Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

[PERSON] через свого представника 22.08.2023 року звернувся в Залізничний районний суд м.Львова з позовною заявою до Львівської міської ради, в якій просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю - [PERSON] та [PERSON] з 2003 року і до часу відкриття спадщини померлої [INFO] [PERSON] та визнати за позивачем [PERSON] право власності в порядку спадкування як спадкоємця за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] - на однокімнатну квартиру загальною площею 29,70 м2., за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , зокрема, має право на спадкове майно після смерті останнього - квартиру за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що [PERSON] отримав право власності на вказану квартиру в порядку спадкування за законом після смерті власниці квартири - [PERSON] , яка померла [INFO] , а для належного оформлення права власності на квартиру звертався до приватного нотаріуса ЛМНО Стецьківа О.О. із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець четвертої черги, оскільки вважав, що проживав із власницею квартири однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. При цьому, оскільки [PERSON] та [PERSON] не перебували у шлюбі, він отримав від приватного нотаріуса відмову із усним роз`ясненням права на звернення до суду для встановлення вище вказаного факту. Вказується, що після цього [PERSON] двічі звертався до Залізничного районного суду м.Львова для вирішення вказаного питання. Вдруге із позовними вимогами про встановлення факту проживання однією сім`єю із власницею квартири - [PERSON] , яка померла [INFO] та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. Вказаний позов у зв`язку зі смертю позивача та після вступу [PERSON] як правонаступника позивача було залишено без розгляду. Позивач стверджує, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , однак не встиг оформити у встановленому законом порядку відповідні документи у зв`язку із смертю. Пояснюється це тим, що [PERSON] та [PERSON] дійсно проживали однією сім`єю більше 5 років на момент смерті [PERSON] , що зокрема, може бути доведено показаннями свідків та письмовими доказами, які підтверджують їхнє спільне проживання та ведення ними спільного побуту. Право ж позивача на вказану квартиру у порядку спадкування за заповітом, на даний час, не може бути оформлено до встановлення даного факту судом. У зв`язку з неможливістю реалізувати свої права позивач змушений звернутись до суду з вимогою про встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] із [PERSON] до моменту її смерті та визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 11.09.2023 року суддею Мруць І.С. було відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення такої ухвали для подання відзиву на позовну заяву та п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання пояснень щодо нього, із викладенням своїх аргументів і міркувань на підтримку або заперечення проти позову або відзиву. Відповідач правом на подання до суду відзиву на позовну заяву не скористався, однак його представник брав участь у підготовчому провадженні та судовому розгляді справи по суті. 17.04.2024 року в порядку ст.200 ЦПК України судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. На підставі розпорядження керівника апарату суду №78/24/В від 25.09.2024 року та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2024 року дану справу було передано для розгляду до провадження судді Колодяжного С.Ю. Ухвалою судді від 30.09.2024 року справу було прийнято суддею Колодяжним С.Ю. до свого провадження. При цьому, відповідно до положень абз.2 ч.12 ст.33 ЦПК України, оскільки зміна складу суду відбулася на стадії розгляду справи по суті суд, за відсутності підстав для повторного проведення підготовчого провадження, повторно розпочав розгляд справи по суті. У судовому засідання 28.10.2024 року у ході вступних промов позивач і його представник підтримали в цілому доводи, викладені у позовній заяві. Додатково вказували на те, що у зв`язку із смертю дружини та довготривалим конфліктом із сином [PERSON] станом на 2003 рік почав проживати із [PERSON] однією сім`єю у її квартирі за адресою: [ADDRESS] , де вони вели спільне господарство, яким в основному опікувався саме [PERSON] , який, зокрема, готував, закуповував продукти, заготовляв овочі на зиму, займався заміною вікон та іншими нагальними потребами, необхідними для забезпечення їх спільного комфортного життя. Відсутність реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] сторона позивача додатково пояснила тим, що у власності [PERSON] була квартири за адресою: [ADDRESS] , у якій і був зареєстрований останній. Проте, вказували на те, що даною квартирою [PERSON] користувався лише в господарських цілях для зберігання консервації та інших речей домашнього вжитку. Окрім цього, вказали і на те, що в останні роки життя [PERSON] потребувала особливо догляду через проблеми зі здоров`ям, який їй і надавав [PERSON] до моменту її смерті, а також на те, що саме він займався її похованням. За наведених обставин позивач і його представник вважали вимоги позову обґрунтованими і просили такі задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача, в свою чергу, у вступній промові вказував на те, що Львівська міська рада заперечує проти задоволення даного позову, оскільки вважає, що надані стороною позивача докази у своїй сукупності не є достатніми для підтвердження факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] . Вказує, зокрема і на факт відсутності реєстрації [PERSON] за адресою [ADDRESS] та в принципі часту зміну місця реєстрації у [PERSON] протягом життя, а також на те, що у матеріалах справи не міститься письмової відмови нотаріуса у оформленні прав на спадкове майно після смерті [PERSON] чи [PERSON] . Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши докази та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до частини першої ст.4 ЦПК України, частини першої ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи наступне. Згідно даних свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.05.2021 року, актовий запис №732, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (т.1 а.