Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

17 березня 2025 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Волноваської міської військово-цивільної адміністрації Волноваського району Донецької області, в якій просила визнати за нею право власності на будинок [ADDRESS] , загальною площею 71,9 кв.м., житловою площею 41,6 кв.м. В обґрунтування позову зазначила, що позивачу на підставі договору дарування від 25 листопада 1982 року на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] . Договір посвідчений державним нотаріусом Другої волноваської державної нотаріальної контори Сурженко Н.І. зареєстрованого у реєстрі № 3108 та у Волноваському БТІ за № 1955 у книзі № 7. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 20 грудня 2007 року серії ЯЕ № 701516 позивачу на підставі рішення Волноваської міської ради від 09 листопада 2007 року № V/20-391 також належить земельна ділянка площею 0,0827 га у межах згідно з планом, за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та станом на дату звернення до суду триває. При цьому, Волноваська міська територіальна громада включена до тимчасово окупованих територій з 10 березня 2022 року до цього часу, у зв`язку з чим позивач вимушена була переміститися з м. Волновахи Донецької області та залишити своє житло. На час укладання договору дарування право власності на будинок реєструвалося в органах БТІ, Державних реєстрів речових прав на нерухоме майно на той час не було. У зв`язку з цим, позивач звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно департаменту Одеської міської ради, з метою реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на вказаний будинок. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Одеської міської ради Одеської області від 19 вересня 2024 року [PERSON] № 75133723 відмовлено у здійсненні реєстрації права власності. Підставою для відмови у проведені реєстраційних дій зазначено, що після завершення строку, встановленого ч. 3 ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав. Державним реєстратором не отримано інформації про речові права, зареєстровані до 01 січня 2013 року. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім як в судовому порядку, відновлення порушеного права. Позивач у даному позові про визнання права власності є особою, яка вже є власником. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо наявне в позивача право власності не визнається, заперечується або оспорюється, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Право власності позивача на вказаний будинок було набуто на законних підставах та підтверджується оригіналом договору дарування з відміткою БТІ, який знаходиться у позивача. Проте, оскільки в Державному реєстрі дані відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності на вищезазначену нерухомість у БТІ з тимчасово окупованої території України на даний час неможливо, право власності позивача на будинок не визнається органами державної реєстрації прав на нерухоме майно. Це позбавляє позивача можливості розпорядитись своєю власністю на власний розсуд або отримати компенсацію за пошкоджене чи знищене майно. Враховуючи відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення невизнаного права власності на житловий будинок, позивач вимушена звертатись з даним позовом у порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. У зв`язку з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом. Представник позивача Найдьонова Г.О. в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача Шпак О.М. в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~16\~ЦК України\~способом захисту\~цивільних прав\~та інтересів\~може бути,\~зокрема, визнання права. Судом встановлено, що 25 листопада 1982 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Другої волноваської державної нотаріальної контори Сурженко Н.І., зареєстрований в реєстрі за № 3108, відповідно до якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар жилий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 825 кв.м. На земельній ділянці розташований один жилий будинок, житловою площею 41,6 кв.м., з надвірними побудовами: сенями, крильцем, літньою кухнею, погребом, сараєм, вбиральнею, колодязем, забором, гаражем, мостінням (а.с. 11-12). На вказаному правовстановлюючому документі міститься реєстраційний напис про те, що 13 грудня 1982 року право власності [PERSON] на зазначений житловий будинок зареєстровано в Бюро технічної інвентаризації м. Волноваха та записано в книгу № 7 за реєстровим № 1955. Так, відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Відповідно до\~статті 328\~ЦК України\~право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. З Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, сформованого 04 листопада 2024 року, вбачається, що на замовлення [PERSON] 28 грудня 2020 року ФОП [PERSON] проводилась технічна інвентаризація № 0411/01 щодо об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальна площа житлового будинку 71,9 кв.м., житлова площа 41,6 кв.м. (а.с. 15-17). Також, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0827 га з кадастровим номером 1421510100010030115, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 701516, виданого на підставі рішення Волноваської міської ради від 09 листопада 2007 року № V/20-391 (а.с. 10). Місто Волноваха Донецької області відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 (з відповідними змінами, внесеними згідно з наказами Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій), відноситься до територій активних бойових дій. Позивач [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, виїхала з м. Волноваха Донецької області у м. Одесу, згідно з довідкою від 14 березня 2022 року № 5105-5000431424 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). 25 липня 2024 року позивач звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно з відповідною заявою (реєстраційний номер 62167179) з метою проведення державної реєстрації її права власності на житловий будинок [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який належить їй на підставі договору дарування від 25 листопада 1982 року (а.с. 22). Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. 19\~вересня 2024\~року державним реєстратором прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Одеської міської ради Панфіловою О.І. було прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 75133723 у зв`язку з тим, що після завершення строку, встановленого частиною 3 статті 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не усунуті обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, а саме: державним реєстратором не отримано інформацію про речові права, зареєстровані до 01 січня 2013 року (а.с. 22 (зворотній бік)). При цьому, як вбачається з відповіді Донецької обласної військової адміністрації № 0.2/24-6254/4-24 від 19 грудня 2024 року, ТОВ «Волноваське БТІ» не відновило роботу на територіях, підконтрольних українські владі, та паперові носії інформації не вивезено. Інформацією щодо здійснення зазначеним підприємством своїх функцій облдержадміністрація не володіє (а.с. 18). У зв`язку з викладеним та враховуючи той факт, що на теперішній час право власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] не визнається, з метою захисту своїх прав на нерухоме майно з посиланням на статтю 392 ЦК України, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою про визнання права власності на належний їй будинок. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у спорі про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову). Згідно роз`яснень наведених у пункті 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014\~№ 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень частини першої\~статті 15 та статті 392\~ЦК власник\~майна має\~право пред`явити\~позов про\~визнання його\~права власності,\~якщо це\~право оспорюється\~або не\~визнається іншою\~особою,\~а також\~у разі\~втрати ним\~документа,\~який засвідчує\~його право\~власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. У частині 1 статті 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позивач є власником будинку [ADDRESS] , однак на теперішній час її право власності на цей житловий будинок не визнається органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та позивач не може здійснити у державного реєстратора прав на нерухоме майно державну реєстрацію його права власності на житловий будинок, що позбавляє позивача можливості розпорядитись своєю власністю на власний розсуд або отримати компенсацію за пошкоджене чи знищене майно. З огляду на наведене, встановивши та проаналізувавши усі обставини справи, оскільки позивач в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання за ним права власності на нерухоме майно, захистити своє порушене право не може, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 71,9 кв.м., житловою площею 41,6 кв.м. Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 15, 16, 316, 317, 321, 328, 392 Цивільного кодексу України, та

Outcome: approved