Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі. Позивачка свої позовні вимоги мотивує тим, що вона перебувала з ДП "НДІ "Квант" в трудових правовідносинах з 16.02.1982 по 30.09.2021. Постійні затримки з виплати заробітної плати відповідачем призвели до того, що [PERSON] була вимушена написати заяву на звільнення з 30.09.2021 за власним бажанням. На підставі Наказу № 391-к/тр від 30.09.2021 [PERSON] звільнено за власним бажанням. При звільнення з роботи позивачці була видана трудова книжка, але не були проведені розрахунки по заробітній платі за період з 01.09.2020 по 30.09.2021, а також не були виплачена допомога в розмірі тримісячного середнього заробітку та компенсація за 13 днів невикористаної щорічної відпустки, як це передбачено Наказом № 391-к/тр. На неодноразові звернення про проведення повного розрахунку по заробітній платі, а також надання довідки про суму нарахованої та невиплаченої заробітної плати, відповідач не реагував жодним чином. Згідно із Довідки про нараховану заробітну плату, сформовану на порталі Пенсійного фонду України, сума невиплаченої заробітної плати за період з 01.09.2020 по 30.09.2021 становить 262909,05грн. На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача на користь позивача 262909,05грн в рахунок погашення заборгованості по виплаті заробітної плати з 01.09.2020 по 30.09.2021. 11.02.2025 ухвалою Деснянського районного суму м. Києва відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 14.02.2025 сторонам направлено лист з додатками до нього, а саме: позивачу копію ухвалу про відкриття провадження, а відповідачу копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву з додатками до неї. Державне підприємство "Науково-дослідний інститут "Квант", повідомлялось належним чином про розгляд справи в спрощеному провадженні без виклику сторін за адресою зазначеною в позовній заяві (м. Київ, вул. Івана Федорова, буд. 4). Однак, станом на 19.03.2025 повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу по справі в матеріалах справи відсутнє. Тому, 19.03.2025 суд повторно повідомляє відповідача про розгляд справи в спрощеному провадженні без виклику сторін для надання можливості надати пояснення та докази щодо справи. До суду повернулись зворотні рекомендовані повідомленні, відповідно до яких представник за довіреністю отримав поштові відправлення. Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву. Станом на 09.05.2025 закінчились строки для подання відзиву та відповіді на відзив, а відтак, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та ухвалює рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно із статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з таких підстав. Суд установив такі факти та їм правовідносини. [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством "Науково-дослідний інститут "Квант" з 16.02.1982 по 30.09.2021, що підтверджується копією трудової книжки. 30.09.2021 Наказом Державного підприємства "Науково-дослідний інститут "Квант" № 391-к/тр, [PERSON] , виконуючу обов`язки начальникам відділу безпеки РСО, звільнено 30.09.2021 за власним бажанням згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України, внаслідок порушення підприємством законодавства про працю - у зв`язку з невиплатою заробітної плати. Встановлено виплатити [PERSON] вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку згідно ст. 44 КЗпП України, компенсацію 13 календарних днів невикористаної щорічної відпустки та заробітну плату за 22 відпрацьованих робочих дні у вересні 2021 року, згідно із табеля обліку використання робочого часу. Згідно із Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України, в даних про нарахування заробітної плати [PERSON] , страхувальником є Державне підприємство "Науково-дослідний інститут "Квант", код ЄДРПОУ 14308138. Відповідно до Відомостей за звітні місяці 2020 звітного року, [PERSON] нарахована 156346,85грн. За звітні місяці 2021 звітного року [PERSON] нараховані 200948,98грн. Як убачається із наданого позивачкою розрахунку заборгованості по заробітній платі, борг підприємства перед [PERSON] , за період з 01.09.2020 по 30.09.2021 становить 262909,05грн. Однак відповідно до Довідки № 94 від 15.04.2025, видана ДП «Науково-дослідний інститут «Квант», сума заборгованості по заробітній платі за період з 01.11.2020 по 30.09.2021 становить 200252,85грн, що також підтверджує таблиця (структура) заборгованості організації по місячному боргу. Стаття 43 Конституції України регламентує, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до положень ст. 2 КЗпП України, право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Згідно із ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. Пунктом ч. 3 ст. 38 КЗпП України визначено, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили. Статтею ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з статтею 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також заохочувальних та компенсаційних виплат. До останніх належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно із ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. З матеріалів справи беззаперечно встановлено, що позивачка в день звільнення отримала копію трудової книжки та копію наказу про звільнення. Однак підприємством в день звільнення, не були проведені розрахунки по заробітній платі за період з 01.11.2020 по 30.09.2021. А тому в діях ДП «НДІ «Квант» вбачається вина щодо не проведення розрахунку по заробітній платі перед позивачкою [PERSON] в день її звільнення. Отже вимога позивачки про стягнення з відповідача невиплаченої заробітної плати ґрунтуються на встановлених нормах трудового законодавства України, які знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та доведені позивачем, суд дійшов до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 200252,85грн в рахунок погашення заборгованості по виплаті заробітної плати з 01.11.2020 по 30.09.2021, оскільки за період з 01.09.2020 по 01.11.2020 заборгованості по заробітній платі доказів належних та допустимих матеріали справи не містять. Тому позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20грн. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України підлягає допуску до негайного виконання рішення в частині виплати заробітної плати за один місяць.

Outcome: partial