Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

До Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов вказаний позов через підсистему ЄСІСТ «Електронний суд», згідно якого позивач просив стягнути з відповідачки: -заборгованість за кредитним договором № 7834221 від 27 квітня 2024 року у розмірі 29 690,93 гривень; -судовий збір у розмірі 2\~422,40 гривень; -витрати на правову допомогу у розмірі 9 000,00 гривень. Стислий виклад позиції позивача. 27 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (далі \~Первісний кредитор) та відповідачкою за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний Договір № 7834221 про надання споживчого кредиту (далі \~Кредитний договір). Первісний кредитор виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, шляхом зарахування відповідачці кредитних коштів у розмірі 9 000,00 гривень. Водночас відповідачка не здійснила оплату процентів згідно з графіком платежів та не повернула тіло кредиту, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 29 690,93 гривень, право вимоги за якою перейшло до позивача на підставі договору факторингу № 27.01/25-Ф від 27 січня 2025 року. Стислий виклад заперечень відповідачки. [PERSON] вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов у встановлений судом строк не подала. Водночас обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 8 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань». Процесуальні дії у справі. 02 квітня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 27 квітня 2024 року між Первісним кредитором та відповідачкою за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний Договір № 7834221 про надання споживчого кредиту. Згідно умов Кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 9 000,00 гривень; строк кредиту 360 днів. Первісний кредитор виконав свої зобов`язання за Кредитним договором шляхом зарахування кредитних коштів у розмірі 9 000,00 гривень. Водночас відповідачка не здійснила оплату процентів згідно з графіком платежів та не повернула тіло кредиту, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 29 690,93 гривень, з яких: -заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 9 394,54 гривень; -заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 14 796,39 гривень; -заборгованість за пенею та/або штрафами 5 500,00 гривень. Разом з цим, право вимоги за Кредитним договором на підставі договору факторингу № 27.01/25-Ф від 27 січня 2025 року перейшло до позивача. Водночас статтями\~12,\~81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). У відповідності до приписів частини 8\~статті 178 ЦПК України\~суд вирішує справу за наявними матеріалами, оскільки відповідачкою у встановлений судом строк відзив на позов не подано. Як встановлено, між відповідачкою та Первісним кредитором було укладено Кредитний договір, права вимоги за яким перейшло на підставі договору факторингу до позивача. Частиною першою\~статті 1077 ЦК України\~передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". Водночас частина 1\~статті 526 ЦК України\~визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно\~статті 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до положень\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно частини першої\~статті 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1\~статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Велика Палата Верховного Суду (справа №127/15672/16-ц) в постанові від 08 листопада 2019 року зазначила, що для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. На підставі викладеного,оцінивши фактичні обставини справи та аргументи сторін, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пункт перший частини другої вказаної статті\~ЦПК України\~визначає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як встановлено, між позивачем та Адвокатським об`єднаннян «Лігал Ассістанс» було укладено Договір № 02-07/2024 про надання правової допомоги від 2 липня 2024 року та відповідно до акту № 5 від 28 лютого 2025 року вартість надання правової допомоги становить 9 000,00 гривень. Відповідно до диспозиції частини шостої\~статті 137 ЦПК Україниобов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З урахуванням складності справи та критеріїв реальності адвокатських витрат, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 гривень.

Outcome: approved