Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

До Соснівського районного суду м. Черкаси звернулось ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ЧЕРКАСЬКЕ ХІМВОЛОКНО» в особі ВІДОКРЕМЛЕНОГО ПІДРОЗДІЛУ «ЧЕРКАСЬКА ТЕЦ» (далі - позивач) з позовом до [PERSON] та [PERSON] (далі - відповідачі) про стягнення боргу за спожиту теплову енергію. В обґрунтування позову зазначено, що позивач на підставі відповідної ліцензії та рішення Черкаської міської ради № 520 від 24.05.2000 забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси. Надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання у будинку [ADDRESS] здійснюється ПрАТ «ЧЕРКАСЬКЕ ХІМВОЛОКНО» в особі ВІДОКРЕМЛЕНОГО ПІДРОЗДІЛУ «ЧЕРКАСЬКА ТЕЦ». Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 08.10.1992 №572, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Однак, у порушення вимог чинного законодавства відповідачі не виконують свої зобов`язання, внаслідок чого у відповідачів виникла заборгованість за послуги централізованого опалення (постачання теплової енергії), гарячого водопостачання (постачання гарячої води) у сумі 26 593 грн 11 коп.; заборгованість за інфляційну складову боргу у сумі 4 706 грн 31 коп. та три відсотки річних у сумі 1 916 грн 39 коп. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачі відзив на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження до суду не надали. У судове засідання з розгляду справи, позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, явку свого представника не забезпечив. Згідно з наявною у матеріалах справи заявою представник позивача просить розгляд справи проводити без участі сторони позивача, проти винесення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідачі у судове засідання з розгляду справи не прибули, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином та завчасно, відповідно до положень ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права. Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак, з гарантій ст. 6 Конвенції випливає, як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Зважаючи на те, що судом вжито всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідачів про розгляд справи, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідачів дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Будь-яких заяв від відповідачів не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити їх правову позицію щодо предмета спору. Відтак, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, суд висновує, що відповідачі вважаються належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідачі обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надали, у силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідачів. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. У зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки у судові засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності відповідачів та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. З матеріалів справи судом встановлено, що ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ЧЕРКАСЬКЕ ХІМВОЛОКНО» в особі ВІДОКРЕМЛЕНОГО ПІДРОЗДІЛУ «ЧЕРКАСЬКА ТЕЦ» на підставі ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.11.2012 № 374 та рішень Черкаської міської ради №520 від 24.05.2000 та № 1480 від 31.10.2007 надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, зокрема у будинку [ADDRESS] . Згідно з відповідями Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради вх.№7179 від 17.02.2025 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованість відповідачів за послуги централізованого опалення (постачання теплової енергії), гарячого водопостачання (постачання гарячої води) за період з січня 2018 року по грудень 2024 року становить 26 593 грн 11 коп.; заборгованість за інфляційну складову боргу становить 4 706 грн 31 коп. та три відсотки річних становить 1 916 грн 39 коп. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає про таке. Основні засади організаційних, господарських відносин між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1209. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтями 67, 68 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води підтверджено наданими позивачем доказами. З моменту надання відповідачам послуг з постачання централізованого опалення та гарячого водопостачання, у силу норм житлового законодавства, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у них виникли правовідносини, які полягають у виконанні зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг. Відповідно до ст. 156, 162 ЖК України плата за комунальні послуги у будинку (квартирі), що належить на праві приватної власності, здійснюється за затвердженими в установленому порядку тарифами. Власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку та прибудинкової території. Статтею 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є отримання обсягів теплової енергії згідно з параметрами відповідно до договорів, а також норм і правил, а обов`язком споживача є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Обов`язок споживача укласти договір про надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачений пунктом 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 та пунктом 45 Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830. Таким чином, обов`язок укласти договір законодавець покладає саме на споживача, який отримує житлово-комунальні послуги. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 викладено правовий висновок, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, відсутність укладеного договору не звільняє споживача від обов`язку оплачувати надані йому послуги. Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки встановлено, що позивач є надавачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, ним були надані відповідні послуги відповідачам, як споживачам таких послуг, наведені позивачем розрахунки розміру боргу здійснені за встановленими тарифами та не спростовані відповідачами, а тому до стягнення з відповідачів підлягає заборгованість за послуги централізованого опалення (постачання теплової енергії), гарячого водопостачання (постачання гарячої води) у сумі 26 593 грн 11 коп., заборгованість за інфляційну складову боргу становить 4 706 грн 31 коп. та три відсотки річних становить 1 916 грн 39 коп. При цьому суд виходить з приписів ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідачі не надали суду доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростували наданий позивачем розрахунок, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Водночас суд при вирішенні даної справи виходить з того, що відповідач [PERSON] , [INFO] , досягнув повноліття лише [INFO] . Частинами 1-2 статті 32 ЦК передбачено, що фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років має неповну цивільна дієздатність. Крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку). За приписами п. 99.2 ст. 99 Податкового кодексу України грошові зобов`язання малолітніх/неповнолітніх осіб виконуються їх батьками (усиновителями), опікунами (піклувальниками) до набуття малолітніми/неповнолітніми особами цивільної дієздатності в повному обсязі. Батьки (усиновителі) малолітніх/неповнолітніх і малолітні/неповнолітні у разі невиконання грошових зобов`язань малолітніх/неповнолітніх несуть солідарну майнову відповідальність за погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу. Стаття 33 ЦК України передбачає, що неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного нею самостійно відповідно до закону. Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника. Якщо у неповнолітньої особи недостатньо майна для відшкодування збитків, додаткову відповідальність несуть її батьки (усиновлювачі) або піклувальник. Згідно з ч. 2 ст. 619 ЦК України до пред`явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред`явити вимогу до основного боржника. Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що на час виникнення вказаної заборгованості за послуги централізованого опалення (постачання теплової енергії), гарячого водопостачання (постачання гарячої води) за період з січня 2018 року по березень 2019 року, заборгованості за інфляційну складову боргу за період з січня 2018 року по березень 2019 року та трьох відсотків річних нарахованих за період з січня 2018 року по березень 2019 року відповідач [PERSON] , [INFO] , був неповнолітним, оскільки останньому виповнилось 18 років лише 07.04.2019. Відтак, суд приходить до висновку, що заборгованість за послуги централізованого опалення (постачання теплової енергії), гарячого водопостачання (постачання гарячої води) за період з січня 2018 року по березень 2019 року у сумі 10 577 грн 80 коп.; заборгованість за інфляційну складову боргу за період з січня 2018 року по березень 2019 року у сумі 3 031 грн 60 коп. та три відсотки річних нараховані за період з січня 2018 року по березень 2019 року у сумі 1 291 грн 93 коп. належить стягнути з [PERSON] . Заборгованість за послуги централізованого опалення (постачання теплової енергії), гарячого водопостачання (постачання гарячої води) за період з квітня 2019 року по грудень 2024 року у сумі 16 015 грн 31 коп.; заборгованість за інфляційну складову боргу за період з квітня 2019 року по грудень 2024 року у сумі 1 674 грн 71 коп. та три відсотки річних нараховані за період з квітня 2019 року по грудень 2024 року у сумі 624 грн 42 коп. належить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] . Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідачів на користь позивача витрати зі сплати судового збору у сумі 3 028 грн 00 коп., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідачів на користь позивача витрати зі сплати судового збору у сумі 3 028 грн 00 коп.

Outcome: approved