с.19). За даними лікарського свідоцтва про смерть №326 від 12.05.2021 року смерть [PERSON] , [INFO] , настала [INFO] за причиною: старість (т.1 а.с.17-18). Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №64798494 від 20.05.2021 року вказує на те, що приватним нотаріусом ЛМНО Стецьків О.О. 20.05.2021 року було заведено спадкову справу №12/2021 після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.23). Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 13.11.2023 року за клопотанням сторони позивача у приватного нотаріуса ЛМНО Стецьків О.О. було витребувано копію спадкової справи №12/2021. При дослідженні спадкової справи, яка надійщла до суду 30.11.2023 року, судом встановлено, що 20.05.2021 року до приватного нотаріуса ЛМНО Стецьків О.О. надійшла заява про прийняття спадщини за законом від [PERSON] , який стверджував, що протягом 18 років проживав із померлою однією сім`єю. При цьому, спадкова справа не містить жодних відповідей чи даних про видачу свідоцтва про право на спадщину (т.1 а.с.116-132). На підтвердження права власності [PERSON] на оспорювану квартиру суду було надано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №9056407 від 24.11.2005 року, згідно із яким квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 06.09.2005 року (а.с.24) та вище вказане свідоцтво про право власності № [NUMBER] від 06.09.2005 року, яке було видане Залізничною районною адміністрацією ЛМР у зв`язку із приватизацією даної квартири (т.1 а.с.27). Відповідно до положень ст.1216-1218ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини Згідно з ст. 1268 даного кодексу, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України). Згідно пп.4.10 п.4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Відповідно до ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я утворюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщинуосіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї тощо. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5- рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин. Доказами проживання однією сім`єю можуть бути, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, здійснення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності подружніх взаємних прав та обов`язків, інші докази які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Виходячи із даних витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті дружина [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] (т.1 а.с.52). Згідно даних акту ЛКП «Скнилівок» від 16.01.2017 року, затвердженого директором цього комунального підприємства, підтверджується, що [PERSON] , [INFO] проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.28). Окрім цього, на доведення факту постійного проживання [PERSON] саме за адресою: [ADDRESS] стороною позивача було надано різного роду документи за період із 2006 по 2019 роки, у яких щодо [PERSON] зазначається місцем його проживання саме квартира за адресою: [ADDRESS] . Зокрема, судом під час судового розгляду справи було досліджено: виписки з історії хвороби стаціонарного хворого [PERSON] за 2006 та 2007 рокм (т.1 а.с.34-35), відповіді на звернення [PERSON] із Міністерства фінансів України, Департаменту житлового господарства та інфраструктури ЛМР, Міністерства юстиції України, Управління з питань звернень громадян Адміністрації Президента України (т.1 а.с.36-41), а також направлення на отримання лікарських послуг чи забезпечення технічними засобами та іншими засобами реабілітації за 2015 та 2019 роки (т.1 а.с. 42). Також на підтвердження факту постійного проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , стороною позивача надано конверти, адресовані [PERSON] у період із 2012 по 2020 роки, з яких вбачається, що він отримував поштову кореспонденцію на адресу: [ADDRESS] (т.1 а.с.43-50). Одночасно, суд не вважає переконливими та справедливими доводи сторони відповідача про відсутність реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на час смерті [PERSON] як підстави для відмови у задоволенні позову та виходить із наступного. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником та оцінені судом. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10.01.2019 року у справі № 484/747/17. Факт ведення спільного господарства та покращення [PERSON] стану житлових умов у квартирі підтверджується товарними чеками від 26.05.2018 року та 13.06.2018 року, згідно із якими було оплачено заміну вікон (т.1 а.с.51). Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 01.02.2024 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, зокрема витребувано у Головного управління ПФУ у Львівській області інформації, щодо того, чи у Залізничному відділі обслуговування громадян у м.Львові (сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ у Львівській області зберігся оригінал акту ЛКП «Скнилівок» від 16.01.2017 року та чи протягом 2017-2021 років проводилося оформлення субсидій на житлово-комунальні послуги на 2-ох осіб - [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У відповідь на дану ухвалу ГУ ПФУ у Львівській області надало відповідь у якій вказало, що до 30 листопада 2022 року призначення житлових субсидій здійснювалося структурними підрозділами з питань соціального захисту населення, а починаючи із 1 грудня 2022 року - органами Пенсійного фонду України, а відповідно до Акту приймання-передачі справ про одержувачів житлових субсидій, оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива, скрапленого газу, накопичених за останні п`ять років №1 від 17.02.2023 року - запитувані справи не передавалися (т.1 а.с.166). У ході з`ясування обставин та перевірки їх доказами судом також було досліджено надані стороною позивача фотографії, на яких спільно зображені [PERSON] та [PERSON] у різних життєвих обставинах, зокрема і у квартирі [ADDRESS] (т.2 а.