Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

До Центрально-Міського райсуду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області подано позовну заяву [PERSON] до Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна . Позивач просить суд винести рішення, яким: Зобов`язати Центрально-міський відділ державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), код ЄДРПОУ 34545876, зняти арешт з квартири [ADDRESS] , який було накладено в межах виконавчого провадження Центрально-міським відділом державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 11211785 від 05.05.2011 р. згідно постанови №б/н від 25.0472011 року, щодо примусового виконання виконавчого листа №2-664 від 01.06.2010 року. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Зобов`язати Центрально-міський відділ державної виконавчої служби у, м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), код ЄДРПОУ 34545876, зняти арешт з житлового будинку [ADDRESS] , який було накладено в межах виконавчого провадження Центрально-міським відділом державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 11211785 від 05.05.2011 р. згідно постанови №б/н від 25.04.2011 року, щодо примусового виконання виконавчого листа №2-664 від 01.06.2010 року. Позивачка [PERSON] в судове засідання 06.05.2025 року не з`явилася, позовні вимоги підтримує, просила суд позов задовольнити. Представник відповідача Центрально-міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про розгляд справи судом повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився, не надав суду жодної заяви або клопотання по справі. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] , [INFO] , на праві приватної спільної часткової власності є співвласницею 1 / 4 частки квартири [ADDRESS] та є власницею цілого житлового будинку [ADDRESS] . Також співвласниками вказаної вище квартири [ADDRESS] в рівних частках по 1 / 4 є: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Право власності на частку квартири набуте позивачем на підставі свідоцтва про прийняття спадщини, зареєстрованого в криворізькою нотаріальною конторою. Дата видачі свідоцтва про прийняття спадщини: 24.12.2009 року. Дата прийняття рішення про реєстрацію права власності: 13.01.2010 року. Право власності на житловий будинок набуте на підставі договору купівлі - продажу, серія та номер: 1199, виданого 15.12.2017 Широківською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області. Здійснила державну реєстрацію права власності державний реєстратор Горбаченко Олена Володимирівна Широківської державної нотаріальної контори Широківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області. У лютому 2025 року позивачу стало відомо, що на нерухоме майно, що знаходиться у її власності, накладено арешт. Через що вона звернулась з запитом до Центрально-міського відділу виконавчої служби у м. Кривому Розі. 13.02.2025 року від Центрально-міського відділу виконавчої служби у м. Кривому Розі позивач отримала відповідь на свій запит під №10464, в якому зазначено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта відносно [PERSON] , було зареєстроване обтяження: 05.05.2011 року №11211785 постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, видана Центрально-Міським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, згідно постанови №б/н від 25.04.2011 року, щодо примусового виконання виконавчого листа №2-664 від 01.06.2010, року. Також, у відповіді було зазначено, що відповідно до Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» затвердженого та зареєстрованого за №2274/5 від 25.12.2008 року П.9.9 Строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки. Тою самою відповіддю позивачу також було повідомлено, що майно, належне їй на праві власності, може бути звільнено з-під арешту лише за рішенням суду, у зв`язку з чим, позивачка була змушена звернутися до суду за поновленням своїх прав. Викладені обставини підтверджуються наступними письмовими доказами: ?Копією відповіді Центрально-міського ВДВС у м. Кривому Розі 10464 від 13.02.2025 року. ?Копією рішення Центрально-міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі №2-1615/2009 рік. ?Копією свідоцтва про право власності №7 від 20.01.1998 року. ?Копією свідоцтва про право на спадщину за законом. ?Копією Витягу про реєстрації в Спадковому реєстрі від 24.12.2009 року. ?Копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.01.2010 року. ?Копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.01.2009 року. ?Копією технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виготовлений Комунальним підприємством «Криворізьке бюро технічної інвентаризації». ?Копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 107727532, виданої 15.12.2017 року. ?Копією Договору купівлі-продажу, посвідченого Державним нотаріусом Горбаченко О.В. Широківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Накладення арешту на вищезазначену квартиру у цілому, було вже спочатку накладено протиправно, оскільки вказана квартира станом на 25.04.2011 року вже була спільною частковою власністю, що належала позивачу і ще трьом особам (по 1 / 4 частці кожному). Таким чином, арешт повинен був бути накладений на 1/ 4 частку квартири, належну [PERSON] , а не на всю квартиру в цілому. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 26 Закону - виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті З цього Закону за заявою стягувана про примусове виконання рішення. Відповідно до ст. 40 Закону - у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Згідно частини першої та другої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (який був чинний на час виникнення правовідносин) у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону - особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 р., відповідно до Закону від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно частини першої та другої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» (який був чинний на час виникнення правовідносин) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до пункту другого Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майно, що не належить боржнику (речове право ні чуже майно). Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно частини першої статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до.ст.321 ЦК України - право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Системний аналіз зазначених положень Закону дає підстави для висновку, що безпосереднє зняття арешту з майна здійснюється за постановою державного виконавця, яка приймається на підставі відповідного рішення суду. На даний час відсутні підстави для арешту нерухомого майна [PERSON] , а оскільки арешт з майна може бути знятий лише за відповідним судовим рішенням, позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, оскільки наявним арештом майна фактично позбавлено позивача розпорядитись своїм правом щодо особистого, приватного майна, що є наслідком порушення Конституційних прав. Викладені вище обставини узгоджуються із вимогою статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Задовольняючи позовні вимоги, суд вважає, що усі понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору, необхідно покласти на позивача.

Outcome: approved