Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

14.03.2024 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла позовна заява [PERSON] (зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] ) до [PERSON] (зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] ), третя особа Орган опіки та піклування в особі Київської районної адміністрації Одеської міської ради (код ЄДРПОУ 26303241, місцезнаходження: 65000, м.Одеса, вул Академіка Корольова, 9) про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі в її вихованні. 18.03.2024 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Зобов`язано Орган опіки та піклування в особі Київської районної адміністрації Одеської міської ради підготувати висновок щодо розв`язання спору за позовними вимогами [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування в особі Київської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі в її вихованні та подати його до суду. Призначено підготовче засідання у приміщенні Овідіопольського районного суду Одеської області на 29.04.2024 року о 13 год. 00 хв. 26.04.2024 року до суду надійшло клопотання про відкладення перенесення розгляду справи від представника Відповідача, адвоката Драгун А.С. Справу призначено до судового розгляду 30.07.2024 року о 10 год. 00 хв. 03.05.2024 року до суду надійшов відзив від представника відповідача, адвоката Драгун А.С. У відзиві відповідач вказує, що позивач не має підстав для встановлення графіку зустрічей з їх спільною дитиною, у зв`язку з тим, що не вважає його гарним батьком та має на меті позбавити позивача батьківських прав стосовно сина.батько припинив приймати участь у вихованні свого сина та жодним чином не виконує батьківські обов`язки. Відповідач не вважає, що позивачем були подані підтвердження того, що батько шукає можливості зустрітися зі своїм сином, цікавиться його станом здоров`я, успіхами в школі та у додаткових заняттях. 30.07.2024 року в судове засідання сторони будучи повідомленими належним чином не з`явилися. Від позивача до канцелярії суду подана заява в якій просить закрити підготовче провадження по справі, та перейти до судового розгляду по суті. Відповідач в судове засідання не з`явилася, її представником подано відзив на позовну заяву в якому просить залишити позовну заяву без задоволення. Від Органу опіки та піклування в особі Київської районної адміністрації Одеської міської ради заяв чи клопотань не надходило, раніше затребуваний висновок від третьої особи з метою розв`язання спору був поданий позивачем при зверненні до суду з позовом. 30.07.2024 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області підготовче провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування в особі Київської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі в її вихованні - закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 04.09.2024 року о 14 год. 00 хв. 04.09.2024 року адвокатом Драгун А.С. було подано клопотання про повернення справи до стадії підготовчого провадження, клопотання про зупинення провадження у справі та клопотання про призначення судово-психологічної експертизи. 04.09.2024року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області в задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Драгун А.С. про повернення справи до стадії підготовчого провадження та призначення судово-психологічної експертизи. відмовлено. Справу призначено до судового розгляду 16.10.2024 року о 14 год. 00 хв. Сторони повідомлені належним чином. 16.10.2024 року до суду надійшла Заява від представника Київської районної адміністрації, як органу опіки та піклування про проведення судового засідання, призначеного на 16.10.2024р. за відсутністю представника. Також 16.10.2024 року до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи від представника Відповідача, адвоката Драгун А.С. Справу призначено до судового розгляду на 04.12.2024р. на 13 год. 00 хв. 04.12.2024 року до суду надійшла заява від представника Київської районної адміністрації, як органу опіки та піклування про проведення судового засідання, призначеного на 04.12.2024 року за відсутністю представника. 04.12.2024 року до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи від представника відповідача, адвоката Драгун А.С. Справу перенесено на 09.01.2025р. на 10 год. 30 хв. 09.01.2025 року до суду надійшла заява від представника Київської районної адміністрації, як органу опіки та піклування про проведення судового засідання, призначеного на 09.01.2025 року за відсутністю представника. 09.01.2025 року до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку підготовчого провадження від представника Відповідача, адвоката Драгун А.С. Справу перенесено на 09.01.2025 року на 10 год. 30 хв. Справу призначено до судового розгляду на 18.02.2025 року о 13 год. 00 хв. 17.02.2025 року до суду надійшла Заява від представника Київської районної адміністрації, як органу опіки та піклування про проведення судового засідання, призначеного на 18.02.2025 року за відсутністю представника. 17.02.2025 року до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи від представника Відповідача, адвоката Драгун А.С. Справу перенесено на 02.04.2025 року на 13 год. 00 хв. 25.03.2025 рокудо суду надійшли письмові пояснення від представника позивача, адвоката Бобровника Д.О. В судовому засіданні, яке призначено на 02.04.2025 року, на розгляд було винесено подане раніше клопотання представником відповідача про зупинення розгляду справи. В судовому засіданні представник позивача категорично заперечувала проти зупинення розгляду справи, адже це призведе лише до затягування розгляду справи. Сторона відповідача в судові засідання не з`являється, від них надходять лише клопотання щодо відкладення розгляду справи, проте негативним наслідком є лише те, що дитина не бачиться з батьком. Інші сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник відповідача просила перенести засідання, оскільки буде зайнята в розгляді іншої справи. Представник Органу опіки та піклування просили в заяві надісланій до суду 31.03.2025 року проводити розгляд справи за їх відсутності та врахувати поданий раніше висновок. 02.04.2025 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області в задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Драгун А.С. про зупинення провадження у справі відмовлено. Справу призначено до судового розгляду на 12.05.2025 року о 13 год. 00 хв. 12.05.2025 року до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи від представника Відповідача, адвоката Драгун А.С. 12.05.2025 року до суду надійшла заява від представника позивача, адвоката Дідорчук І.І., про зловживання Відповідачем та її представником процесуальними правами та зазначено про можливість розгляду справи без участі Позивача та його представника. Справа перебуває в провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області з березня 2024 року, провадження відкрито 18 березня 2024 року, передбачені ст. ст. 189, 210 ЦПК України, строк розгляду справи сплинув, у той час коли правом на справедливий судовий розгляд у відповідності до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, складовою якого є розумність строків розгляду справи, наділені всі учасники справи. Участь відповідача [PERSON] та її представника Драгун А.С. в суді не визнавалася судом обов`язковою. Свої міркування щодо позову представником Відповідача висловлено у відзиві. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи. Представник відповідача, адовкат Драгун А.С., не навела у своєму клопотанні обставин, які б перешкоджали розглянути справу за її відсутності, а також не мотивувала необхідність її безпосередньої явки до суду, як і не надав доказів у підтвердження викладених нею у клопотанні про відкладення розгляду справи обставин. Необхідними передумовами ефективного судочинства є добросовісне використання учасниками справи процесуальних прав (недопущення зловживання цими правами), добросовісне виконання встановлених законом обов`язків, дотримання всіма суб`єктами судового провадження етичних норм. Здійснюючи свою діяльність на професійній основі судді та адвокати зобов`язані демонструвати і пропагувати високі стандарти процесуальної поведінки. Вказане відповідає Правилам організації ефективного цивільного судочинства, що розроблені на підставі ст. ст. 1, 3, 55, 131-1, 131-2 Конституції України, ст. 6 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суддями пілотних судів Одеської області, адвокатами Ради адвокатів Одеської області та прокурорами прокуратури Одеської області в рамках міжнародного проекту «Суд, громадяни, суспільство, держава: співпраця заради змін» Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства. Також, прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року). Суд вважає, що представник відповідача адвокат Унтілова О.Є. мала достатньо часу, в разі необхідності та достатньої зацікавленості в розгляді справи, надати суду додаткові докази чи клопотання, мала можливість реалізувати свої процесуальні права з доведення своєї правової позиції по справі. Суд зазначає, що адвокат Драгун А.Є. була присутня тільки на одному судовому засіданні та за весь час розгляду справи було подано 7 клопотань про перенесення розгляду справи. Отже, у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Драгун А.С. про відкладення розгляду справи слід відмовити, оскільки таке не є обґрунтованим, а наведене нею не є перешкодою в розумінні ч. 2 ст. 223 ЦПК України для розгляду справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). В порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області у справі №509/2360/22 від 17.07.2023 року з [PERSON] на утримання сина [PERSON] стягуються аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи здати звернення до суду 01.07.2022 року до досягнення дитиною повноліття. В серпні 2023 року [PERSON] звернувся до органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради із заявою про визначення порядку участі батька у вихованні дитини та встановлення графіку побачень. [PERSON] неодноразово звертався до правоохоронних органів з повідомленням, що позивачка не надає йому спілкуватись із дитиною та чинить перешкоди у такому спілкуванні. 31.01.2024 року Київською районною адміністрацією Одеської міської ради було складено висновок щодо визначення способів участі [PERSON] , [INFO] , у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , відповідно до висновку визначено порядок та спосіб участі у вихованні та спілкуванні позивача із сином шляхом систематичних побачень з дитиною: - кожної суботи та неділі місяця з 15.00 години по 18.00 години у присутності матері дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідачка відмовляться добровільно виконувати рекомендований Київською районною адміністрацію порядок та графік зустрічей позивача зі сином, що додатково підтверджується зверненнями позивача за цим фактом до органів поліції. Наразі, між сторонами не досягнуто порозуміння щодо порядку спілкування батька з сином. Судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів із заявами по факту невиконання відповідачем вищезазначеного висновку Київської районної адміністрації Одеської міської ради та відмови у зустрічах із сином. Позивач зазначає, що з 2023 року він не мав можливості бачитися з дитиною. У зв`язку з тим, що відповідач перешкоджає спілкуванню батьку з дитиною, останній був змушений звернутися до суду з даним позовом, оскільки фактично позбавлений можливості виконувати свої батьківські обов`язки. Предметом спору є усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні батька з сином, а тому суд керується положеннями Конвенції про права дитини, СК України, Законом України «Про охорону дитинства», а також іншими нормативно-правовими актами. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України, яка кореспондується із частиною третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Згідно з положеннями частини першої та другої статті 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце, час і порядок їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Приймаючи рішення в інтересах дитини, суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних й світових історичних і культурних цінностей, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства. Батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Водночас відновлення стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком перебуває у площині належного виконання обома батьками своїх обов`язків з виховання дитини. Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю переважають інтереси батьків. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 196/1202/19 (провадження № 61-5501св22), від 26 червня 2023 року у справі № 753/5374/22 (провадження № 61-2097св23) та багатьох інших. У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Визначаючи відповідний спосіб участі у вихованні та спілкуванні позивача з сином, урахувавши конкретні обставини цієї справи, висновок органу опіки та піклування, наявність конфліктних відносин між сторонами, вважає, що такий графік відповідатиме інтересам дитини, надасть можливість позивачу достатньою мірою спілкуватися із сином, приділяти йому увагу, брати участь у його розвитку та вихованні. Водночас із висновком Служби у справах дітей Одеської міської ради суд не може погодитися, оскільки передбачений у ньому порядок побачень з дитиною обмежує права позивача. Згідно з висновком, зустрічі між батьком і дитиною мають відбуватися лише щосуботи та щонеділі з 15:00 до 18:00, причому виключно у присутності матері. Такий підхід фактично унеможливлює повноцінне виконання позивачем своїх батьківських прав та обов`язків. В постанові від 11 грудня 2019 року по справі № 753/15487/18 ВС вказав: при наявності конфлікту між батьками зустрічі одного з батьків з дитиною доцільно проводити без присутності другого з батьків, особисті конфліктні відносини між сторонами не повинні порушувати інтереси дітей, спричиняти на них негативний вплив. Верховний суд у постанові від 28 січня 2019 року по справі № 619/3051/17 зробив висновок, що батько має право особисто брати участь у вихованні дитини та зустрічатися з нею без присутності матері або інших осіб. Про право батьків на спілкування з дітьми та важливість ролі батька в своїх рішеннях неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ). Так, в рішенні по справі «A.V. проти Словенії» (заява № 878/13) ЄСПЛ нагадав, що згідно зі ст. 8 Конвенції держава несе позитивні зобов`язання щодо «ефективної поваги» до сімейного життя. Зокрема, в справах, що стосуються права контакту одного з батьків, держава зобов`язана вживати заходів з метою возз`єднання батьків зі своїми дітьми і сприяти такому возз`єднанню. У зазначеній справі ЄСПЛ присудив батькові-заявнику, який втратив право на особистий контакт зі своїми дітьми, 20 тис. євро компенсації за моральну шкоду. Присутність матері при зустрічах дитини з батьком лише сприятиме продовженню конфлікту батьків дитини (сторін у справі) й унеможливить належне спілкування батька з дитиною. Обставин, які вказували б на те, що дитині буде шкодити спілкування з батьком і спільний відпочинок з ним без присутності матері, не встановлено. Визначення саме такого способу участі позивача у спілкуванні та вихованні сина є таким, що відповідатиме його якнайкращим інтересам, та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку буде достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 12 січня 2023 року у справі № 607/1377/22 (провадження № 61-11704св22), від 07 червня 2023 року у справі № 607/2272/22 (провадження № 61-2215св23). Частинами четвертою-шостою статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи . Аналіз наведеної норми права свідчить про те, що висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків для суб`єктів відповідних правовідносин і не має обов`язкового характеру. Подібний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року справа № 742/710/19. Відповідно до правових висновків Верховного Суду (дивитись, наприклад, постанову від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15-ц, також постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 500/6325/17, від 04 липня 2018 року у справі № 496/4271/16-а (К/9901/29090/18)) висновок органу опіки та піклування не містить ознак рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії - він не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений. Право батька на спілкування із дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам. Батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Встановлення стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей із батьком. Відповідач не надала, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що спілкування батька з дитиною, що є предметом спору у цій справі, порушує інтереси дитини та дії позивача негативно впливають на психологічне та фізичне здоров`я сина. В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2422 грн. 40 коп. судового збору.

Outcome: partial