с.4-8). При цьому, на підтвердження обставин ведення [PERSON] та [PERSON] спільного сімейного життя до моменту смерті останньої стороною позивача також було наведено висновок щодо ненасильницької смерті людини за місцем проживання від 11.05.2025 року, з якого суд робить висновок, що повідомлення про смерть [PERSON] надійшло саме від [PERSON] , який надав дозвіл на вхід до житла за адресою: [ADDRESS] та надавав пояснення про обставини смерті (т.1 а.с.15-16). Окрім цього, відповідно до договору-замовлення на організацію проведення похорону №000001966 [PERSON] був замовником та оплатив поховання [PERSON] на Голосіївському кладовищі 13.05.2021 року (т.1 а.с.20). Згідно свідоцтва про поховання, реєстраційний номер 2009, [PERSON] дійсно було поховано на Голосіївському кладовищі 13.05.2021 року (т.1 а.с.21). Факт постійного проживання [PERSON] однією сім`єю із [PERSON] не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини підтвердили і допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . Зокрема, свідок [PERSON] під час допиту вказала, що вона проживала у багатоквартирному будинку за адресою: [ADDRESS] разом із [PERSON] та [PERSON] до 2004 року, а також була до цього часу соціальним працівником та займалася офіційним доглядом за [PERSON] як одинокою особою. Стверджувала, що після смерті дружини у 2003 році [PERSON] почав постійно проживати разом із [PERSON] однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження цього факту вказала, що періодично, раз на кілька тижнів, навідувалася до них у гості та ніколи не бачила, щоб хтось інший, окрім [PERSON] , займався доглядом за [PERSON] . Також запевнила суд у тому, що [PERSON] допоміг покращити умови життя [PERSON] , піклувався про стан її здоров`я, займався облаштуванням та доглядом за станом квартири, зокрема, замінив вікна та двері у квартирі, а також займався веденням домашнього господарства у їх спільному житті. Окрім цього, підтвердила факт того, що саме [PERSON] займався похованням [PERSON] та повідомила що, остання похована поряд із родиною [PERSON] . Свідок [PERSON] у ході допиту вказав, що був знайомим [PERSON] та підтвердив у своїх показаннях, що [PERSON] постійно проживав разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] протягом більше десяти років. Стверджував, що періодично навідувався до них у гості та повідомив суду, що вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, а також, що [PERSON] в останні роки життя займався доглядом за [PERSON] , оскільки остання потребувала такого за станом свого здоров`я та те, що саме [PERSON] займався її похованням та поховав її поряд із своєю родиною. За встановлених обставин, суд дійшов переконання, що факт постійного проживання за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю із 2003 року до дня смерті [INFO] [PERSON] , знайшов своє підтвердження під час судового розгляду даної справи і сумніву не викликає, про що свідчать надані позивачем і досліджені судом докази з їх сукупності. Беручи до уваги також, те, що встановлення даного факту має юридичне значення, суд вважає [PERSON] спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON] та, виходячи із положень ч.3 ст.1268 ЦК України, він є таким, що належним чином прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Також суд, у контексті позовних вимог щодо визнання за позивачем, як спадкоємцем за заповітом, права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , зазначає, що згідно ч.5 ст.1268 ЦК України спадщина незалежно від часу її прийняття належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У своїх висновках суд також виходить із усталеної практики Верховного Суду, який у постанові від 22.03.2023 року у справі № 463/6829/21-ц виснував про те, що право на спадкове майно виникає з часу відкриття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на неї. Згідно з ч.1 ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. При цьому слід вказати, що згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 20.07.2022 року у справі № 461/2565/20, свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Згідно даних свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.06.2022 року, актовий запис №3631, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (т.1 а.с.53). За даними довідки №2180/01-16 від 05.07.2022 року Третьою львівською державною нотаріальною конторою зареєстрована спадкова справа №371/2022 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Із заявою про прийняття спадщини за заповітом 29.06.2022 року звернувся - [PERSON] , а станом на 05.07.2022 року інші спадкоємці із заявою про прийняття спадщини не зверталися (т.1 а.с.54). Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №69338831 від 29.06.2022 року вказує на те, що Третьою львівською державною нотаріальною конторою Львівської області 29.06.2022 року було заведено спадкову справу №371/2022 після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.55). Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 13.11.2023 року за клопотанням сторони позивача у Третьої львівської державної нотаріальної контори Львівської області було витребувано копію спадкової справи №371/2022. При дослідженні спадкової справи №371/2022, яка надійшла до суду 06.12.2023 року, судом встановлено, що 29.06.2022 року до Третьої львівської державної нотаріальної контори Львівської області надійшла заява про прийняття спадщини за заповітом від [PERSON] . У спадковій справі також міститься копія заповіту від 20.05.2022 року, зареєстрованого у реєстрі за №104 та посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Стецьків О.О., згідно із якою [PERSON] , [INFO] , заповів [PERSON] , [INFO] , належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с.139-148). Суд, виходячи із того, що матеріалами справи доведено, що позивач виконав вимоги закону щодо прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] , адже позивач подав заяву про прийняття спадщини у строк визначений законом, а також враховуючи те, що воля спадкодавця була чіткою та правомірною, вважає, що вимоги позову про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом є обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 11478,70 грн., сплачений позивачем, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved