Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав стосовно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та [PERSON] перебували у фактичних відносинах без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народився спільний син [PERSON] . З моменту народження спільної дитини відповідач бачився із сином [PERSON] лише один раз у 2021 році, коли дитині був 1 рік 6 місяців. З 2021 року і по сьогоднішній день [PERSON] жодної участі у вихованні та утримання дитини не бере, не цікавиться життям сина, не виявляє бажання бачитися і спільно проводити час. Відповідач свідомо уникає виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього [PERSON] і не має наміру цього змінювати. На сьогоднішній день [PERSON] проживає з матір`ю у с. Почино-Софіївка Магдалинівського району Дніпропетровської області, куди він переїхав разом з матір`ю з початку повномасштабного вторгнення. До цього вони разом проживали за зареєстрованим місцем проживання дитини, а саме за адресою [ADDRESS] . Позивачем в інтересах малолітнього сина було укладено декларацію з сімейним лікарем, що свідчить про те, що мати опікується та хвилюється за стан здоров`я своєї дитини. На сьогоднішній день позивач перебуває у законному шлюбі з іншим чоловіком, [PERSON] , який прихильно ставиться до малолітнього [PERSON] . Цікавиться його життям, бере активну участь у його вихованні та утриманні, робить все можливе, щоб стати справжнім прикладом для підростаючого [PERSON] . Відповідач по справі належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, не має бажання брати участь у спілкуванні, вихованні та утриманні свої дитини. З огляду на це, позивач вбачає за можливе просити суд позбавити відповідача батьківських прав стосовно спільного малолітнього сина [PERSON] . Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24.02.2025 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та на 24.03.2025 року призначено підготовче засідання у справі, 24.03.2025 - відкладено підготовче засідання до 25.04.2025, 25.04.2025 за клопотанням представника позивача продовжено строк підготовчого засідання на 1 місяць, 25.04.2025 - оголошено перерву до 14.05.2025. 23.04.2025 на адресу суду надійшла заява відповідача [PERSON] в якій він визнає позовні вимоги в повному обсязі, проти позбавлення батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] не заперечує. 06.05.2025 від позивача [PERSON] надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі та позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 14.05.2025 в підготовчому судовому засіданні представник позивача [PERSON] , яка бере участь в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримала. Представник третьої особи Магдалинівської селищної ради Самарівського району Дніпропетровської області Володимир Дробітько надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, суд дійшов висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що батьками дитини [PERSON] , [INFO] є батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження дитини Серії [NUMBER] (а.с.17). З витягу з Реєстру Охтирської територіальної громади від 16.01.2025 [PERSON] , [INFO] , з 20.12.2019 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства Магдаленівської селищної ради від 13.02.2025, [PERSON] , [INFO] , мешканець [ADDRESS] , знаходиться на обліку в Почино-Софіївському АЗПСМ. Систематично проходить медичні огляди, щеплений згідно календарю щеплень (а.с.20). Відповідно до характеристики Почино-Софіївського лицею Самарівського району Дніпропетровської області Магдалиніської селищної ради стосовно [PERSON] , [INFO] , вихованця різновікової групи дошкільного відділення Почино-Софіївського ліцею Магдалинівської селищної ради, [PERSON] проживає з матір`ю та вітчимом. Мати і вітчим приділяють увагу вихованню [PERSON] , підтримують зв`язок з вихователями, цікавляться його перебуванням у дошкільному закладі. Хлопчик завжди добре і охайно одягнений, дотримується гієни. Батько дитини [PERSON] , у вихованні [PERSON] участі не приймає, успіхами [PERSON] не цікавиться, батьківські збори не відвідує, на контакт з вихователями не виходить. Приводить і забирає дитину його мати [PERSON] . Усі нагальні питання стосовно навчально-виховного процесу, оплати за відвідування дитиною вирішуються виключно з його матір`ю (а.с.21-22). Позивачем в інтересах малолітнього сина [PERSON] було укладено декларацію з сімейним лікарем (а.с.23). [PERSON] , [INFO] , уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 23 серпня 2024 року Новомосковським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 497, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] (а.с.24). [PERSON] 03.03.2022 уклала договір оренди житла (будинку) за адресою [ADDRESS] (а.с.25-27). Згідно інформації КНП «Магдалинський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 12.03.2025 № 148 [PERSON] , [INFO] має підписану декларацію з сімейним лікарем Почино-Софіївської АЗПСМ - [PERSON] , дитину систематично приводить мати на проходження медичних оглядів та щеплення згідно календаря щеплень. Сімейний лікар батька дитини не бачив жодного разу (а.с.64). Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Магдалинівської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно сина [PERSON] , [INFO] , який затверджений рішенням Виконавчого комітету Магдалиніської селищної ради Самарійського району Дніпропетровської області від 06 травня 2025 № 1821, вбачається - вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] (а.с.105-107). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1 ст. 155 СК України). Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Оцінюючи доводи сторони позивача, в тому числі поведінку батька до і після подання позову про позбавлення його батьківських справ, судом встановлено таке. Згідно заяви завіреної приватним нотаріусом Стрельцовою О.О., батька малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , зазначено - перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи за своєю справжньою волею без стороннього фізичного та морального тиску, розуміючи значення та правові наслідки своїх дій, відмовляється від подальшого виховання та утримання свого малолітнього сина, [PERSON] , та надає добровільну безумовну згоду на усиновлення його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , громадянином України, [INFO] , та надає згоду на зміну в Єдиному Державному реєстрі актів цивільного стану громадян прізвища та по батькові його сина, а також на вирішення питань про подальшу долю його малолітнього сина за його відсутності. Суть згоди на усиновлення, умови, наслідки її надання, право на відкликання згоди, передбачені ст. 217, 232 Сімейного кодексу України, йому нотаріусом роз`яснено. Йому також роз`яснено, що угода про надання усиновлювачем плати за згоду на усиновлення дитини є нікчемною і не може бути підставою для кримінальної відповідальності за ст. 149, 169 Кримінального кодексу України. У ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У рішенні від 16.07.2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06). У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» Суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Суд, вирішуючи цей спір, на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). […] Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. У постанові Верховного Суду від 29.09.2021 року у справі № 459/3411/18, провадження № 61-10531св21, Верховний Суд дійшов висновку, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено ст. 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків/одного з батьків батьківських прав (постанова Верховного Суду від 26.01.2022 року у справі № 203/3505/19). З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності та враховуючи заяву відповідача, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у зв`язку з чим слід позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав стосовно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1211, 20 грн.

Outcome: approved