Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить позбавити відповідача [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що до лютого 2022 року перебував у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу (у цивільному шлюбі) з [PERSON] . Під час цих відносин у них [INFO] народилася донька [PERSON] . Впродовж тривалого часу шлюбні відносини припинені, будь-якого сімейного життя та спільного побуту не ведуть. Причиною розпаду їх сім`ї стало відчуження одне від одного, почали виникати конфліктні ситуації та кардинально різні погляди в подальшому сімейному житті та місці проживання. Відповідач виявила бажання змінити місце проживання та почала виїжджати на тимчасові заробітки за межі території України, влаштовувати своє особисте життя, залишаючи дитину фактично на його повне утримання та самостійне виховання. У серпні 2023 року з метою визначення місця проживання дитини він звернувся до служби у справах дітей Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району (№ С-411 від 12 вересня 2023 року), однак дане питання вирішено не було у зв`язку з відсутністю спору між батьками щодо визначення місця проживання та виховування дитини, оскільки відповідач не оспорювала та не заперечувала, щоб їх спільна дочка проживала разом з ним. Так, у вересні 2023 року за спільною згодою між батьками та з урахуванням бажання дитини було визначено місце проживання спільної доньки [PERSON] разом з ним за адресою: [ADDRESS] , та змінено місце навчання дитини, а саме переведено до Ужгородського ліцею № 3, де вона навчається й на даний час. [PERSON] фактично самоусунулась від виховання доньки, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, участі в утриманні дитини не приймає. Вона не відвідує дитину та не спілкується з нею в мірі, необхідній для її нормального виховання та розвитку, не піклується про її фізичний, духовний та моральний стан, не проявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює жодних умов для здобуття житиною повної загальної освіти, не займається та не забезпечує жодних витрат, пов`язаних з профілактичним оздоровленням та медичним лікуванням дитини. Це, на його думку, свідчить про те, що мати дитини свідомо ухилилась від її виховання та утримання. Зазначає, що самостійно займається вихованням доньки, не вчиняв та не вчиняє відповідачу жодних перешкод у спілкуванні з дитиною. Він разом з донькою проживає за адресою: [ADDRESS] , де ним створені всі належні умови для виховання та розвитку дитини, така має окрему облаштовану кімнату з усім необхідним, що підтверджується актом огляду умов проживання, виданим службою у справах дітей Ужгородської міської ради від 04 червня 2024 року. Згідно довідки про склад сім`ї та характеристики по місцю проживання, виданими об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Капушанська буд. 145Б», він проживає за вказаною адресою разом з донькою [PERSON] , зарекомендував себе з позитивної сторони, скарг не надходило. Він одноосібно забезпечує відвідування дитиною школи, репетиторів, місць відпочинку, харчування та інші блага, необхідні для нормального та повноцінного розвитку дитини. За весь час проживання участі матері в житті дитини чи відвідування за вказаною адресою помічено не було. Також згідно психолого-педагогічної характеристики № 332 від 06 червня 2024 року Ужгородського ліцею № 3 на ученицю 6-А класу [PERSON] підтверджується той факт, що виключно батько займається навчанням доньки, завжди готовий до діалогу, підтримує постійний зв`язок з класним керівником та вчителями-предметниками. Мати дівчинки із сім`єю не проживає, не цікавиться успішністю та життям доньки, не підтримує контакту з навчальним закладом, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Не зважаючи на наявну сімейну ситуацію в міру емоційна, психоемоційний стан в нормі, тривожних станів або емоційної схвильованості не виявлено. Також звертає увагу на те, що він одноосібно займається та несе витрати, пов`язані з відвідуванням дитиною лікарів, профілактичних медичних оглядів чи оглядів під час хвороби. Мати жодного разу не приходила з донькою до лікарів, що підтверджується довідкою № 228/6 від 06 червня 2024 року, виданою КП «Ужгородський міський центр первинної медико-санітарної допомоги». Він має постійний, належний дохід та працевлаштований у Головному управлінні Національної поліції України в Закарпатській області, в той час як відповідач ніде офіційно не працює, тобто фактично позбавлена можливості матеріально утримувати їх спільну доньку, а також на даний час перебуває у цивільному шлюбі з іншою особою чоловічої статі. З огляду на вищевикладене просить позов задовольнити. Ухвалою судді Перечинського районного суду від 15 серпня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - служба у справах дітей Ужгородської міської ради Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав, залучено службу у справах дітей Ужгородської міської ради Закарпатської області до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, відтак призначено підготовче судове засідання та визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 27 січня 2025 року підготовче провадження у даній цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Штефаняк І.І. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили такі задовольнити. Одночасно зазначили, що у разі ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав, достатнім буде визначення аліментів у розмірі 1 000 грн. