Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

09 вересня 2024 року представник позивача адвокат Манова І.М. звернулася до Саратського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] , треті особи: орган опіки та піклування Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області, в якому з урахуванням уточнень просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком, [PERSON] , за адресою його місця проживання: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтувала тим, що у шлюбі народилось двоє дітей: донька, [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , які на цей час є неповнолітніми. Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 31 січня 2019 року, шлюб між сторонами було розірвано. Більше чотирьох років, як мати дитини фактично самоусунулася від виховання та утримання дітей, виїхала проживати до іншої країни, в телефонному режимі постійно погрожує забрати дітей до Англії, після розірвання шлюбу діти проживають разом з батьком, перебувають на його повному утриманні та виховані. Діти знаходяться на повному утримані батька, він відвідує школу, вчить уроки з сином, співпрацює з вчителем, реалізує поради у відносинах з дитиною, піклується його здоров`ям, займається його харчуванням. Старша донька вже навчається у фаховому коледжі Міжнародного гуманітарного університету, на 3 курсі денної форми навчання. Враховуючи свій вік може самостійно обирати з ким з батьків їй проживати. Через постійні сварки з відповідачкою з приводу вибору країни проживання для малолітнього сина, [PERSON] , просить визначити місце проживання з батьком. Ухвалою судді Саратського районного суду Одеської області від 16 вересня 2024 року позовну заяву залишено без руху, з наданням позивачу строку для усуненння недоліків. 24 вересня 2024 року представником позивача адвокатом Мановою І.М. усунунті зазначені недоліки в ухвалі судді від 16 вересня 2024 року. Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 25 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в загальному позовному провадженні. Ухвалою суду від 04 грудня 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні 15 січня 2025 року представник позивача [PERSON] - адвокат Манова І.М. позов підтримала з підстав викладених у ньому, у судове засідання 14 травня 2025 року позивач та його представник не з`явились, від представника адвоката Манової І.М. надійшла письмова заява в якій вона просила позов задовольнити та 14 травня 2025 року провести судовий розгляду за їх відсутності. У судовому засіданні 15 січня 2025 року [PERSON] пояснив, що з 17 грудня 2018 року діти залишились із ним. Працює і повністю дітей забезпечує. Садочок, школа, все було на ньому. Між ним та відповідачкою, після того як [PERSON] підріс, почали виникати конфлікти, відповідачка почала говорити, що дітей забере до Англії. Він був у рейсі, а коли повернувся дружина залишила йому дітей, [PERSON] було 2 роки і 9 місяців, вона поїхала до Німеччини, в подальшому переїхала до Англії, де мешкає та перебуває. Спочатку відповідачка добровільно погоджувалась, щоб діти були із ним, а коли [PERSON] підріс, вона казала що забере дитину. На початку війни відповідачка почала говорити, що забере дітей і не факт, що поверне їх до країни. Коли відбирались пояснення під час надання висновку органу опіки і піклування, старша донька просила, щоб він їх не віддавав. Він категорично проти того, щоб розлучати дітей. Також всі конфліктні ситуації були виключно між ним та відповідачкою. Відповідачка телефонує, спілкується з дітьми. Він відвідує батьківські збори, приводить дитину до школи. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала заяву відповідно до якої просила справу розглядати у її відсутність, врахувати її думку, оскільки проти задоволення позову заперечує, бажає щоб син проживав разом із нею. Зазначає, що вони із позивачем разом не проживають. Вона проживає у Великій Британії в м. Лансфорд на грибній фермі, отримує офіційну заробітну плату у розмірі 60000 грн, цих коштів достатньо для забезпечення всіх необхідних умов для проживання за кордоном. До України вона приїжджає 2 рази на рік. Кожного разу вона ставить питання забрати дитину за кордон. Там для дитини більше можливостей. З цього приводу кожного разу між ними виникають суперечки. Позивач сина не віддає. Добровільно це питання вони вирішити не можуть. Також, 08 травня 2025 року до суду надійшла повторна заява [PERSON] , в якій вона просить справу розглядати за її відсутності і надає копію паспорту на підтвердження її перебування на даний час за кордоном. Представник органу опіки та піклування Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області, у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутністю третьої особи. Судом 15 січня 2025 року в присутності психолога [PERSON] була опитана дитина, [PERSON] , [INFO] , який зазначив, що йому 8 років, він любить математику, він живе в Сараті в майбутньому він стане програмістом. У нього велика родина: бабуся, мама, тато, він і сестра. Бажає, щоб усі були разом. Матуся приїжджає 2 рази на рік, і він може зробити їй подарунок, якщо в неї вихідний день, то вона може йому подзвонити. До Англіїї , мама не запрошувала, він дуже погано знає англійську мову. В Одесі вони завжди втрьох: мама, сестра та він. Тато та бабуся дбають про нього. Також, судом 14 квітня 2025 року була допитана свідок [PERSON] , яка суду пояснила, що батьки розлучились коли їй було 11 років. Мати поїхала за кордон, брату було 2,5 років. Спочатку жили у хрещеної, тато на той час був у рейсі, потім приїхав тато та забрав їх. Пізніше вона переїхала жити до м.Одеси через навчання. Брат живе із татом і вона періодично також. Тато з усім допомагав та забезпечував побут. Брат із татом живуть в [ADDRESS]. Мама вже більше 6 років за кордоном. Бачимось раз на півроку, коли мама приїжає до м.Одеса на декілька тижнів. Про конфлікти батьків їй нічого не відомо, мама у 2022 році говорила щоб вона та брат поїхали до неї, однак вони сказали, що їм краще тут із татом. Мама приїжджає раз на півроку, два тижні брат із нею перебуває в м.Одеса. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та його представника, заслухавши думку дитини, пояснення свідка [PERSON] , дійшов таких висновків. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16 лютого 2016 року відділом реєстрації актів цивільного стану Саратського районного управління юстиції в Одеській області, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 31 січня 2019 року шлюб укладений 17 листопада 2007 року між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 20 червня 2023 року для дітей створені всі умови для проживання та розвитку. Є окремі кімнати які повністю мебльовані. Продукти харчування та речі особистого вжитку в наявності. Під час бесіди діти виявляли бажання проживати з батьком. Відповідно до висновку про доцільність визначення проживання малолітніх дітей: доньки, [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання батька, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] затвердженим рішенням виконавчого комітету Саратської селищної ради від 05 липня 2023 року № 632, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітніх дітей разом батьком. Відповідно до довідки №500 від 20 червня 2024 року [PERSON] , [INFO] дійсно проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та до складу родини входять: [PERSON] , [INFO] - донька; [PERSON] , [INFO] - син. Згідно характеристики від 18 червня 2024 року виданої Саратським ліцеєм Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області на [PERSON] , учня 2-Б класу, [PERSON] , [INFO] , навчається в Саратському ліцеї з 1 вересня 2022 року. Зарекомендував себе як дисциплінований та старанний учень. Має хороший фізичний і розумовий розвиток. Програмний матеріал засвоює швидко, ґрунтовно. Читає цілими словами, з відповідною інтонацією, пояснює зміст прочитаного і висловлює власне ставлення до нього. Пише прості тексти про свої думки, враження, спостереження. Додає і віднімає числа в межах 100 з переходом через розряд. Розв`язує прості і складені задачі, визначає час за годинником. Має розлогі знання про навколишнє середовище, описує об`єкти та явища живої і неживої природи та пояснює взаємозв`язки між ними. Охоче бере участь у груповій роботі. [PERSON] подобається математика, англійська мова, інформатика. До виконання громадських доручень учень ставиться сумлінно Товариський , ввічливий, завжди свідомо виконує правила поведінки. Батько [PERSON] завжди відвідує батьківські збори, цікавиться навчання сина, входить до складу батьківського комітету. Також судом досліджені документи щодо стану здоров`я дитини. Відповідно до копії закордонного паспорта [PERSON] станом на дату розгляду справи остання перебуває за кордоном. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини з огляду на об`єктивні обставини спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції про права дитини, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Отже, при вирішенні питань про місце проживання дітей у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні ЄСПЛ «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, головним критерієм при вирішенні таких справ у першу чергу є інтереси дитини, а вже тільки потім право батьків. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага, в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини, приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи вимоги статті 51 Конституції України, статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, статті 7 СК України, а також положення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення указаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (частина четверта статті 29 ЦК України). Фізична особа може мати кілька місць проживання (частина шоста статті 29 ЦК України). Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (частини перша та третя статті 160 СК України). При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Як на підставу своїх вимог про визначення місця проживання дитини, позивач посилається на існування між сторонами спору щодо місця проживання дитини, оскільки відповідачка неодноразово наголошувала на тому, що приїде та забере сина до Англії. У матеріалах доданих до висновку комісії з питань захисту прав дитини Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області про доцільність проживання малолітньої дитини разом з батьком, також зазначено, що в телефонному режимі із мамою [PERSON] , встановлено, що вона найближчим часом не планує повертатись до України, тому не заперечує проти визначення місця проживання її дітей разом із батьком, про що нею була написана відповідна заява від 15 червня 2023 року. У своїй заяві [PERSON] зазначає, що бажає щоб син проживав разом із нею та має необхідні джерела доходів для забезпечення належного проживання дитини у Англії. Як на підставу своїх вимог про визначення місця проживання дитини позивач зазначає, що між ним та відповідачкою існує спір щодо місця проживання сина, відповідачка у розмовах погрожує забрати дитину. У своїй заяві від 14 травня 2025 року відповідачка зазначає, що наразі дитину вона забрати не може, однак у разі такої можливості вона в подальшому буде звертатись до суду. Аналіз національного законодавства вказує на те, що втручання суду у вирішення питання щодо місця проживання дітей має відбуватись у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, задля сторонньої оцінки обставин, що визначені ч. 2 ст. 161 СК України. У даній справі вибуття матері дитини за межі України, залишення дитини в Україні з батьком має істотне значення для визначення місця проживання малолітньої дитини, батьки якої розлучилися та проживають окремо. Нотаріально посвідчений договір між батьками дитини щодо місця проживання малолітньої дитини відсутній. Сторони в подальшому не позбавлені права за необхідності та зміни обставин переглянути питання визначення місця проживання спільної дитини. У судовому засіданні встановлено, що мати відвідує сина 2 рази на рік та вони разом проводять час у м.Одеса. Зазначені обставини свідчать проте, що батьки малолітнього хлопчика з повагою відносяться до виконання кожним з них батьківських обов`язків щодо виховання та спілкування з дитиною. Також судом встановлено, що батьки малолітнього [PERSON] проживають окремо, відповідач з 2018 року проживає за межами України, дитина проживає з батьком. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Отже, матеріалами справи встановлено, що дитина проживає з батьком, який забезпечує дитині належні умови для проживання, розвитку та навчання, що в повній мірі відповідає та не суперечить інтересам дитини, судом враховується те, що батьки добросовісно та відповідально ставляться до своїх батьківських обов`язків, разом з цим, з урахуванням принципу розумності та забезпечення максимального урахування інтересів дитини, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог, оскільки задоволення позову шляхом визначення місця проживання дитини з батьком, буде відповідати максимально можливим інтересам дитини. Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом не вирішується питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат, оскільки позивачем не було заявлено вимогу щодо розподілу судових витрат.

Outcome: approved