Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що [INFO] померла її бабуся, [PERSON] . На день її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку за [ADDRESS] . [PERSON] залишила на її ім`я заповіт на все майно. Постановою нотаріуса від 15.11.2024 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно. Причини відмови: не надані документи для підтвердження родинних стосунків з померлою бабусею [PERSON] , оскільки у свідоцтві про народження її матері, [PERSON] , в графі «мати» зазначена « [PERSON] » (російською мовою), таким чином неможливо встановити факт родинних відносин між [PERSON] та померлою [INFO] [PERSON] . Друга причина відмови: не надано правовстановлюючого документу на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Провадження у справі відкрито 08.04.2025. Ухвалою від 21.04.2025 закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву з проханням розглянути справу в її відсутність. Позовні вимоги підтримує. Представник відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням справу розглянути без його участі. Проти задоволення позивних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги необхідно задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть, видана відділом реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 10. На момент смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконкому Дніпровокам`янської сільської ради. На день її смерті відкрилася спадщина, яка складається зі вказаного житлового будинку. [PERSON] залишила на ім`я позивача заповіт на все майно, посвідчений секретарем Дніпровокам`янської сільської ради Верхньодніпровського (теперішня назва - Кам`янський) район Дніпропетровська області Оніпченко В.В. 28.01.2003 року за реєстровим № 46, що підтверджується копією заповіту. Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою 17.10.2008 року була заведена спадкова справа за № 748/2008 та зареєстрована в Спадковому реєстрі за № 45646402. Згідно матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , вбачається, що із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулась лише позивач. Інші спадкоємці за законом, із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не звертались. Згідно повідомлення КП «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації», на житловий будинок [ADDRESS] право власності не оформлялося. Рішенням Дніпровокам`янської сільської ради від 21 вересня 1994 року [PERSON] була виділена земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого дому площею 0,25 га, по [ADDRESS] та збудованому будинку було присвоєно № 16, що підтверджується Архівним витягом № 229 від 22.10.2024. Довідкою виконкому Дніпровокам`янської сільської ради № 327 від 21.07.2008 року, будинок [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] . Позивач звернулася до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , однак постановою нотаріуса від 15.11.2024 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, у зв`язку з відсутністю документів, які встановлюють право власності на вищевказаний будинок та неможливістю встановлення факту родинних відносин між позивачем та померлою. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.08.1958 року, встановлено що [INFO] народилася [PERSON] . Батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про одруження встановлено, що у зв`язку з реєстрацією шлюбу позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Мати позивача [PERSON] , мала дошлюбне прізвище [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про народження матері позивача [PERSON] , її матір`ю є « [PERSON] » (російською мовою). Тож у позивача відсутні документи, які б підтверджували зміну прізвища померлою [PERSON] з [PERSON] на [PERSON] . Однак, згідно копії заповіту, складеного [PERSON] , все своє майно вона заповідала своїй онуці [PERSON] . Також [PERSON] та бабуся позивача, встановлена за документами « [PERSON] », мають однакове ім`я та по батькові. Стаття 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до роз`яснень, викладених в інформаційному листі Верховного Суду України від 19 червня 2013 року щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в графі «Встановлення факту родинних відносин між фізичними особами» факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Родинні відносини (споріднення) (у теорії права) - кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника). Виходячи з вимог діючого ЦК України поняттями "родичі", "родинні стосунки" охоплюється коло осіб, які пов`язані між собою певним ступенем споріднення. Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема, батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат та сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник. Усиновлений та усиновлювач прирівнюються до родичів за походженням. Законодавство України не встановлює вичерпного переліку документів, які підтверджують родинні стосунки, а тому вони визначаються в кожному випадку окремо, в залежності від ступеня їх споріднення Згідно із ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно із ст.76-80 ЦПК України, доказами вважаються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Пунктом 7 зазначеної Постанови передбачено, що відповідно до п. 1 ст. 273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, достовірними та такими, що підтверджують факт родинних відносин між позивачем і померлою [PERSON] , а саме, що позивач [PERSON] є онукою [PERSON] , померлої [INFO] . Встановлення факту родинних відносин потрібно позивачу для оформлення спадщини, тобто має наслідком виникнення спадкових правовідносин. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на будинок у порядку спадкування за заповітом, суд виходить з наступного. Між сторонами виникли правовідносини, що виникають із права власності на нерухоме майно. Способом захисту порушених цивільних прав позивачем визначено визнання права власності, з яким погоджується суд. Даний спосіб захисту передбачений ст. 16, ЦК України. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, у нотаріальному порядку. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК - право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Підстави припинення права власності передбачені ст. 346, 378 ЦК України, ст. 140 ЗК України, але ці норми не містять таку правову підставу припинення права власності, як втрата правовстановлюючого документа та допущення помилок органом, що здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємці за законом чи за заповітом мають право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Відповідно до п. 1 глави 13 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Таким чином, беручи до уваги відмову нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право власності на спадщину і здобуття, поряд з цим, підтвердження існування права власності спадкодавця на спірний житловий будинок, що становлять предмет даного спору - наявні матеріально-правові підстави для задоволення вимог про визнання права власності позивача на це спадкове майно. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211.20 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, так як судом не встановлено вини відповідача, щодо порушення прав позивача.

Outcome: approved