Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

04.12.2024 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулося до Кузнецовського (нині - Вараського) міського суду Рівненської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] заборгованість в загальній сумі 21177,46 грн., понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 30.07.2021 року відповідач [PERSON] уклав кредитний договір №10004199249 (далі - кредитний договір №10004199249 від 30.07.2021 року) з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс», на підставі якого відповідачу були перераховані кредитні кошти на його картковий рахунок в сумі 5900,00 грн. 05.09.2022 року, згідно договору факторингу №556/ФК-22, Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» було відступлено право вимоги за кредитним Договором №10004199249 від 30.07.2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а ТОВ «Діджи Фінанс» набуто права вимоги до відповідача [PERSON] на суму 21177,46 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту - 5900,00 грн.; заборгованість за відсотками - 15277,46 грн. Таким чином, у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем за кредитним договором №10004199249 від 30.07.2021 року в загальному розмірі 21177,46 грн. Окрім того, позивач зазначає, що ним понесено витрати у зв`язку із розглядом вказаної справи, які складаються із витрат по сплаті судового збору за подання до суду позовної заяви в розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн., які позивач просить стягнути із відповідача. У судове засідання представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» - Романенко М.Е., будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, не з`явився, у поданій до суду заяві просив розгляд справи провести у його відсутності, позов просив задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на веб-сайті судової влади України, повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подавав. Тому, судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст.280 ЦПК України, оскільки представник позивача проти такого вирішення справи не заперечує. Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню частково. Підставами для такого висновку суду є наступне. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Судом встановлено, що 30.07.2021 року відповідач [PERSON] уклав кредитний договір №10004199249 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс», на підставі якого 30.07.2021 року відповідачу були перераховані кредитні кошти на його картковий рахунок № [NUMBER] в сумі 5900,00 грн., що підтверджується витягом з додатку до листа АТ «ПУМБ» за вих.№КНО-/55 від 02.08.2024 року. 05.09.2022 року, згідно договору факторингу №556/ФК-22, Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» було відступлено право вимоги за кредитним Договором №10004199249 від 30.07.2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а ТОВ «Діджи Фінанс» набуто права вимоги до відповідача [PERSON] на суму 21177,46 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту - 5900,00 грн.; заборгованість за відсотками - 15277,46 грн., що підтверджується додатоком №1 до договору №556/ФК-22 від 05.09.2022 року. Таким чином, у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем за кредитним договором №10004199249 від 30.07.2021 року в розмірі 21177,46 грн., що підтверджується розрахунком, проведеним, станом на 27.02.2022 року, первісним кредитором - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс». Позивачем ТОВ «Діджи Фінанс» на адресу відповідача [PERSON] було направлено досудову вимогу, в якій останнього повідомлено про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №10004199249 від 30.07.2021 року та про необхідність погасити заборгованість перед ТОВ «Діджи Фінанс» в загальному розмірі 21177,46 грн. Аналізом кредитного зобов`язання за кредитним договором №10004199249 від 30.07.2021 року, а саме: кредитного договору (спеціальних умов №10004199249 до договору кредитної лінії №26731 від 30.07.2021 року) встановлено, що загальна вартість наданого [PERSON] кредиту складає 7917,80 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту - 5900,00 грн.; заборгованість за відсотками - 2017,80 грн. При цьому, суд враховує, що кредитним договором №10004199249 від 30.07.2021 року визначено, що кредит надано [PERSON] строком на 30 днів, а розмір відсотків, згідно п.1.1.3 договору, встановлено в розмірі 1,14% за кожен день строку користування кредитом, тобто складає 2017,80 грн. Отже, загальна вартість кредиту складає 7917,80 грн. (тіло кредиту - 5900,00 грн. + заборгованість за відсотками - 2017,80 грн.). Саме такі умови отримання кредиту погодив відповідач [PERSON] , укладаючи кредитний договір №10004199249 від 30.07.2021 року з первісним кредитором - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс». З огляду на зазначене, позивачем не обґрунтовано нарахування 15277,46 грн. відсотків за договором №10004199249 від 30.07.2021 року, нарахування яких, за користування кредитними коштами, проведено первісним кредитором після закінчення 30-денного строку кредитування, передбаченого договором. Суд додатково зазначає, що в розрахунку заборгованості, проведеного первісним кредитором - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс», відображено заборгованість станом на 27.02.2022 року, при цьому, зазначено, що строк дії кредитного договору №10004199249 від 30.07.2021 року спливає 29.08.2021 року. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.03.2018 року, у справі №444/9519/12, слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2\~ст.1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2\~ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий же правовий висновок підтверджено і постановою Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року, у справі № 910/4518/16. Враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування - 30 днів, а також враховуючи відсутність належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку кредитування, позовні вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами підлягають частковому задоволенню, в межах строку дії кредитного договору. Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та умов кредитування, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за відсотками за 30 днів - в розмірі 2017,80 грн. (5900,00 грн. х 1,14 % х 30 днів = 2017,80 грн.). При цьому, суд зазначає, що відповідачем не подано до суду ні відзиву на позовну заяву, ні будь-яких заперечень відносно позову, ні належних і допустимих документальних доказів на спростування вимог, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] не спростовував розрахунок заборгованості, надавши власний розрахунок позивачу. Разом з цим, суд вважає, що перехід права вимоги за кредитним договором проведено згідно вимог законодавства, про що суду позивачем надано належні та допустимі докази. Кредитний договір з первісним кредитором, за якими ТОВ «Діджи Фінанс» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги, підписаний електронним підписом [PERSON] , використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Доказів того, що персональні дані [PERSON] (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісним кредитором здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані первісним кредитором чи іншими особами для укладення кредитних договорів від його імені, матеріали справи не містять. Звернення [PERSON] до правоохоронних органів із заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій, матеріали справи також не містять. Відповідач [PERSON] не оскаржував правомірність укладеного договору у судовому порядку. Окрім цього, встановлено, що у відповідності до умов укладеного договору передбачено умови та строки нарахування відсотків за користування коштами, при цьому, визначено, що відповідач зобов`язувався повернути кошти, сплатити проценти за користування коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. При цьому, суд зауважує, що за весь період перебування права вимоги за вищезазначеним договором у ТОВ «Діджи Фінанс», позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до боржника. Доказів про часткове чи повне погашення [PERSON] заборгованості кредитним договором №10004199249 від 30.07.2021 року суду не надано. Таким чином, з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №10004199249 від 30.07.2021 року в сумі 7917,80 грн., із яких: 5900,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2017,80 грн. - сума заборгованості за відсотками. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує, крім інших обставин, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи та чи є розмір таких витрат обґрунтованим. Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» в позові заявлено, що судові витрати позивача на правничу допомогу склали 6000,00 грн. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Зі змісту положень даної норми вбачається, що\~витрати на правничу допомогу адвоката складаються з: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, і ці суми встановлюються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вказаною нормою також передбачено, що\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони.\~У разі недотримання вищезазначених вимог, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених витрат у справі, до суду надано: договір про надання правової допомоги №42649746 від 01.04.2024 року, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» та адвокатом Білецьким Б.М.; додаткову угоду №10004199249 від 10.05.2024 року до договору про надання правничої допомоги №42649746 від 16.09.2024 року; акт на підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 16.09.2024 року; детальний опис наданих послуг від 16.09.2024 року. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу правову допомогу, суд враховуючи обставини справи, умови укладеного договору про надання правничої допомоги від 01.04.2024 року та додаткової угоди до нього, складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та обсяг виконаних робіт, ціну позову та (або) значення справи для сторони, вважає, що витрати за надання професійної правничої допомоги адвоката, понесені позивачем, підлягають до часткового задоволення в розмірі 2000,00 грн. Також, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2422 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 40 коп. Оскільки позовна вимога про стягнення боргу підлягає задоволенню частково - на 37,39%, тому з відповідача [PERSON] частково підлягають стягненню судові витрати в сумі 905,74 грн. по сплаті судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом.

Outcome: partial