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала заяву про проведення розгляду справи без її участі, позов визнає та не заперечує щодо його задоволення. Разом з цим, під час судового розгляду повністю визнала обставини, наведені [PERSON] у позовній заяві, згідна сплачувати аліменти на утримання дити у розмірі 1000 грн на місяць. У судове засідання представник служби у справах дітей Ужгородської міської ради Закарпатської області також не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, а також просив при прийнятті рішення врахувати висновок органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 02 січня 2025 року № 5/17/01-19. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] (а. с. 11). З повідомлення Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області № С-411 від 12 вересня 2023 року вбачається, що позивач [PERSON] 23 серпня 2023 року звертався до вказаного органу опіки та піклування щодо визнання місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з ним за адресою: [ADDRESS] , проте з урахуванням заяв батьків спір щодо цього відсутній, тому потреби у визнанні місця проживання малолітньої дитини немає (а. с. 14-15). Як свідчать матеріли справи, [PERSON] та малолітня [PERSON] , [INFO] , будучи зареєстрованими у [ADDRESS] , фактично проживають у належній позивачу на праві приватної власності квартирі [ADDRESS] (а. с. 12, 13, 16, 18). З акту обстеження умов проживання від 04 червня 2024 року вбачається, що начальником служби у справах дітей Ужгородської міської ради Арокгаті М.Ю. та головним спеціалістом служби у справах дітей Савка Я.М. проведено обстеження умов проживання сім`ї за адресою: [ADDRESS] , де проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON] , [INFO] (батько), та [PERSON] , [INFO] (донька). Житло розміщене на четвертому поверсі п`ятиповерхового будинку та складається з двох кімнат, кухні-зали, ванної кімнати та коридору. Санітарно-гігієнічний стан квартири знаходиться на належному рівні. Умови проживання в квартирі добрі, така облаштована комунальними зручностями (світло, вода, газ), опалення автономне, наявні сучасні меблі та побутова техніка. Для виховання та виз витку дитини в квартирі створено належні умови. В [PERSON] облаштовано окрему кімнату, в якій наявні спальне місце, стіл для навчання, шафу для одягу, одяг та взуття, шкільне приладдя. Під час обстеження умов проживання з батьком та дитиною проведено бесіду, з`ясовано, що за цією адресою вони проживають двоє. Мати дитини проживає окремо, дитина з нею спілкується в телефонному режимі, зі слів дитини (а. с. 17). У наданій головою ОСББ «м. Ужгород, вул. Капушанська, 145 Б» характеристиці зазначено, зокрема, що [PERSON] разом зі своєю донькою [PERSON] , [INFO] , з червня 2023 року постійно проживають за адресою: [ADDRESS] . За час проживання за даною адресою він проявив себе з виключно позитивного боку, скаргу від сусідів на нього не надходило. [PERSON] проживає та самостійно виховує доньку [PERSON] , одноосібно забезпечує відвідування дитиною школи, репетиторів, місць відпочинку. Умови проживання в сім`ї на високому рівні, дитина забезпечена всіма необхідними засобами для виховання та розвитку. За весь час проживання участі матерії в житті дитини чи відвідування її за вказаною адресою помічено не було (а. с. 19). Згідно наданої Ужгородським ліцеєм № 3 Ужгородської міської ради Закарпатської області 06 червня 2024 року за № 332 психолого-педагогічної характеристики учениці 6-А класу [PERSON] , [INFO] , остання навчається у закладі з ІІ семестру 2023-2024 навчального року. вихованням дитини цілковито займається батько [PERSON] , який постійно цікавиться навчанням доньки, завжди готовий до діалогу, з розумінням ставиться до індивідуальних та вікових викликів підліткового періоду. Мати дівчинки з сім`єю не проживає, не цікавиться успішністю та життям доньки, не підтримує контакту з навчальним закладом, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Дівчинка в міру емоційна, психоемоційний стан [PERSON] в нормі, ставлення до наявної сімейної ситуації позитивне, тривожних станів або емоційної схвильованості не виявляє (а. с. 20). З довідки КНП «Ужгородський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Ужгородської міської ради Закарпатської області № 228/6 від 06 червня 2024 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку у лікаря з 01 квітня 2020 року. За цей період відвідування лікаря для тримання щеплень, профілактичні огляди та огляди під час хвороби з донькою був тільки батько дитини, тоді як мати жодного разу не приходила (а. с. 21). Позивач [PERSON] , [INFO] , проходить службу в Головному управлінні Національної поліції в Закарпатській області, де отримує заробітну плату (а. с. 22, 23-25). Крім цього суд встановив, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої доньки [PERSON] , що підтверджується висновком органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 02 січня 2025 року за № 5/17/01-19, в резолютивній частині якого уповноважений орган вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Із висновку органу опіки та піклування також вбачається, що згідно довідки про проведення індивідуальної роботи від 09 грудня 2024 року, виданої Службою у справах дітей Перечинської міської ради Закарпатської області, а також Акту обстеження умов проживання [PERSON] , встановлено, що остання визнає той факт, що близько двох останніх років не бере участі у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки ніде не працює та не має постійного виду заробітку. 