Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

у березні 2025 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить: припинити стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 10 000,00 грн, у зв`язку з смертю неповнолітньої дитини, з 17.07.2024 року; звільнити його від сплати заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 70 000,00 грн на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , за період з 01.08.2024 року по 01.03.2025 року, в зв`язку із смертю неповнолітньої дитини 17.07.2024 року; визнати виконавчий лист № 752/16811/15-ц, що видано 01.12.2016 року Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в 20 000,00 грн щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 09.10.2015 року та до досягнення дітьми повноліття, таким, що не підлягає подальшому виконанню після набрання рішенням законної сили. Свої вимоги позивач мотивував тим, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08.02.2016 року в справі № 752/16811/15-ц з нього стягнуто на користь доньки [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 20 000,00 грн щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 09.10.2015 року та до досягнення дітьми повноліття. [PERSON] зауважує, що [INFO] померла спільна його з відповідачем малолітня донька [PERSON] , [INFO] , однак з дня смерті та по теперішній час з нього продовжується стягнення аліментів на її утримання. На підставі наведеного, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою від 19.03.2025 року відкрито провадження в указаній справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 41-42). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідачем відзиву на позовну заяву не подано. Від третьої особи письмових пояснень до суду не надходило. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними в справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08.02.2016 року в справі № 752/16811/15-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] ,в твердій грошовій сумі в розмірі 20000,00 грн щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 09.10.2015 року та до досягнення дітьми повноліття(а.с. 25-29). Згідно з листом Посольства України у Французькій Республіці № 61215/36-547-134461 від 03.10.2024 року, за інформацією, отриманою від мерії м. Сен-Віктор-ла-Кост, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 15). Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 06.1-16/54856144 від 31.01.2025 року, [PERSON] нараховується заборгованість за аліментами, в тому числі, й за період з липня 2024 року по січень 2025 року (а.с. 9-13). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У ст. 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Частиною 2 ст. 608 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора. Аліменти мають цільовий характер і пов`язуються з певними обставинами особистого характеру як суб`єктивних цивільних прав, так і суб`єктивних цивільних обов`язків. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначені норми не встановлюють вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати аліментів. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення. Припинення стягнення аліментів є можливим у випадку смерті платника аліментів або дитини. Оскільки, донька сторін [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , тому вказана обставина має істотне значення для припинення стягнення аліментів з позивача на її утримання. Тому необхідно припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] в частині утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 10 000,00 грн щомісячно, які стягуються на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08.02.2016 року в справі № 752/16811/15-ц, у зв`язку з смертю неповнолітньої дитини, починаючи із 17.07.2024 року. Відповідно до положень ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до ЦК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Водночас, вимога про повернення коштів, витрачених на забезпечення життєдіяльності дитини, не відповідає інтересам дитини. Враховуючи, що з моменту смерті неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , продовжувалося нарахування позивачу аліментів на її утримання до січня 2025 року, суд вважає за необхідне в цій частині звільнити [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами, які стягуються на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08.02.2016 року в справі № 752/16811/15-ц, починаючи із 17.07.2024 року, в загальному розмірі 64 838,71 грн, яка вираховується наступним чином: 10 000,00 грн (щомісячний розмір утримання однієї дитини) /31 (кількість днів у липні) х15 (кількість днів у липні 2024 року (з 17.07.2024 року по 31.07.2024 року), за які позивач звільняється від сплати заборгованості) +60 000,00 грн (нарахована сума заборгованості за період з 01.08.2024 року по січень 2025 року, з розрахунку по 10 000,00 грн щомісяця на одну дитину). При цьому, матеріали справи не містять відомостей про те, що позивачу проводилося нарахування аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , починаючи із січня 2025 року до 01.03.2025 року, та, що в нього наявна заборгованість за цей час, в зв`язку із чим правових підстав для звільнення [PERSON] від сплати заборгованості за вказаний період немає. Що ж стосується вимоги про визнання виконавчого листа № 752/16811/15-ц, виданого 01.12.2016 року Голосіївським районним судом м. Києва таким, що не підлягає подальшому виконанню, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Згідно ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Згідно з правовим висновком Верховного Суду в постанові від 16.01.2018 року в справі №755/15479/14-ц, підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання. Норма ч. 2 ст. 432 ЦПК України має чітку конструкцію й передбачає, що у разі якщо виконавчий лист видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Таким чином, порядок розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, передбачений спеціальним розділом ЦПК України, зокрема Розділ VI Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб). З огляду на викладене, вимога позивача про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа № 752/16811/15-ц, виданого на виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08.02.2016 року, не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, а тому в задоволенні позову в цій частині також необхідно відмовити. При цьому, в даному випадку задоволені вимоги позивача відповідають змісту порушеного права та забезпечують його поновлення, оскільки позивач також заявив вимоги про припинення стягнення з нього аліментів та нестягнення вже нарахованої до виплати суми, тобто просив звільнити від заборгованості і суд вище вказав про обґрунтованість зазначених вимог, що є наслідками припинення правовідносин сторін і примусового виконання виконавчого листа № 752/16811/15-ц в цій частині, та є в даному випадку ефективними засобами захисту. За викладених обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial