Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23.04.2025 в задоволенні позовних вимог [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~третя особа:\~приватний нотаріус\~Уманського районного\~нотаріального округу\~Марченко Наталія\~Михайлівна про\~визначення додаткового\~строку на\~подання заяви\~про прийняття\~спадщини та\~про скасування\~свідоцтва про\~право на\~спадщину - відмовлено. 25 квітня 2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Цімохи Р.Р. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі та просить стягнути з позивача на користь відповідача 31000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу. В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином, просили розгляд заяви здійснювати у їх відсутність. Дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Згідно ч.8 ст.\~141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Статтею 246\~ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст.\~270\~ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Оскільки за наслідками розгляду справи по суті в задоволенні позову позивача було відмовлено, то витрати відповідачки на правову (правничу) допомогу підлягають відшкодуванню за рахунок позивача. Оцінюючи розмір заявлених стороною відповідачки вимог для компенсації витрат на правову допомогу, суд звертає увагу на наступне. Верховний Суд у постанові від 17.09.2019 у справі №810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх. З наданих письмових доказів вбачається, що 20.11.2024 між адвокатом Цімохою Р.Р. та [PERSON] укладено Договір про надання правової допомоги в цивільній справі, за умовами якого адвокат приймає на себе обов`язки представляти права і законні інтереси клієнта в суді та здійснювати професійну діяльність адвоката згідно з умовами цього Договору з усіма без обмежень правами представника, які передбачені ЦПК України. 24.04.2025 між адвокатом Цімохою Р.Р. та [PERSON] укладено Додаткову угоду № 5 про надання правової допомоги, відповідно до якої сторони домовилися, що вартість послуг адвоката за договором про надання правової допомоги від 20.11.2024 становить 31\~000 грн. Крім того, 24.04.2025 адвокатом Цімохою Р.Р. на замовлення послуг [PERSON] складено Акт приймання передачі наданих послуг № 5 до Договору про надання правової допомоги від 20.11.2024. На підтвердження обставин оплати послуг адвокатом Цімохою Р.Р. надано довідку про отримання коштів у сумі 31000 грн. 12.05.2025 на адресу суду надійшло клопотання представника позивача адвоката Кушнеренко Т.В. в якому вона просила відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу або у разі, якщо суд прийде до висновку про їх стягнення зменшити суму витрат на правничу допомогу, оскільки останні є необґрунтованими та нерозмірні з об`ємом та характером наданих послуг. В клопотанні звертає увагу суду на те, що представником відповідача не зазначено вартості однієї години роботи адвоката про яку домовилися сторони, а складання таких документів, як заперечення та клопотання не потребують витрат по три години часу та сума на їх складання в 6000 грн. є явно необґрунтованою. В частині стягнення гонорару успіху, зазначає, що стягнення гонорару успіху не відповідає критерію розумності, такі витрати не мають характеру необхідних, не співрозмірні із виконаною роботою в суді першої інстанції. Заява сторони про розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Разом з тим, надаючи оцінку вимогам представника відповідача про відшкодування витрат на правову допомогу в контексті критеріїв співмірності та пропорційності таких витрат, суд виходить з наступного. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частинами першою та другою статті 30\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом ч. 4, 5 ст.\~137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Верховного Суду від 07.11.2019р. у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020р. у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial