Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Ємільчинської селищної ради, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, що розташовані в [ADDRESS] , який складається із: жилого будинку А-1; веранди а-1; прибудови а1-1; ганка; господарського блока Б-1; навіса В-1; вбиральні Г-1; сараю Д-1; сараю Ж-1; колодязя №2; огорожі №3; хвіртки №4; воріт №5. Вимогу мотивує тим, що рішенням правління членів колгоспу імені 23 з`їзду КПРС смт Ємільчине Ємільчинського району Житомирської області від 21 жовтня 1989 року йому виділена присадибна ділянка площею 0,08 га під забудову. Рішенням виконавчого комітету Ємільчинської селищної Ради народних депутатів Житомирської області від 04.02.1991 року «Про дозвіл на будівництво житлового будинку [PERSON] » йому надано дозвіл на будівництво житлового будинку на виділеній колгоспом земельній ділянці по [ADDRESS] між сусідами [PERSON] та [PERSON] . На вказаній земельній ділянці позивач здійснив будівництво, за результатами якого у грудні 1991 року Новоград-Волинське БТІ виготовило технічний паспорт. Позивач зазначив, що отримавши технічний паспорт помилково вважав, що це є документ на право власності на належний йому житловий будинок. 17.09.2024 року позивач звернувся до державного реєстратора Ємільчинської селищної ради із заявою про державну реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] , однак отримав відмову в проведенні реєстраційних дій, оскільки не надав документів, що підтверджують право власності на вказаний будинок. В судове засідання позивач не з`явися, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив справу розглянути у його відсутності. Представник відповідача Ємільчинської селищної ради в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила розглянути справу у її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.206 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши зібрані по справі письмові докази, суд приходить до наступного. Згідно до ч.1 ст.16, п.1 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З архівної довідки архівного відділу №2 Звягельської РДА Житомирської області від 19.03.2024 року слідує, що в протоколі №11 засідання правління колгоспу ім. 23 з`їзду КПРС смт Ємільчине Ємільчинського району Житомирської області від 21 жовтня 1989 року зазначено: «слухали заяви про виділення присадибної ділянки, рішили рекомендувати зборам уповноважених членів колгоспу виділити присадибні ділянки затвердження рішень правління Серпутько Віктору Васил. 008 га під забудову»; в протоколі №4 засідання правління колгоспу ім. 23 з`їзду КПРС смт Ємільчине Ємільчинського району Житомирської області від 17 листопада 1989 року, зазначено: «слухали заяви про затвердження рішень правління Серпутько Віктору В. 008 га виділити». Архівним витягом архівного відділу №2 Звягельської РДА Житомирської області від 19.03.2024 року стверджується, що рішенням виконавчого комітету Ємільчинської районної ради народних депутатів Житомирської області №64 від 11.04.1991 року «Про затвердження актів на відведення земельних ділянок під будівництво» вирішено надати право на індивідуальну забудову громадянину [PERSON] [ADDRESS] , між сусідами [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії рішення виконавчого комітету Ємільчинської селищної Ради народних депутатів Житомирської області від 04.02.1991 року «Про дозвіл на будівництво жилого будинку [PERSON] », дозволено будівництво жилого будинку [PERSON] на виділеній колгоспом земельній ділянці по [ADDRESS] між сусідами [PERSON] та [PERSON] ; зобов`язано [PERSON] протягом двох місяців з дня винесення рішення оформити документацію на будівництво жилого будинку в селищній раді. [PERSON] було видано будівельний паспорт, зі змісту якого слідує, що згідно виписки із рішення №64 від 17.04.1991 року виконкомом Ємільчинської районної Ради народних депутатів дозволено громадянину [PERSON] будівництво індивідуального жилого будинку на 4 кімнати, житловою площею 48,1 кв. м. і господарських будівель для особистого підсобного господарства площею 25 кв. м. в [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,08 га. На замовлення [PERSON] 04.04.2024 року ФОП [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . З довідки Ємільчинської селищної ради №286 від 15.03.2024 року слідує, що [PERSON] , [INFO] , є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно №75809954 від 30.10.2024 року відмовлено в проведенні реєстраційних дій, оскільки встановлено наявність обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій: після завершення строку, встановленого ч.3 ст.23 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, а саме для державної реєстрації права власності на житловий будинок садибного типу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] не надав документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, як того вимагає ст.31 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно не визнається право власності [PERSON] на житловий будинок. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як видно з представлених доказів, житловий будинок 1991 року побудови, знаходиться в сільському населеному пункті, інші особи на володіння та користування даним житловим будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність житлового будинку для проживання ніким не оспорюється. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.31\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved