Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

У березні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 12.06.2021 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Петропавлівському району та місту Першотравенську Південного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя та відсутністю взаєморозуміння та спільних інтересів. Шлюбні відносини припиненні. Спору щодо поділу майна подружжя немає. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам. Тому вважає за необхідне шлюб між ними розірвати. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.04.2025 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі та позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, не заперечує проти розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.06.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Петропавлівському району та місту Першотравенську Південного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зроблено відповідний актовий запис №78 від 12 червня 2021 року та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Від шлюбу сторони дітей не мають. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. За цей час сторони не дійшли згоди щодо примирення. Спору про поділ майна подружжя та визначення місця проживання дитини між сторонами немає. Як вбачається з наведених сторонами обставин, сторони не мають наміру відновити сімейні стосунки, у зв`язку із чим суд вважає, що подальше сімейне життя та збереження сім`ї неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням задоволення позовних вимог позивача та визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову до суду, а саме в сумі 605,60 гривень, інша частка у розмірі 50 відсотків сплаченого судового збору, підлягає поверненню позивачеві з державного бюджету.

Outcome: approved