Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

20.08.2024 року представник позивача [PERSON] звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із згаданим вище позовом, посилаючись на наступні обставини. 20 серпня 1994 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.05.2024 року даний шлюб було розірвано. В період шлюбу за спільні кошти та в інтересах сім`ї подружжям було придбано автомобіль марки KIA SORENTO, 2004 року випуску, номерний знак [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] . Транспортний засіб було зареєстровано на ім`я відповідача. Оскільки автомобіль придбаний в період шлюбу, позивачка вважає що має право визнати за собою право на частку зазначеного авто. Згідно висновку про вартість майна, складеного на підставі Договору на проведення незалежної оцінки №GP240801-002 від 01.08.2024 року, середня ринкова вартість спірного автомобіля складає 286600,00 грн. З огляду на викладене вище просить суд визнати транспортний засіб марки KIA SORENTO, 2004 року випуску, номерний знак [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , виділити даний автомобіль у приватну особисту власність [PERSON] , стягнути з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію частки середньої вартості спірного автомобіля в розмірі 143\~300,00 грн., та судові витрати, які складаються з витрат на правничу допомогу в сумі 5 000 грн., витрат на оплату здійснення незалежної оцінки в розмірі 2500 грн., витрат на сплату судового збору в сумі 1 433,00 грн. за подання позовної заяви, і 605,60 грн. за подання заяви про забезпечення позову, а всього 9 538,60 грн. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.09.2024 року справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ним такої ухвали, на подачу відзиву на позовну заяву (а.с.51-52). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.04.2025 року задоволено заяву позивачки про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний автомобіль. Позивачка та її представник повідомлялись про розгляд справи, шляхом направлення на електронну адресу, зазначену в позові, копії ухвали про відкриття провадження. Додаткових заяв або клопотань на адресу суду не направили. Відповідач повідомлявся про розгляд справи, шляхом направлення на адресу його реєстрації копії ухвали про відкриття провадження та копії позову з додатками, про що свідчить конверт (а.с.55), який повернувся на адресу суду, як не вручений, за закінченням терміну зберігання. Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч.\~8\~ст.\~128,\~ч.\~1\~ст.\~131\~ЦПК України, вважається доставленою. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2\~ ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. На підставі ч.1\~ ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до\~ ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно\~ ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом, 20.08.1994 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 20.08.1994 року, актовий запис про реєстрацію шлюбу №697 (а.с.8). Шлюбні стосунки між сторонами припинено, шлюб розірвано за рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.05.2024 року, яке набуло чинності 26.07.2024 року (а.с.29). В період шлюбу подружжям було придбане рухоме майно, яке складається з транспортного засобу марки KIA SORENTO, 2004 року випуску, чорного кольору, номерний знак [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , який на підставі договору купівлі-продажу №00090/04/5142/2016 від 25.03.2016 року зареєстровано за [PERSON] (документ видав ТСЦ МВС №5142 РСЦ МВС в Одеській області) (а.с.12). Вирішуючи по суті даний спір, який виник між сторонами щодо поділу майна подружжя, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено п.6 ч.1\~ст.3\~Цивільного Кодексу\~України (далі ЦК України). У відповідності до ч.3\~ст.368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами частин 1 та 2\~ст. 372 ЦК України\~передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60\~Сімейного Кодексу\~України (далі - СК України) \~встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1\~ст.61 СК України\~встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1,2\~ст.70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зі змісту п.п. 23, 24\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21.12.2007\~року №11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» (далі по тексту постанови Пленуму ВСУ) \~вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до п.30 \~постанови Пленуму ВСУ, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63 та ч.1 ст.65\~СК України. При цьому суд враховує правові позиції Верховного Суду України з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд звертає увагу на те, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі\~ст.60 СК України. Як вбачається в матеріалах справи, подружжям 25.03.2016 року, тобто в період шлюбу був придбаний автомобіль марки KIA SORENTO, 2004 року випуску, чорного кольору, номерний знак [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , а отже є спільним сумісним майном подружжя. З огляду на наявність спору між сторонами, суд вважає за доцільне при ухваленні рішення посилатись на звіт про незалежну оцінку об`єкта, складений 01.08.2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Галтекс ПЛЮС» (а.с.13-24). Згідно з ч.\~1\~ст.\~71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. У відповідності до ч.\~4\~ст.\~71\~СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 01.02.2017 року у справі 541/642/13-ц зазначила, що кожен з подружжя має право на поділ майна, яке є об`єктом спільної власності, шляхом виділення його в натурі в особисте майно та припинення спільної власності взагалі. Відповідно\~ст. 71 СК України\~у випадку неподільності об`єкту спільного майна, він присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Тобто, при наявності такої кількості об`єктів спільного неподільного майна, суд повинен справедливо присудити частину об`єктів майна одному з подружжя, частину - іншому і, таким чином, припинити як спільну власність, так і сам спір, як існуючий, так і такий що ймовірно виникне у майбутньому між подружжям. Так, з врахуванням зазначених норм, оскільки сторони не можуть досягти самостійної згоди щодо поділу майна, суд вважає, що спільне майно подружжя повинно бути поділено наступним чином: визнати автомобіль марки KIA SORENTO, 2004 року випуску, чорного кольору, номерний знак [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] спільною сумісною власністю, та здійснити поділ спільного майна подружжя: автомобіля марки KIA SORENTO, 2004 року випуску, чорного кольору, номерний знак [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] , визнавши за кожним право власності на частку даного автомобіля. Беручи до уваги середню ринкову вартість автомобіля марки KIA SORENTO, 2004 року випуску, чорного кольору, номерний знак [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , визначену у висновку про вартість майна, складеному 01.08.2024 року ТОВ «Галтекс ПЛЮС» (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №423/2022 від 22.08.2022 року, строк дії до 22.08.2025 року), яка складає 286 600,00 грн. (а.с.14), виходячи з принципів рівності та справедливості, суд обраховує частину середньої ринкової вартості: 286 600,00 / 2 = 143 300,00 грн. А отже дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки в рахунок компенсації вартості частки спірного автомобіля, після чого передати зазначений автомобіль в особисту приватну власність відповідача. Крім того, в матеріалах справи наявний ордер про надання позивачу правничої допомоги адвокатом Шашликовим Денисом Геннадійовичем (а.с.30). Згідно п.4 договору №144/2024 від 25.07.2024 року про надання правової допомоги, вартість правничої допомоги складає 5 000 грн. (а.с.32-34). Акт про надання правової допомоги від 07.08.2024 року містить опис наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також їх вартість (а.с.31). Довідкою №144/2024 від 25.07.2024 року підтверджено отримання адвокатом винагороди в сумі 5 000 грн. (а.с.36). Згідно з ч. 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з вимогами статті 137\~ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При розподілі судових витрат враховуються: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18, вказано, що Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). З огляду на викладене вище та, враховуючи надання адвокатом Шашликовим Д.Г. доказів надання ним правничої допомоги з описом виконаних робіт та їх вартості, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. При цьому відповідно до ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як вбачається в матеріалах справи, позивачкою понесені судові витрати, які складаються з оплати судового збору у в сумі 1 433,00 грн. за подання позовної заяви (а.с.1), 605,60 грн. за подання заяви про забезпечення позову (а.с.2), оплату послуг здійснення незалежної оцінки автомобіля в розмірі 2 500 грн. (а.с.28) Усі витрати підтверджені квитанціями, а тому у відповідності\~до ст. 141 ЦПК України\~суд стягує їх з відповідача. У зв`язку з наведеним вище, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved