не вилучили, бо вони готувались до поховання, проте [PERSON] попередили, що прийдуть повторно і порадили навести лад. Також запропонували соціальний супровід, від якого [PERSON] згодом відмовилась, одразу перестала виходити на зв`язок. Повторним виходом в сім`ю встановлено, що за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] , сім`я вже не проживає, за іншими її адресами проживання (Ольшанська селищна рада) вона також не значилась. Зв`язавшись з батьками дівчат було встановлено, що діти проживають з ними, і тому [PERSON] перестали шукати. І до цього часу [PERSON] на зв`язок не вишла, долею доньок не цікавиться. Умови, в яких проживали діти загрожували їх життю та здоров`ю, а тому комісія одноголосно підтримала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітньої доньки [PERSON] . Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної ради в м. Полтава [PERSON] до суду подала заяву 03.03.2025, відповідно до якої розгляд справи просила проводити за її відсутності, при винесенні рішення просила врахувати інтереси малолітньої [PERSON] та Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітньої доньки [PERSON] . Відповідно до частин 1 та 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України(далі -ЦПК України) позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого. [INFO] народилася [PERSON] . [PERSON] і [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, що видано повторно, серії [NUMBER] (а. с. 8). З Акту обстеження умов проживання від 12 лютого 2025 року, затвердженого начальником Служби у справах дітей Київської районної в м. Полтава ради Серебряним В.В. слідує, що сім`я позивача [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Житло розміщене на четвертому поверсі п`ятиповерхового будинку, складається з двох кімнат, зі всіма зручностями. Кімната у гуртожитку приватизована. У приміщені тепло, прибрано. Є необхідні меблі, побутова техніка. У шафі сезонні речі дитини. У наявності продукти харчування та готові страви. Зроблений ремонт. У дитини власне спальне місце, стіл для навчання, канцелярське приладдя, іграшки, одяг новенький. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Стосунки у сім`ї гарні, дитина любить і тата, і маму, але з татом жити краще. Дитина комунікабельна, навчається на сімейній формі навчання. (а. с. 139). Відповідно до Висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а. с. 122-123). Згідно Висновку від 25 лютого 2025 року виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, як органу опіки та піклування, визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а. с. 136 на звороті - 138). З Висновку слідує, що під час проведення комісії у телефонному режимі спілкувались з відповідачкою [PERSON] . Вимова її була не чіткою, при відповіддях на запитання відчувалось уповільнене мислення. На запитання коли планує повернути дитину, повідомила, що на це немає коштів, бо працює неофіційно, а утримувати дитину збирається «так як і раніше». Під час опитування дитини встановлено, що вона не хоче жити з мамою, бо жити краще з батьком. Дитина розповідала, що раніше спали з мамою утрьох і вона постійно падала з дивану. Коли молодший братик уночі плакав, до нього вставала [PERSON] , бо мама спала. Крім того, під час підготовки Висновку було отримано характеристику з Миколаївської гімназії № 61 Миколаївської міської ради, з якої слідує, що до 12.09.2024 [PERSON] до занять не приступила, мати до закладу не зверталась, на телефонні дзвінки не відповідала. Після залучення ССД мати прийшла до школи, повідомила, що сім`я не має доступу до мережі Інтернет. З 26 вересня 2024 року дитина знаходиться на сімейній формі навчання. Однак, мати плани навчання не отримала, до закладу не з`явилась. Адміністрацією закладу 03 жовтня 2024 року було здійснено спробу відвідати сім`ю, проте нікого за вказаною адресою не було, про що повідомлено СЮП Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області. З метою захисту прав дитини, Виконавчий комітет вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітньої доньки [PERSON] . Відповідно до Акту обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] за адреосю: [ADDRESS] від 18.11.2024, санітарно-гігієнічні норми порушено, повна антисанітарія, речі розкидані та брудні, вибиті шибки, бруд, неприємний запах цигарок, на підлозі розкидані фекалії тварин, дитина без догляду, продукти харчування відсутні (а.с. 14). Постановою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 січня 2025 року [PERSON] визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП за ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо забезпечення належних та безпечних умов проживання відносно малолітньої [PERSON] , 2020 року народження (протокол від 18.11.2024) (а.с. 198). Відповідно до постанови судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.03.2025, [PERSON] визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП за ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо забезпечення належних та безпечних умов проживання відносно малолітньої [PERSON] , 2020 року народження (протокол від 06.01.2025) (а.с.227). Свідок [PERSON] , [INFO] у судовому засіданні повідомила, що знає [PERSON] зі школи, проживають з ним по сусідству. [PERSON] вихований, стриманий. Свідок працює вчителем, тому багато знає про дітей, їх поведінку. Відповідачку бачила один раз, коли вони з [PERSON] та донькою приїжджали до батьків [PERSON] . Уже тоді свідкові хотілось, бачивши поведінку відповідачки до своєї дитини, більшої любові та турботи. Коли Позивач привіз [PERSON] у м. Полтава, дівчинка була замкнена, похмура, не мала зовсім одягу, педагогічно запущена була. У той час дитина була вже учнем першого класу, проте не вміла ні писати, ні читати, навіть значення деяких простих слів не знала. Зараз [PERSON] ожила, залюбки вчиться, у чому їй свідок як педагог допомагає, дитина радісна, енергійна. [PERSON] дбає про доньку, заплітає коси, вчить з нею завдання. При розмові з дитиною, вона свідкові розказувала, що дуже любить свого тата, і ображена на матір, бо вона випивала і залишала дитину саму, остання недоїдала. Свідок постійно підтримує спілкування із сім`єю [PERSON] , допомагає дитині у навчанні, проте жодного разу не чула, щоб [PERSON] цікавилась долею доньки, телефонувала, приїжджала до доньки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні поясненням свідка [PERSON] і зазначила, що також є сусідкою сім`ї [PERSON] . За пів року проживання з батьком малолітня [PERSON] дуже змінилась. Зараз радісна, енергійна, активна. Дуже любить тата та дідуся, який допомагає у вихованні онуки. Жодного разу не бачила, як дитина плаче. Разом з тим, нічого про матір [PERSON] не знає, не бачила її жодного разу з того часу, як дитина стала проживати з батьком. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 за № 789-XII) та частинами 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Аналогічна норма закріплена у статті 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" (далі - Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з положеннями ст. 11 Закону сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з положеннями частин 1 - 5 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно з ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 164 СК України встановлені підстави позбавлення батьківських прав. Так, відповідно до частин 1, 3, 4 вказаної статті СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені ст. 166 СК України, зокрема, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до частин 1- 5 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. У пунктах 15, 16, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , та не виконує батьківських обов`язків по відношенню до неї, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, матеріальне забезпечення, дитину не відвідує, маючи можливість проводити час із дочкою не використовує такої можливості, виховним процесом не цікавиться, предметами першої необхідності та одягом не забезпечує, своєю поведінкою демонструє незацікавленість у возз`єднанні сім`ї, умови проживання з матір`ю створюють загрозу здоров`ю та життю малолітньої, тому суд, дослідив докази, які містяться в матеріалах справи вважає, що позивачем повністю доведено необхідність позбавлення відповідчи батьківських прав щодо її малолітньої дитини, у зв`язку з невиконанням відповідачкою своїх батьківських обов`язків, що підтверджено долученими доказами. Отже, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими. Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її дочки [PERSON] , [INFO] , у повному обсязі. Крім цього, судом установлено, що малолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом із батьком, позивачем у справі, [PERSON] і знаходиться на його утриманні. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У пункті 17 в абзаці 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд ураховує матеріальне становище дитини і платника аліментів. Будь - яких обставин, які б перешкоджали відповідачу сплачувати аліменти на утримання дочки за станом здоров`я, або з інших причин, судом не встановлено та відповідачем доказів на підвердження цих обставин суду не представлено. Отже, відповідач [PERSON] , як мати дитини, зобов`язана надавати позивачу [PERSON] матеріальну допомогу на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею повноліття. Виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову, та до досягнення дитиною повноліття. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно з положеннями ч. 6 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений при подачі позовної заяви [PERSON] в сумі 1 211 грн 20 коп. Крім цього, суд роз`яснює відповідачу, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом.

Outcome: approved