Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

представник позивача звернулася до суду з позовом, у якому просила: позбавити [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Воронєж Російської Федерації, батьківських прав відносно його малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Воронєж російської федерації, на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 02 квітня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 24.02.2025 прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 04.04.2025 закрито підготовче провадження у справі призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали з мотивів та підстав, викладених у ньому, проти ухвалення заочного рішення не заперечили. Представник третьої особи не заперечила щодо задоволення позовних вимог, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач у судове засідання з розгляду даної справи повторно не прибув із невідомих причин, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомленим шляхом публікації оголошення про виклик у судове засідання на офіційному веб-порталі Судової влади України «Личаківський районний суд м. Львова» в мережі Інтернет - http://court.gov.ua, від нього не надходила заява про розгляд справи без його участі. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у справі матеріалів та постановити заочне рішення. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 265, 281, 282 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 22 жовтня 2016 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] було укладено шлюб, який був зареєстрований територіальним відділом РАЦС Комінтернівського району м.Воронєж управління РАЦС Воронєжської області - актовий запис №1614 від 22.10.2016 року. Під час шлюбу у сторін народилась дитина: - [PERSON] , [INFO] , про що виконавчим комітетом Палагицької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області було здійснено актовий запис № 5 та видано Свідоцтво про народження серія [NUMBER] . Згідно довідки № 4537 від 22.08.2018 року Управління державної міграційної служби України в Івано-Франківській області [PERSON] набула громадянство України відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України « Про громадянство України» з 02.04.2017. Рішенням суду Комінтернівського району Воронєжської області від 07 вересня 2018 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. З позовної заяви вбачається, що відповідач, як батько не бере участі у вихованні дитини з моменту народження, не забезпечує її матеріально та не цікавляться її життям, здоров`ям, не виявляє щодо дитини батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Дані обставини підтверджуються свідченнями [PERSON] , [PERSON] . Так, згідно характеристики, затвердженої в.о. директором середньої загальноосвітньої школи I-III ст. №29 м. Львова Мисько Надією, а також класним керівником Ящук Н.В. : «Навчанням та вихованням учениці цікавиться мама, [PERSON] . Батьківські збори відвідує теж мама. Після занять ученицю часто забирає вітчим, [PERSON] . Дівчинка з радістю зустрічає його, біжить назустріч. Під час перерв між уроками [PERSON] часто розповідає як вона проводить із мамою та вітчимом час. Батько учениці, [PERSON] , жодного разу не цікавився навчанням доньки, до школи не з`являвся». У висновку практичного психолога [PERSON] зазначається, що дитина знає про існування свого біологічного батька зі слів матері, не пам`ятає коли отримувала подарунки чи привітання на день народження з боку батька чи його родичів. Згідно психологічного висновку встановлено: «Дитина відповідає високим віковим стандартам за всіма основними параметрами - когнітивним розвитком, особливостями мотиваційної та особистісної сфери, комунікативними навичками. У проективних методах (Незакінчені речення, Будиночки) виявлено, що дитина не має уявлення про існування біологічного батька та його ролі щодо неї ». Як вбачається з висновку органу опіки і піклування №260001-вих-48162 від 01.04.2025 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , встановлено, що малолітня донька [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю, батько дитини постійно поживає у росії, жодного разу не бачив доньку, не виявляв такого бажання та не цікавився її життям, здоров`ям та розвитком, не надав матеріальної допомоги ще з 2017 року. Батько дитини повністю нехтує виконанням свої батьківських обов`язків, не виявляє бажання спілкуватись з донькою. . Зважаючи на це, комісія прийняла рішення рекомендувати голові органу опіки та піклування Личаківської РА ЛМР надати до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (протокол №8 від 20.03.2025). На засіданні комісії з питань захисту прав дитини зроблено висновок №260001-вих-48162 від 01.04.2025 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] . Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав У статті 164 Сімейного кодексу України є вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав. Зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У ст. 150 Сімейного Кодексу України закріплені, наступні обов`язки батьків по вихованню дитини: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт ухилення батька від виконання батьківського обов`язку підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, які підтверджують, що [PERSON] тривалий час ухиляється від належного виконання своїх обов?язків щодо виховання малолітньої дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, не спілкується з дитиною, що в сукупності підтверджує неналежне виконання ним своїх батьківських обов?язків. Батько дітини свідомо нехтує своїми батьківськими обов?язками, участі у вихованні дитини не приймає, і не виявляє бажає бажання брати таку участь в майбутньому в житті доньки. Крім того, орган опіки та піклування розглянувши на засіданні комісії з питань захисту прав дитини (протокол №8 від 20.03.2025р.) ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 24.02.2025 про надання висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору у справі №463/1659/25 зробив висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку що слід позбавити [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . При цьому, стаття 166 Сімейного кодексу України, визначає правові наслідки позбавлення батьківських прав, а саме: особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Як вбачається з роз`яснень пленуму Верховного Суду України, наданих у п.16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» питання про стягнення аліментів на дитину одночасно з позбавленням батьківських прав суд може вирішити на вимогу позивача або з власної ініціативи. Відповідно до ч.1, 2 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Враховуючи наведене вище, а також рівний обов`язок батьків по утриманню дітей суд вважає за можливе стягувати кожного місця з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , по 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з наступною індексацією відповідно до закону, щомісячно. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У такому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Враховуючи положення наведеної статті, для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен надати суду докази того, що він вживав відповідних заходів щодо одержання аліментів. Такими заходами можуть бути звернення до керівника підприємства, на якому працює відповідач, звернення до родичів відповідача з проханням вплинути на нього, звернення до самого відповідача шляхом направлення кореспонденції або у телефонному режимі тощо щодо сплати аліментів. Окрім цього має бути доведено, що відповідач ухилявся від сплати аліментів на дитину. Натомість позивачем не було надано суду доказів того, що між сторонами існувала усна домовленість, на підставі якої відповідач зобов`язувався сплачувати аліменти на утримання спільної дитини сторін. Враховуючи наведене судом встановлено, що підстави для стягнення з відповідача аліментів за минулий час відсутні, а тому у задоволенні зазначеної вимоги слід відмовити. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 лютого 2025 року до досягнення дитиною повноліття. У решті позовних вимог відмовити У відповідності до ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що позивач при пред`явленні позову про позбавлення батьківських прав сплатила судовий збір у розмірі 1 211,20 грн, у при пред`явленні позову про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 211,20 грн судового збору, а на користь держави - 1 211,20 грн судового збору.

Outcome: partial