09 грудня 2024 року службою у справах дітей Ужгородської міської ради [PERSON] було надіслано запрошення (вих. № 1075/17/01-19) на засідання комісії з питань захисту прав дітей Ужгородського міськвиконкому. [PERSON] надала нотаріально завірену заяву від 16 грудня 2024 року з проханням про проведення засідання комісії з питань захисту прав дитини Ужгородської міської ради, стосовно доцільності позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , без її участі та повідомила, що не має заперечень відносно викладених в заяві [PERSON] обставин, оскільки на даний час вона не має змоги брати участь в утриманні та вихованні своєї малолітньої доньки, у зв`язку з особистими обставинами. Дане питання розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому, яка відбулась 17 грудня 2024 року. На засіданні було заслухано думку батька дитини, який зазначив, що мати малолітньої [PERSON] не цікавиться життя своєї доньки, не турбується про неї, матеріальної допомоги не надає. Враховуючи інтереси дитини комісія прийняла рішення рекомендувати органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому підготувати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . За дане рішення проголосувало 7 членів комісії, 2 членів комісії утрималися. Всі наведені обставини свідчать про те, що мати дитини свідомо ухиляється від виховання доньки, не піклується про фізичний і духовний розвиток [PERSON] , не займається її навчанням та підготовкою до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає доньці доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Так, статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. На необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошено у практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка застосовується судами України на підставі частини четвертої статті 10 ЦПК України та положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі «Neulinger and Shuruk v. Switzerland», заява № 41615/07, п. 135; рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2017 року у справі «M.S. v. Ukraine», заява № 2091/13, п. 77). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Mamchur v. Ukraine», заява № 10383/09, п. 100). Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 155 цього Кодексу батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18 (провадження № 61-19550св19), від 24 грудня 2020 року у справі № 676/3740/19 (провадження № 61-8098св20), від 28 липня 2021 року у справі №225/134/20 (провадження № 61-18248св20), від 12 серпня 2021 року у справі № 263/401/20 (провадження № 61-8118св21). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21. Повторна та тривала нездатність виконувати батьківські обов`язки, нехтування ними, призводить до того, що дитина залишається без батьківського піклування, контролю чи допомоги, необхідних для її фізичного чи психічного благополуччя, а умови та причини нездатності виконувати батьківські обов`язки чи їх нехтування неможливо усунути. На підтвердження цього заявником мають бути надані належні, достовірні та достатні докази. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідно зробити все можливе, щоб зберегти особисті стосунки та, якщо це доречно, відновити сімейні стосунки. Як роз`яснено в п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача. Водночас, якщо з моменту проживання дитини з одним із батьків пройшов значний період часу, інтереси дитини в такому разі можуть превалювати над інтересом того з батьків, який бажає відновити сімейні відносини зі своєю дитиною. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та поведінки учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22). Подібні за змістом правові позиції висловлені Верховним Судом у постанові від 19 лютого 2025 року у справі № 147/277/24 (провадження № 61-17253св24). Згідно з ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої доньки, тому суд, виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дитини, беручи до уваги визнання відповідачем позову, вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Крім цього, слід звернути увагу, що відповідно до частини першої статті 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною, а згідно з частинами першою-другою статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав; поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. При цьому, відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Згідно ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи те, що позов щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав підлягає задоволенню, беручи до уваги найкращі інтереси дитини, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання малолітньої доньки. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 цього Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, враховуючи наведене, вимоги ч. 1 ст. 182 СК України, а також те, що достовірних відомостей про заробіток (дохід) відповідача у суду немає, тому виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за можливим визначити розмір аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При цьому суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved