Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

ПАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах ВП «Черкаська ТЕЦ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг. В обґрунтування позову вказує, що Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» на підставі відповідної ліцензії забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси. Надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку [ADDRESS] здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ». Оскільки у цьому будинку встановлений будинковий лічильник загального обліку теплопостачання, то відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири. У період до встановлення лічильника нарахування за послуги здійснювалися згідно п.п. 40-49 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, а саме у разі відсутності будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири та з урахуванням температури повітря зовнішнього середовища, відповідно до Методики розподілу, затвердженої Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315. У квартирі [ADDRESS] не встановлено квартирний лічильник теплової енергії, тому згідно п. 24. Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу, затвердженої Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315. У квартирі [ADDRESS] встановлено лічильник обліку гарячого водопостачання, тому відповідно до п. 20 вищевказаних правил, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Типові договори приєднання на надання відповідних послуг згідно вищезазначених постанов КМУ № 830 та № 1182 опубліковані на офіційному веб-сайті Позивача за посиланням https://khimvolokno.com.ua/dogovir-na-poslugu. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в Черкаській обласній газеті «Нова Доба» (випуск від 23.11.2017 № 47). Таким чином, з боржником укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом акцепту публічної оферти відповідно до ст. 642 ЦК України. Відсутність письмового договору на надання житлово-комунальних послуг з відповідачами сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі. Згідно інформації Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради відповідач зареєстрований за вказаною адресою протягом всього спірного періоду. Відповідачі своєчасно з січня 2013 року не вносили плату за отримані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.07.2024 складає 34392,81 грн., що підтверджується листом-розрахунком по ОР № 30322102. Відповідачі, фактично споживаючи вищезазначені послуги, не надсилали позивачу жодних скарг чи претензій щодо наявності послуг, якості чи кількості їх надання. Це свідчить про те, що позивач надавав відповідачам житлово-комунальні послуги належним чином, а саме: якісно, своєчасно та у повному обсязі. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідачам нараховано 3% річних та інфляційну складову боргу. Тож, інфляційна складова боргу, яка підлягає до стягнення з відповідачів за період з 01.01.2013 по 01.02.2022 становить 15668,95 грн. та розмір 3% річних за вказаний період прострочення 3977,54 грн. Таким чином, просить стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання (постачання гарячої води) у розмірі 34392,81 грн., а також інфляційну складову боргу у розмірі 15668,95 грн. та 3% (три) відсотки річних у розмірі 3977,54 грн., а всього 54039,30 грн. А також стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Ухвалою суду від 26.03.2025 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачем [PERSON] \~08.04.2025\~до суду\~подано відзив\~на позовну\~заяву,\~у якому\~наведені заперечення щодо викладених позивачем обставин та правових підстав позову із посиланням на відповідні докази та норми права, з якими відповідач не погоджується. Так, указано, що вона, [PERSON] , проживає зі своїми двома дітьми, а саме донькою студенткою Національного університету «Львівська політехніка» [PERSON] , 2003 року народження (зареєстрована у м.Львів) та з неповнолітнім сином школярем [PERSON] , 2009 року народження, зареєстрованим за адресою [ADDRESS] . У зв`язку з повномасштабною російською військовою агресією у 2022 році нею було прийняте рішення про виїзд з дітьми за кордон, а саме до Канади. На час її виїзду за межі України ніяких повідомлень про розмір заборгованості та попереджень, що в разі несплати боргу за опалення та гаряче водопостачання Черкаська ТЕЦ буде звертатися до суду, від стягувача на її адресу не надходило. У вересні місяці 2022 року вона зі своїми дітьми виїхала за межі України та прибула до Канади, де 15.12.2022 отримала статус тимчасового резидента. У подальшому, 04.06.2023 вона повернулась до України, ніякої інформації щодо заборгованості по сплаті за послуги гарячого водопостачання вона не мала, тому у вересні місяці 2023року звернулась до абонентського відділу Черкаської ТЕЦ про здійснення перерахунку за послуги постачання гарячої води, оскільки в квартирі встановлено лічильник обліку гарячої води, а за період її перебування за межами України їй нараховувалась плата по середньому тарифу за 3-х осіб. Крім того, в абонентському відділі Черкаської ТЕЦ мною було з`ясовано, що їй було нараховано по середньому тарифу за період з 01.07.2020 по 13.10.2021, про що нею 18.09.2022 була написана та подана відповідна заява до ПрАТ «Черкаське хімволокно». Також, 18.09.2022 у абонентському відділі Черкаської ТЕЦ вона дізналася, що Придніпровським районним судом м. Черкаси у 2022 році розглядалася справа за заявою Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" в особі Відокремленого підрозділу "Черкаська ТЕЦ" про стягнення з [PERSON] боргу за оплату житлово-комунальних послуг та видано судовий наказ.. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.10.2023 по справі № 711/5266/22, судовий наказ від 02.11.2022 був скасований. Таким чином позивачу достеменно відомі всі наведені обставини та правові підстави позову. Ознайомившись з матеріалами справи, вважає, вимоги стягувача необґрунтованими, такими, що не відповідають вимогам законодавства, а тому вважає, що позов підлягає залишенню без задоволення. У порушення ст. 175-177 ЦПК України до заяви про стягнення боргу за житлово- комунальні послуги заявник не додав жодного доказу про укладання у будь-якій формі з боржником [PERSON] договору, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості саме з 01 січня 2013року, що підтверджується у позовній заяві самим позивачем, який посилається на факт приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) відповідно до типового договору приєднання, що затверджені постановами КМУ № 830 від 21.08.2019. та № 1182 та 11.12.2019. Щодо посилання заявника на публічний договір приєднання розміщений на офіційному веб сайті виконавця, який набирає чинності через 30 днів з моменту його оприлюднення, являє собою Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 1 жовтня 2021року та Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води від 13 жовтня 2021 року, затверджені відповідно постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830. Заявник просить суд стягнути борг з січня 2013 року, а Типовий індивідуальний договір розміщений на офіційному веб сайті 1 жовтня 2021р. та 13 жовтня 2021р. відповідно, тому навіть теоретично між заявником і боржником не могло бути договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг з січня 2013 по 1 жовтня 2021 та 13 жовтня 2021р. Крім того, позивач просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання окремо наголошуючи, що споживачі є дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача. Відповідно до ст. 34 Цивільного кодексу України, особа набуває повної цивільної дієздатності з 18 років. До 18 років відповідальність за оплату ЖКП несуть батьки або опікуни. Таким чином, [PERSON] , 2009 р.н., не може бути солідарним боржником відповідно ст. 34 Цивільного кодексу України, оскільки не набув повної цивільної дієздатності. Вважає, що позов про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг з 01 січня 2013 по 01 липня 2024 відповідно до листа-розрахунку наданого ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно» є безпідставним, оскільки на день подання позовної заяви про стягнення боргу минув трирічний строк позовної давності. Між тим, із позовної заяви про стягнення боргу та доданих до неї документів вбачається, що заявник звернувся з вимогою про стягнення боргу, що виник з 01 січня 2013 року. Враховуючи, ідо плата за житлово-комунальні послуги має здійснюватися споживачем щомісячно, заявлена до стягнення прострочена заборгованість є такою, що заявлена поза строком позовної давності. Згідно п. 26 правил надання комунальних послуг (Постанова КМУ № 630 від 21.07.2005), споживач оплачує послуги за фактично спожиті обсяги відповідно до квитанції, в якій він може зазначити період, за який здійснюється оплата. Тож, всі платежі які здійснювались нею з 01.03.2022 проводилися за надані житлово-комунальні послуги в межах даного періоду. Крім того, вартість послуг наданих позивачем з липня місяця 2024 року по березень 2025 року нею сплачена у повному обсязі. Разом з тим, постановою КГС Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 910/7194/19, яка визнала, що борг за ЖКП є періодичним зобов`язанням, а строк позовної давності обчислюється окремо для кожного місячного платежу. Доданий до заяви про стягнення боргу лист-розрахунок боргу по ОР № 30322102 без номера та без дати, форма якого не встановлена жодним нормативно-правовим актом, також не може вважатись належним та допустимим доказом, крім того жодним чином не підтверджує факт здійснення будь-яких господарських операцій та не є первинним бухгалтерським обліковим документом. Таким чином, позивач намагається стягнути борг виходячи за межі строкової давності. До того ж, з позовної заяви вбачається, що заявник намагається стягнути з боржника відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення. До того ж, у позовній заяві про стягнення боргу заявник порушує діюче законодавство та нормативно правові акти Кабінету міністрів України, а саме його вимога суперечить постанові від 5 березня 2022 р. № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», а саме п.1 «Установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги», відповідно до якої забороняється не тільки нарахування, а і стягнення. Позивач подає заяву про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг у період дії воєнного стану в Україні. Позивач окремо наголошує на тому, що інфляційна складова боргу та 3% річних нараховані за період до січня 2022 року, до введення воєнного стану, тобто за межами строку позовної давності. Також, у додатках до заяви про стягнення боргу та у матеріалах справи відсутні будь-які докази направлення їй повідомлень про заборгованість, оскільки позивач наголошує на тому, що чинним законодавством такого обов`язку на нього не покладено. Позивач із цим питанням вже звертався до суду та Придніпровським районним судом м. Черкаси 02.11.2022 видано судовий наказ №711/5266/22 за заявою Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» про стягнення з [PERSON] заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 33510,04 грн., який був скасований ухвалою у провадженні № 2-с 711/24/23 від 04.10.2023. Позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, достовірно знав, що строк позовної давності для пред`явлення вимог минув, про що свідчить ухвала Придніпровського районного суду у провадженні № 2-с 711/24/23 від 04.10.2023, у якому відповідач прямо повідомив про закінчення строку позовної давності та про заперечення проти можливих вимогу майбутньому. Незважаючи на наявність відповідної інформації, позивач подав позов у суд, завідомо усвідомлюючи, що заявлені ним вимоги є безперспективними та не підлягають задоволенню, що свідчить про недобросовісну поведінку та зловживання правом на звернення до суду. У зв`язку з цим просить суд відмовити позивачу у стягненні з відповідача судових витрат, оскільки їх понесення є наслідком недобросовісного процесуального поводження з боку позивача. У зв`язку з підготовкою правової позиції у справі та складанням відзиву на позовну заяву, нею було понесено витрати на оплату правничої (юридичної) допомоги у сумі 3000,00 грн. На підставі викладеного, просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та стягненні судового збору за подання позовної заяви про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 3028,00 грн. Ухвалою суду від 02.05.2025 провадження у справі в частині позовних вимог до відповідача [PERSON] закрито. У судовому засіданні представник ПрАТ «Черкаське хімволокно» Поліщук А.Б. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. При цьому додатково пояснив, що позовна заява до суду подана позивачем відповідно до кількості зареєстрованих осіб, оскільки в ході розгляду справи з`ясувалось, що [PERSON] є неповнолітньою особою, то провадження у справі в частині вимог до останнього закрито. Щодо викладених у відзиві відповідачем [PERSON] обставин зауважив, що відповідачем не було повідомлено позивача про непроживання за указаною у позовній заяві адресою та про виїзд її разом з дітьми за кордон. Так, дійсно у цій квартирі встановлено лічильник, однак показники відповідачі не передавали, тож нарахування за надані послуги здійснювались по нормі. У 2023 році відповідачка звернулася до позивача із листом про здійснення перерахунку, і у вересні 2023 року зробили перерахунок на суму 9835,43, що відображено у розрахунку, який додано до позовної заяви. Також враховано суму субсидії та платежі, які одночасно сплачувалися відповідачкою. Щодо строків позовної давності, то відповідачка вказує, що сплачувала за надані послуги з 2022 року, проте доказів сплати до суду не надано. Окрім цього, у 2022 році позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу, однак за заявою відповідачки виданий судовий наказ було скасовано та позивачу роз`яснено право звернення до суду із такими вимогами у порядку позовного провадження. Отже, скориставшись своїм правом позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за надані послуги за той самий період. Водночас з наданого розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем періодично проводилася проплата у більшому розмірі, аніж нарахування, що свідчить про наявність боргу. Таким чином вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, до початку розгляду подала відзив на позов, у якому просила відмовити у повному обсязі. Суд, враховуючи заяву представника позивача, дослідивши письмові докази встановив такі обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено відомостями з департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради від 30.05.2025. За вказаною адресою відповідач отримує послуги з теплопостачання від ВП «Черкаська ТЕЦ», відкритий О/Р [NUMBER] , але не сплачує щомісячну оплату за централізоване опалення, про що свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості. Згідно з розрахунком Черкаської ТЕЦ, заборгованість по ОР № 30322102 за адресою [ADDRESS] , по оплаті за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання з січня 2013 року станом на 01.07.2024 становить 34392,81 грн. Основні засади організаційних, господарських відносин між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною, особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (яка діяла на час виникнення правовідносин, але втратила чинність на час розгляду справи по суті). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. (п. 2 ч. 1 ст. 5 цього ЗУ). Споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Статтями 7, 8 вказаного вище Закону визначені права та обов`язки споживачів й виконавця комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством і умовами договорів, а обов`язком споживача - є укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплата наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. При цьому, п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. За змістом ст.ст. 67-68, 162 ЖК України наймач чи власник житла зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги по затвердженим тарифам. Плата за комунальні послуги вноситься щомісячно. Крім того, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Щодо відсутності укладеного між сторонами договору про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води слід зазначити наступне. Частиною 1 статті 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 цього ж Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений у п. 5 ч. 2 ст. 7 «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18), а також у постанові Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №522/2625/16-ц. Отже, з моменту надання позивачем споживачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами виникли правовідносини, які полягають у виконанні споживачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст. ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Що стосується застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, а саме, з розрахунку заборгованості за О/Р № 30322102 до стягнення з відповідачів підлягає борг, який станом на 01.07.2024 складає 34392,81 грн. З указаного розрахунку також вбачається, протягом всього строку виникнення заборгованості відповідач періодично вчиняла дії, що свідчать про визнання ним заборгованості перед підприємством, а саме здійснювалась оплата за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання періодично та в більших обсягах ніж нарахування, зокрема: у грудні 2013 року, у травні 2015 року, у березні, червні, жовтні 2016 року, січні, серпні, березні, серпні 2019 року, жовтні, листопаді 2021 року, лютому 2022 року, грудні 2023 року, березні, травні 2024 року. Крім того, протягом усього періоду з січня 2013 року по 01.07.2024 року зараховано субсидію, надану відповідачу за житлово-комунальні послуги за даною адресою. Слід також зазначити, що свого розрахунку заборгованості на спростування того, який наданий позивачем, відповідачем надано не було, як і не доведено, що оплата відповідачем загальної заборгованості була у більшому розмірі, ніж зарахована позивачем здійснена в рахунок погашення заборгованості чи сплачена як аванс за послуги позивача за наступний місяць. Отже, з огляду на вказане, на думку суду, своїми діями відповідач перервала строк позовної давності. Разом з тим, відповідно до доданої до матеріалів справи копії ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.10.2023 у справі № 711/5266/22 (провадження № 2-с/711/24/23), скасовано судовий наказ від 02.11.2022, виданий за заявою Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 33510,04 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 15668,95 грн. та 3 % річних у розмірі 3977,54 грн., а всього 53156,53 грн. У вказаній ухвалі судом роз`яснено заявнику (стягувачу), що він має право звернутися до суду із тими самими вимогами у порядку спрощеного позовного провадження. Тож позивач, скориставшись своїм правом, звернувся до суду із даною позовною заявою. З огляду на викладене, підстав для задоволення заявленої вимоги про необхідність застосування строків позовної давності про стягнення заборгованості за централізоване опалення та гаряче водопостачання суд не вбачає. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем надано розрахунок інфляційних втрат в сумі 15668,95 грн. та трьох процентів річних у сумі 3977,54 грн., у зв`язку із простроченням відповідачем оплати комунальних послуг. З приводу заперечення відповідача [PERSON] , зазначених у відзиві на позовну заяву, щодо заборони стягнення інфляційних нарахувань 3% річних у період воєнного стану в Україні, який введено з 24.02.2022 та діє і на час винесення рішення суду, зазначає таке. Дійсно, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року, введений воєнний стан у подальшому було продовжено до сьогодні. Отже, на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану відповідач звільняється від сплати інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, які були нараховані з 24 лютого 2022 року. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, розрахунку інфляційних та 3% річних по О/Р № 30322102, інфляційна складова боргу в сумі 15668,95 грн. та 3% річних у розмірі 3997,54 грн. нараховані за період з липня 2013 року по січень 2022 року, тобто до початку введення воєнного стану в Україні. Таким чином, на думку суду, розрахунок позивача інфляційних втрат та трьох відсотків річних, що міститься у матеріалах справи є вірним та таким, що підлягає до задоволення. З огляду на викладене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, враховуючи доводи та докази, на які послалася відповідачка, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог, до стягнення з відповідачки підлягає заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 34392,81 грн., а також інфляційна складова боргу у розмірі 19666,49 грн. та 3% (три) відсотки річних у розмірі 3997,54 грн., що разом складає 54039,30 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду згідно платіжної інструкції № 981 від 21.10.024, у розмірі 3028,00 грн., оскільки відповідачем не надано відомостей щодо наявності у неї пільг щодо сплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved