Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про захист честі та гідності, стягнення моральної шкоди. В позові\~зазначає,\~що він\~та його\~родина є внутрішньо переміщеними особами та з 01 вересня 2022 року поселилися в соціальному готелі для внутрішньо переміщених осіб. Їх сусідами є [PERSON] та її співмешканець [PERSON] , які проживають поруч в квартирі [ADDRESS] . Навесні 2023 року, впродовж 2-х місяців, вони неодноразово зверталися до адміністрації зі скаргами по факту того, що в кв. [ADDRESS] постійно відчинені двері та вони не можуть зайти до себе в квартиру чи вийти з неї, щоб не пошкодити свої чи сусідські двері, разом з тим жодних заходів впливу адміністрація гуртожитку на відповідачів не здійснила. 08.06.2023 він вийшов на балкон і побачив [PERSON] , яка стала на нього кричати, ображати нецензурною лайкою і погрожувати за те, що вони скаржаться на неї, все це відбувалося на очах у інших мешканців. Також в цей день було день народження їх сина [PERSON] , вони дітям купили полуницю, а [PERSON] її навмисно зачепила ногою і ще й потопталася, що дитину дуже засмутило, а вже на ранок 09.06.2023 у них було пошкоджено авто, а саме порізані колеса. [PERSON] почала про нього розповідати плітки, в тому числі, що він не тільки ображає жінок, а б`є і ображає свою дружину і дітей. 19.02.2024 співмешканець [PERSON] - [PERSON] побачив його у вікні і покликав на вулицю, щоб він вийшов на двір з ним поговорити, але він відмовився, на що останній почав погрожувати фізичною розправою, кричав, що спалить машину разом з ним. Потім разом із своєю співмешканкою і її подругою почали грюкати в їх двері і ображали його нецензурними словами, [PERSON] погрожувала, що отруїть їхню собаку. Вони з дружиною неодноразово зверталися до органів поліції із заявами щодо неправомірних дій відповідачів. Крім тогою, [PERSON] , 17.03.2024 о 01:00 годині ночі грюкав в двері, на ранок дружина звернулася із заявою до поліції. З цього приводу останнього було притягнуто 22.05.2024 до відповідальності за ч.1 ст. 182 КУпАП. Відповідачі принижують його честь та гідність та його сім`ї, чим завдали моральних страждань. Після вказаних подій він втратив роботу, до нього, як до перукаря перестали ходити клієнти, погіршилося здоров`я дітей та вони були змушені звертатися за психологічною допомогою для них. Після пережитого почав страждати безсонням, відчувати страх, безсилля та пригніченість. В результаті протиправних дій відповідачів, погіршився його стан здоров`я та якість життя. При цьому, висловлена відповідачем інформація є негативною, дискримінаційною та такою, що порушує його особисті немайнові права, суперечить встановленим правилам поведінки та моралі, а її розповсюдження змушує оточуючих сумніватися у моральних та фізичних якостях його, як особистості. Враховуючи, що приниження відповідачами честі та гідності відбувалося в присутності сторонніх осіб, перенесений стрес та глибину душевних страждань, негативні наслідки для психологічного здоров`я та емоційного стану, вважає, що йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 100 000 грн. На підставі вище викладеного він вимушений був звернутися до суду та просить визнати неправомірні дії відповідачів, які принижують його честь і гідність та стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі по 50000 грн. з кожного. Відповідачі [PERSON] \~та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, причини неявки невідомі, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду відповідачі не подали, жодних заяв чи клопотань не надіслали. Судом вжито передбачених процесуальним законодавством заходів для повідомлення відповідача, про час та місце розгляду справи, зокрема, направлення судових повісток за адресою, вказаною у позові. Крім того, на офіційному сайті Судової влади http://court.gov.ua/assignments/ в розділі «Список судових справ, призначених до розгляду» дата та місце розгляду справи були вказані одразу після призначення справи до розгляду в судовому засіданні.\~ Частина 1 статті 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно статті 281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Суд у судовому засіданні, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідачів, враховуючи наявність підстав, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві та просила їх задоволити. Позивач в судовому засіданні просив позов задоволити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що на той час він працював директором Комплексу надання соціальних послуг вразливим особам. До нього звернулася [PERSON] зі скаргою, що [PERSON] погрожував натравити на неї собаку. Ним було опитано мешканців будинку, де проживають зазначені особи, та даний факт не підтвердився. Більше нічого по даній справі пояснити не може. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідка, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.\~4\~ЦПК\~України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.\~13\~ЦПК\~України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] разом з сім`єю є внутрішньо-переміщеними особами та з 01.09.2022 тимчасово проживають в соціальному готелі Комплексу надання соціальних послуг вразливим особам. У позові позивач посилається на те, що з сусідами [PERSON] та її співмешканцем [PERSON] , які проживають поруч в квартирі [ADDRESS] , виникали конфлікти та непорозуміння, відповідачі виражалися нецензурною лайкою на його адресу, ображали, погрожували, поширювали плітки, порушували спокій його сім`ї, тобто вчиняли дії, що принижували його честь та гідність. Відповідно до характеристики, що надана директором Комплексу надання соціальних послуг вразливим особам на [PERSON] вбачається, що в останнього наявний довготривалий конфлікт з сусідами на поверсі, він неодноразово скаржився адміністрації на запах тютюну із помешкання сусідів, недотримання тиші, ініціювання конфліктів з їх боку, псування особистого майна, тощо. В свою чергу, інша сторона конфлікту подавала скарги на [PERSON] через безпідставні, на їх думку звинувачення, виклики поліції та небажання вирішити конфлікти в приватній розмові, а також погрози нацькувати собаку. [PERSON] вважає це наклепом, про що повідомив адміністрацію. [PERSON] звертався із заявою стосовно конфліктів, які виникли з [PERSON] та [PERSON] до Управління праці та соціального захисту населення та отримав з Управління відповідь про те, що з сім`єю [PERSON] проводилися профілактичні бесіди та роз`яснювальна робота щодо порушення існуючих правил поживання в місці тимчасового проживання ВПО та дотримання добросусідських відносин. Також Уманським РУП ГУНП в Черкаській області були зареєстровані в ЄО за № 6737, № 3324, № 6820, № 2638, № 3375, № 9320, № 9326, матеріали стосовно виникнення конфліктних ситуацій між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , однак матеріалами перевірки встановлено відсутність у діях вищевказаних осіб ознак кримінального правопорушення, що підтверджується долученими документами до матеріалів справи. У статтях 28, 68\~Конституції України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Разом з тим у статті 34\~Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Враховуючи наведене, беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України\~та статті 277\~ЦК України\~кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Разом з тим, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. До відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі. При цьому, неправомірна поведінка Ї це неналежна або протиправна поведінка, мотивована умисною чи навмисною метою або упертою байдужістю до наслідків своїх вчинків. Це дія, яка заборонена, або невиконання того, що вимагається. Неправомірні дії можуть спричинити шкоду здоров`ю чи добробуту іншої людини. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно зі статтею 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Частиною другою статті 16 ЦК України серед інших передбачені такі способи захисту цивільних прав та інтересів як: 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 9) відшкодування моральної (немайнової шкоди). Згідно з ч. 1 статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1(надалі - постанови Пленуму ВСУ) судам роз`яснено, що статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Тож, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачами або ж вчинення ними неправомірних дій, що призвели до приниження його честі та гідності. Під час перевірки обставин справи судом досліджено надані позивачем докази, зокрема копії матеріалів справ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області по зверненню [PERSON] на неправомірні дії [PERSON] та [PERSON] . Встановлено, що працівниками правоохоронного органу були перевірені факти та обставини, зазначені [PERSON] , та в разі їх підтвердження мали б бути застосовані відповідні заходи кримінально-правового характеру, однак матеріалами перевірок встановлено відсутність у діях [PERSON] та [PERSON] ознак кримінального правопорушення. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що наведена відповідачами інформація є фактичним твердженням, а також не доведено факт розповсюдження відповідачами недостовірної інформації відносно позивача, що порушує його честь, гідність. Будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Вказана позивачем інформація є оціночним судженням позивача, яке не містить фактичних даних, зокрема є критичною оцінкою позивача, оскільки спричинена конфліктними взаємовідносинами між позивачем та відповідачами, у зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка зазнала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються критерії розумності і справедливості. Статтею 280 ЦК України встановлено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та/або моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Моральна шкода полягає, зокрема у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно пункту 3 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Однак, всупереч ч.1 ст. 81 ЦПК України, позивач не надав суду належних та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідачами вчинені неправомірні дії, які принижують його честь та гідність, та він зазнав моральних страждань. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог про захист честі, гідності, суд вважає, що позов в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає

Outcome: dismissed