Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

04.04.2025 позивач звернувся до суду із даною позовною заявою та доданими\~до неї\~матеріалами. Предметом позову є розірвання шлюбу, зареєстрованого 04.05.2022 Мурованокуриловецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про що складено актовий запис № 30 і видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . У подружжя є малолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Підставою позову у позовній заяві зазначено, що протягом тривалого часу подружні відносини фактично припинені. Відповідач залишила Україну і на теперішній час постійно проживає за кордоном. Спільного господарства подружжя не веде, жодних стосунків не підтримує. Позивач вважає, що шлюб припинив свої існування, і його подальше збереження не можливе. 08.04.2025 судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру № 1272403 від 08.04.2025, надану в порядку ч. 7 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (у тексті - ЦПК України) на звернення суду від 08.04.2025 на підставі ч. 8 ст. 187 ЦПК України, згідно якої місце проживання відповідача зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а. с. 9). Ухвалою від 08.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду суду та відкрито провадження у справі (а. с. 10 - 11). Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін в залі судових засідань Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області з повідомленням сторін. Судове засідання призначено на 08.05.2025. Сторони в судове засідання не з`явилися, подавши до суду заяви (а. с. 18, 19) про розгляд справи за їх відсутності і про, відповідно, підтримання та визнання позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України «Розгляд справ у порядку спрощеного провадження». Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~211\~ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що сторони скористалися правом, передбаченим зазначеною нормою ЦПК України, судом прийнято рішення про розгляд справи за їх відсутності. За вказаних обставин, згідно приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з врахуванням наступного. Отриманою через Єдиний державний\~вебпортал електронних\~послуг (портал\~Дія) цифровою копією актового запису про шлюб № 30, складеного Мурованокуриловецьким відділом державного реєстрації актів цивільного стану у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (а. с. 4) підтверджується, що з 04.05.2022 [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, а свідоцтвом про народження (а. с. 5) підтверджується, що вони є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . У ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 закріплено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що зазначено в п. «с» ч. 1 ст. 16 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок від 18.12.1979, відповідно до якого держави-сторони вживають усіх відповідних заходів для ліквідації дискримінації щодо жінок в усіх питаннях, що стосуються шлюбу та сімейних стосунків, і, зокрема, забезпечують на основі рівності чоловіків і жінок: однакові права та обов`язки під час шлюбу і після його розірвання. Виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України, збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам. Нормами ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У позовній заяві позивач вказав, що причиною розірвання шлюбу є те, протягом тривалого часу подружні відносини фактично припинені. Відповідач залишила Україну і на теперішній час постійно проживає з дитиною за кордоном. Спільного господарства подружжя не веде, жодних стосунків не підтримує. Позивач вважає, що шлюб припинив свої існування, і його подальше збереження не можливе. Беручи до уваги вказані в позовній заяві причини розірвання шлюбу, які відповідачем не спростовані, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.06.2019 у справі № 605/434/18 (провадження № 61-3235 св 19), яка кореспондується з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Суд не застосовує положення ст. 111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї є неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, позов визнала. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, то суд приходить до переконання, що даний шлюб необхідно розірвати. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). При зверненні до суду з цим позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок (а. с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Суд залишає сплачений судовий збір за позивачем, оскільки ним не заявлено клопотання про повернення 50 відсотків сплаченого судового збору у зв`язку з визнанням позову відповідачем.

Outcome: approved