Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. 20 травня 2024 року позивач АТ «Акцент-банк», в інтересах якого на підставі довіреності діє представник Шкапенко О.В., звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь АТ «Акцент-банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 31 жовтня 2018 року у розмірі 70620,19 гривень та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 гривень. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 31 жовтня 2018 року [PERSON] приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі підписаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на її банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Відповідно до п. 2.1.1.2.2- 2.1.1.2.4 Умов та Правил, клієнт погоджується з тим, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Також, всі основні умови кредитування доведені відповідачу, про що свідчить її підпис в паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка». АТ «А-Банк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі відповідно до умов договору. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що відображено у розрахунку заборгованості за договором, тим самим зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 04 травня 2024 року має заборгованість у загальному розмірі 70620,19, з яких: заборгованість за кредитом - 39147,28 гривень; заборгованість за відсотками - 31472,91 гривень. Позивач зазначає, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав АТ «Акцент-банк». Аргументи учасників справи. Відповідач [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Коваль О.Ю., надала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовної заяви AT "Акцент-банк" в повному обсязі. На обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач посилається на те, що всупереч твердженню позивача на анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послу в А-Банку від 31 жовтня 2018 року відсутній підпис відповідача та присутній лише підпис працівника банку та печатка банку. За таких обставин, твердження позивача про укладення з відповідачем договору приєднання шляхом підписання анкети-заяви не відповідає дійсності. Доводи позивача про те, що відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором підлягають є необґрунтованими, оскільки вказане не підтверджується належними доказами. Представник відповідача звертає увагу суду, що вказана позивачем форма ідентифікації клієнта за допомогою номеру телефону не свідчить про підписання договору за допомогою електронного підпису, форма якого визначена Законом України «Про електронний цифровий підпис». Крім того зазначає, що форма ідентифікації за номером телефону не може свідчити про підписання договору за допомогою електронного цифрового підпису, матеріали справи не містять доказів про таку ідентифікацію боржника. Визначена ідентифікація вказує лише на факт приєднання вказаного номеру телефону до контактних даних клієнта, тому без попереднього погодження не може свідчити про домовленість сторін, здійснювати операції щодо укладення електронного договору. Посилаючись на постанову Об`єднаної палати КЦС ВС по справі № 393/126/20, провадження № 61-14545сво20) від 23 травня 2022 року представник відповідача зазначає, що твердження позивача про нібито підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту не мають жодного юридичного значення, оскільки цей документ не є частиною кредитного договору та не свідчить про укладення договору. Крім того відповідач зазначає, що розмір відсотків за користування кредитом встановлено тільки Умовами та Правилами надання банківських послуг, які відповідачу не були відомі оскільки вона їх не підписувала. Позивач надав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, однак матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими умовам ознайомився відповідач і з ними погодився, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірі і порядку нарахування. З посиланням на постанову Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) відповідач стверджує, що роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з тарифів та витяг з умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем умови та правила надання банківських послуг банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка навіть не підписана відповідачем. Крім того, як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості, загальний залишок заборгованості за кредитом становить 70620,19 гривень. Фактично ця сума складається із заборгованістю за тілом кредиту - 39147,21 гривень та заборгованості по відсоткам 31472,91 грн. Як слідує з наданої позивачем виписки 05 листопада 2018 року по 25 січня 2024 року позивачем було здійснено автоматичне списання з відповідача відсотків за використання кредитного ліміту на загальну суму 63962,99 гривень. Ці нарахування, а саме списання відсотків за використання кредитного ліміту, не узгоджені умовами договору, не є сумами грошових коштів фактично використаних відповідачем. Отже, автоматично списані позивачем з відповідача грошові кошти в рахунок погашення відсотків, мають бути зараховані на погашення тіла кредиту, оскільки розмір відсотків між сторонами погоджено не було. У зв`язку з цим, заборгованість за тілом кредиту у відповідача фактично відсутня, оскільки вона є значно меншою ніж сума автоматично списаних з відповідача відсотків. За таких обставин, вимога про стягнення заборгованості за тілом кредиту задоволенню також не підлягає. Крім того, 13 січня 2025 року представник відповідача Коваль О.