Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

У березні 2025р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Український Страховий Стандарт», в якому просила суд: - стягнути з відповідача на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі матеріального збитку - 141175,37 грн та моральної шкоди у розмірі 7058,77 грн. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 24.03.2022 року о 13 годині 05 хвилин в Київській області, с. Старі Петрівці, вул. Дубрівська, гр. [PERSON] керуючи автомобілем «FORD» д.н.з. [NUMBER] , при виїзді з прилеглої території, не надав перевагу в русі автомобілю «FORD» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, та автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 17 травня 2022 року [PERSON] за вказаним фактом визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В результаті ДТП належний позивачці автомобіль отримав механічні пошкодження. Згідно з Звітом провизначення вартості матеріального збитку № 1904 від 20.04.2022р., вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «FORD» д.н.з. [NUMBER] складає 141175,37 грн. В позасудовому порядку, позивачка звернулася до відповідача, оскільки цивільна відповідальність [PERSON] , згідно Полісу ЕР208255821 була застрахована у відповідача, з заявою про настання страхового випадку та виплату суми страхового відшкодування, при цьому нею були виконанні всі положення ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте, в позасудовому порядку відповідач відмовляється відшкодувати позивачці спричинену матеріальну шкоду, а тому вона вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх порушених прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11.03.2025р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. 15.04.2025 року суддею Шевченківського районного суду м. Києва було вирішено продовжити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін До судового засідання представником позивачки, було подано на адресу суду заяву, в якій сторона позивача просила суд здійснювати розгляд справи у свою відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивача до судового засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечую проти винесення заочного рішення. Судом вживались заходи стосовно повідомлення відповідача про розгляд справи. Так, у призначені судові засідання відповідач не з`явився, поштові відправлені, направлені на його адресу повернулися на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Крім того, на офіційному веб-сайті Шевченківського районного суду міста Києва було розміщено оголошення про виклик у судове засідання відповідача. Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України. У відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував представник позивача. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, та не оспорювалось сторонами, що 24.03.2022 року о 13 годині 05 хвилин в Київській області, с. Старі Петрівці, вул. Дубрівська, гр. [PERSON] керуючи автомобілем «FORD» д.н.з. [NUMBER] , при виїзді з прилеглої території, не надав перевагу в русі автомобілю «FORD» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, та автомобілі отримали механічні пошкодження. Станом на час ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «FORD» д.н.з. [NUMBER] , була застрахована, згідно договору обов`язково страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно Полісу ЕР208255821. Судом встановлено, що автомобіль «FORD», д.н.з. [NUMBER] , належить на праві власності позивачці. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, а п. 1) ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачає, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За змістом ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом встановлено, що в позасудовому порядку, позивачка зверталася до сторони відповідача для відшкодування завданої їй шкоди, шляхом сплати суми страхового відшкодування. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка наголошувала, що внаслідок зазначеної вище ДТП, їй була спричинена матеріальна шкода у вигляді пошкодження належного їй автомобіля. Згідно зі Звітом провизначення вартості матеріального збитку № 1904 від 20.04.2022р., вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «FORD» д.н.з. [NUMBER] , складає 141175,37 грн. Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи положення ст. ст. 22, 28, 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», правові позиції Великої Палати Верховного Суду, в силу положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, в постанові від 04 липня 2018р. (справа №755/18006/15-ц, провадження №14-176цс18), суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 2 цієї статті передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Враховуючи роз`яснення наведені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995р. за № 4, суд при визначенні розміру завданої позивачці моральної шкоди враховує, що внаслідок скоєння відповідачем 2 адміністративного правопорушення позивач, зазнав майнових втрат внаслідок пошкодження його автомобіля та душевних страждань, було змінено його звичайний спосіб життя. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що діями відповідача позивачу завдано моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, які вимагають від останньої, додаткових зусиль для організації свого життя, відчуття нею негативних емоцій, перебування у стресовій ситуації, неможливість користуватися автомобілем значний проміжок часу, тому суд вважає вірним, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню у відшкодування моральної шкоди - 7058,77 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1482,20 грн.

Outcome: approved