Ю. через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» надав до суду додаткові пояснення, в яких зазначив, що на виконання ухвали Київського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2024 року позивач надав до суду для огляду в судовому засідання інший оригінал анкети-заяви, ніж той що було витребувано судом, а тому неможливо перевірити чи стосується наданий позивачем оригінал анкети-заяви від 04 грудня 2018 року спірних правовідносин, чи має він доказове значення для розгляду даної справи. Зазначив, що наданий позивачем оригінал анкети-заяви від 04 грудня 2018 року не може бути належним і допустим доказом по даній справі, оскільки виходить за межі предмета доказування. Рух справи. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21 травня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2024 року з АТ «Акцент-банк» витребувано оригінал анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послу в А-Банку від 31 жовтня 2018 року на ім`я [PERSON] для огляду у судовому засіданні. На виконання зазначеної ухвали суду 29 листопада 2024 року представник позивача АТ «Акцент-Банк» Мальованний В.В., який діє на підставі довіреності, засобами поштового зв`язку, надав до суду для огляду в судовому засідання інший оригінал анкети-заяви, а саме оригінал анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послу в А-Банку від 04 грудня 2018 року на ім`я [PERSON] , який суд повернув позивачу за клопотанням представника позивача Мальованного В.В. У подальшому 21 січня 2025 року представник позивача АТ «Акцент-Банк» Шкапенко О.В., який діє на підставі довіреності, засобами поштового зв`язку, надав до суду для огляду в судовому засіданні оригінал анкети-заяви, який був витребуваний судом, а саме оригінал анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послу в А-Банку від 31 жовтня 2018 року на ім`я [PERSON]. Участь у справі сторін та інших учасників справи. Представник позивача АТ «Акцент-банк» Шкапенко О.В., який діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Коваль О.Ю. у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача [PERSON] та її представника, в якій просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог АТ «Акцент-банк» в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що АТ «Акцент-банк» є правонаступником прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 25 квітня 2018 року, яким змінено організаційно-правову форму та назву ПАТ «Акцент-банк» на АТ «Акцент-банк», про що зазначено у пункті 1.1. Статуту АТ «Акцент-банк». 31 жовтня 2018 року відповідач [PERSON] звернулася до АТ «Акцент-банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву за договором № б/н від 31 жовтня 2018 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Судом встановлено, що оригінал анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послу в А-Банку від 31 жовтня 2018 року на ім`я відповідача, містить підпис [PERSON] справжність якого, після ознайомлення з оригіналом наданого позивачем договору на виконання ухвали суду про витребування доказів, ані відповідачем [PERSON] , ані її представником Ковалем О.Ю. не оспорюється. У анкеті-заяві зазначено, що відповідач [PERSON] , власноручним підписом, підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами банку, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, що містяться в рекламному буклеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, з якими вона ознайомилася. В анкеті-заяві не вказана сума бажаного кредитного ліміту, розмір відсотків за користування кредитом або інші умови кредитування. До позову банком долучено паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка». При цьому в паспорті споживчого кредиту зазначено, що документ підписано простим електронним підписом шляхом підтвердження дзвінком 31 жовтня 2018 року з номера телефону [NUMBER] у відповідності з Умовами та правилами надання банківськіх послуг, однак фактичний підпис відповідача в такому документі відсутній. Також відсутні докази підписання споживачем паспорту споживчого кредиту в електронному вигляді. З довідки, яка міститься в матеріалах справи слідує, що на підставі укладеного кредитного договору між позивачем та відповідачем б/н від 31 жовтня 2018 року, [PERSON] відкритий рахунок № [NUMBER] та видано картки, а саме: № [NUMBER] , строком дії до січня місяця 2023 року; № [NUMBER] , строком дії до березня 2028 року. Як слідує з наданої позивачем АТ «Акцент-банк» довідки за лімітами, відповідачу [PERSON] 31 жовтня 2018 року був встановлений кредитний ліміт у розмірі 9900,00 гривень. У подальшому кредитний ліміт неодноразово збільшувався, останній раз 27 січня 2024 року до 3920,00 гривень. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача [PERSON] за вказаним договором станом на 04 травня 2024 року становить 70620,19 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 39147,28, заборгованості за відсотками у розмірі 31472,91 гривень, 0,00 гривень штраф. Зі змісту виписки про картці слідує, що [PERSON] користувалася кредитними коштами, останній раз операція за кредитною карткою здійснювалась 25 січня 2024 року, а саме позивачем АТ «Акцент-банк» здійснювалась операція «ABANK» з картки відповідача [PERSON] на суму 454,4 гривень. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Щодо стягнення заборгованості по сплаті процентів за використання кредитного ліміту суд зазначає таке. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Звертаючись до суду з позовом, АТ «Акцент-банк» просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість у тому числі заборгованість по сплаті процентів за користування кредитним лімітом у розмірі 31472,91 гривень. На підтвердження позовних вимог в цій частині до позовної заяви було надано копію анкети-заяви за договором № б/н від 31 жовтня 2018 року, однак надана заява не містить умов щодо погодженої сторонами ставки за процентами за користування кредитними коштами. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів та позивачем не підтверджено, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-банк» розуміла відповідач - [PERSON] , ознайомилася та погодилася з ними при підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ «Акцент-банк». Отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення, зокрема, процентів за користування кредитом, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила надання банківських послуг у АТ «Акцент-банк», що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Також, обґрунтовуючи свої вимоги банк посилався на паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому зазначені умови кредитування та в якому зокрема зазначено, що документ підписано [PERSON] простим електронним підписом шляхом підтвердження дзвінком 31 жовтня 2018 року з номера телефону [NUMBER] у відповідності з Умовами та правилами надання банківських послуг, однак фактичний підпис відповідача в такому документі відсутній. Також відсутні докази підписання споживачем паспорту споживчого кредиту в електронному вигляді. Разом з тим, зі змісту паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» слідує (розділ 7 «Інші важливі правові аспекти»), що: «умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної у цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо». У розділі 4 вказаного паспорту зазначено інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача. При цьому, необхідно зазначити, що термін «паспорт споживчого кредиту» вживається у Законі України «Про споживче кредитування» лише в розділі II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» та у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина 2 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», чинного на момент виникнення спірних правовідносин). З огляду на ці норми закону паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон України «Про споживче кредитування» включає до форми договору про споживчий кредит (стаття 13). Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай, правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження №61-14545сво20). За наведених обставин, паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон України «Про споживче кредитування» включає до форми договору про споживчий кредит. За таких обставин, суд висновує про відсутність підстав вважати, що сторони погодили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача [PERSON] на користь АТ «Акцент-банк» заборгованості по сплаті процентів за використання кредитного ліміту у сумі 31472,91 гривень. З огляду на викладене, позовна вимога АТ «Акцент-банк» щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості по сплаті процентів за використання кредитного ліміту у сумі 31472,91 гривень задоволенню не підлягає. Щодо позовних вимог банку про стягнення тіла кредиту слід зазначити таке. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Звертаючись до суду із позовом, АТ «Акцент-банк» посилалося на наявність за відповідачем [PERSON] у тому числі заборгованості за тілом кредиту у розмірі 39147,28 гривень. Відповідно до вимог статей 12,13,81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Матеріали справи містять дані про те, що відповідач [PERSON] підписала анкету-заяву від 31 жовтня 2018 року щодо приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-банку. Суд звертає увагу, що 19 лютого 2025 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Коваль О.Ю. ознайомився з матеріалами справи, в тому числі з оригіналом анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послу в А-Банку від 31 жовтня 2018 року на ім`я [PERSON] , після чого ані відповідачем [PERSON] , ані її представником Ковалем О.Ю. факт наявності в анкеті-заяві та справжність підпису відповідача не оспорювався. Обґрунтовуючи підстави стягнення заборгованості за тілом кредиту, банком, окрім розрахунку, надано виписку по картковому рахунку, в якій міститься повна інформація про рух коштів, відображено всі операції за кредитним договором, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей. З виписки за кредитним договором слідує, що відповідач [PERSON] користувалася карткою, здійснювала банківські операції та вносила кошти в рахунок погашення заборгованості. Так, з виписки по картці [PERSON] за період з 31 жовтня 2018 року по 04 травня 2024 року слідує, що сплатила суму відсотків за користування кредитом у загальному розмірі 63962,99 гривень. Отже, сукупний розмір нарахованих відсотків у розмірі 63962,99 гривень перевищує суму, яку просить стягнути банк (тіло кредиту 39147,28 гривень), що свідчить про те, що заборгованість за кредитним договором утворилась саме внаслідок нарахування та списання відсотків, а не фактичного використання коштів відповідачем та неповернення зазначених коштів. У той же час, оскільки відповідачем [PERSON] не погоджувалась сплата відсотків за користування кредитними коштами за договором, суд вважає неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування даним кредитом, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь банку 39147,28 гривень в рахунок заборгованості за тілом кредиту також задоволенню не підлягають. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 статті 89 ЦПК України). Враховуючи, що АТ «Акцент-банк» не доведено належними та допустимими доказами погодження ставки користування відповідачем [PERSON] відсотками за використання кредитним лімітомта, що розмір вже сплачених, але не погоджених, [PERSON] відсотків перевищує залишок тіла кредиту, суд висновує про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, судовий збір суд покладає на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed