Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 15.02.2024 [PERSON] в особі свого представника адвоката Гуменюка О.В. звернувся до суду з позовом до АТ «ПриватБанк», у якому просить: - визнати незаконною бездіяльність АТ КБ «ПриватБанк» при проведенні реструктуризації зобов`язань [PERSON] за кредитним договором №?ZRSWGK0000000005, укладеним 11.04.2008 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (нині АТ КБ «ПриватБанк») за його заявою від 21.07.2021 року, яка виявилась у її проведенні без врахування зміни строку основного зобов`язання з 30.09.2009 (без нарахування відсотків та пені після зміни строку) та без перерахунку заборгованості через незаконно утриману комісію за видачу кредитних коштів, а також без застосування курсу гривні в розмірі 16,009 грн/1?долар США; - зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» здійснити реструктуризацію зобов`язань [PERSON] за вказаним кредитним договором №?ZRSWGK0000000005, укладеним 11.04.2008, за його заявою від 21.07.2021 року, відповідно до п.п.?6,?7,?8,?9,?11,?12,?13,?14 пункту 7 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», з урахуванням зміни строку основного зобов`язання з 30.09.2009 року (без нарахування відсотків та пені після зміни строку) та з перерахунком заборгованості через незаконно утриману комісію за видачу кредитних коштів, застосувавши курс 16,009 грн/1?долар США; - стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в сумі 15?000 грн. На обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 11.04.2008 між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (нині АТ КБ «ПриватБанк») укладено кредитний договір №?ZRSWGK0000000005. Валютою договору є долар США. З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором, 11.04.2008 між банком і [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку передано будинок за адресою: [ADDRESS] 23.04.2021 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», який встановлює підстави для обов`язкової реструктуризації валютних кредитів. У зв`язку з цим [PERSON] звернувся до банку нотаріально посвідченою заявою від 21.07.2021 про проведення такої реструктуризації. Однак банком відмовлено листом від 12.08.2021. Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02.02.2022 по справі №?274/6004/21, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 12.04.2022 та постановою Верховного Суду від 07.09.2022, позов [PERSON] задоволено: визнано незаконною бездіяльність АТ КБ «ПриватБанк» у непроведенні реструктуризації та зобов`язано її провести на його заяву від 21.07.2021. Листом від 19.12.2023 банк повідомив про зміну зобов`язань за результатами реструктуризації. Однак із цього листа не зрозуміло, яка саме сума боргу була взята до розрахунку при перерахунку, тобто з якої суми розраховували результат реструктуризації. Тому 09.01.2024 [PERSON] звернувся до банку з проханням надати інформацію про розмір залишку заборгованості, суму боргу в іноземній валюті та курс, за яким змінювалась валюта зобов`язання. Він також просив врахувати незаконність нарахування відсотків та пені з 30.09.2009, а також нікчемність умови договору про комісію (п.?8.1 договору). Проте 15.01.2024 банк йому відмовив. Вважаючи таку бездіяльність незаконною та з метою правильного проведення реструктуризації валютного зобов`язання з урахуванням дострокового завершення строку договору та нікчемності деяких його умов, [PERSON] звернувся повторно до суду. Згідно графіку погашення та умов договору, строк повернення кредиту встановлено до 11.04.2028. Пунктом 8.1.2 договору передбачено, що в разі прострочення термінів оплати на 120 календарних днів, дням повернення кредиту та залишку зобов`язань, відсотків, винагороди та пені вважається останній день місяця такого порушення. Таким чином сторони унормували дострокове повернення коштів тобто змінили строк виконання основного зобов`язання. Рішенням Бердичівського суду від 11.03.2019, залишеним без змін Житомирським апеляційним судом від 04.09.2019 та постановою Верховного Суду від 09.03.2021 встановлено, що строк виконання зобов`язання змінився, і обов`язок погашення всієї суми кредиту настала 30.09.2009. Отже банк не мав права нараховувати нарахування та пеню з цієї дати. Також, згідно п.?8.1, позичальник зобов`язаний сплатити комісію за видачу кредиту 2?% від суми кредиту в день видачі, що суперечить законодавству. Ця умова є нікчемною за абзацом 3 ч.?4 ст.?11 Закону України «Про захист прав споживачів», чинного на момент укладення договору. У постанові Великої Палати ВС від 13.07.2022 у справі №?496/3134/19 зазначено, що за нікчемністю умов договору банк повинен здійснити перерахунок заборгованості, щоб забезпечити право позивача на правову визначеність. А в постанові ВС від 30.11.2023 по справі №?382/1621/21 підтверджено, що боржник може вимагати правильного розрахунку заборгованості, а кредитор його здійснення, що унеможливлює стягнення частини заборгованості незаконно. Згідно з підпунктами 1112 пункту 7 Прикінцевих і перехідних положень Закону «Про споживче кредитування», обов`язкова реструктуризація полягає у переведенні суми боргу до гривні за курсом, визначеним як середнє між офіційним курсом НБУ на день реструктуризації і офіційним курсом на день укладення договору, а день реструктуризації це день отримання заяви кредитором. Банк зобов`язаний протягом 60 днів здійснити всі обчислення та повідомити про результат. Отже, днем реструктуризації валютного зобов`язання є 21.07.2021 день отримання банком заяви. При цьому банк мав обчислити середній курс: (4,9700 грн/долар станом на 11.04.2008 + 27,048 грн/долар станом на 21.07.2021) ? 2 = 16,009 грн/1?долар США. Заперечення проти позову Відзив на позовну заяву не надходив. У письмових поясненнях та у судовому засіданні представник відповідача адвокат Адаменко Т.С. просила відмовити у задоволенні позову. Заперечення проти позову обґрунтовані тим, що Банком було здійснено всі необхідні дії для проведення реструктуризації на виконання рішення суду у справі №?274/6004/21 відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Щодо позовної вимоги позивача провести реструктуризацію зобов`язань з урахуванням зміни строку основного зобов`язання з 30.09.2009 (без проведення нарахувань відсотків та пені після зміни строку основного зобов`язання) та без перерахунку заборгованості через незаконно утриману комісію за видачу кредитних коштів без застосування курсу гривні в розмірі 16,009 грн/1 долар США вона є безпідставною. Так, рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області у справі №?274/4040/15-ц від 11 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №?ZRSWGK0000000005 від 11 квітня 2008 року відмовлено у зв`язку з пропуском позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у спорі. Постановою Житомирського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року рішення Бердичівського міськрайонного суду скасовано, ухвалено нове судове рішення про залишення позову без задоволення з інших підстав. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. У постанові суду зазначено, що з розрахунку заборгованості вбачається: відповідно до п. 8.1.2 кредитного договору строк виконання основного зобов`язання закінчився 30 вересня 2009 року. Пеня за договором почала нараховуватися з 18 травня 2009 року. Тобто перебіг позовної давності за вимогами Банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з 30.09.2009 та закінчився 01.10.2014 (строк позовної давності, встановлений сторонами у п. 5.5. договору, становить п`ять років). Нарахування передбачених договором процентів та пені припинилося після спливу цього строку. Суд апеляційної інстанції зазначив, що нарахування відсотків і пені після 30 вересня 2009 року є безпідставним. За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у позові щодо стягнення тіла кредиту та платежів за договором, нарахованих банком до 30 вересня 2009 року, у зв`язку зі спливом позовної давності, а щодо процентів та пені, нарахованих після цієї дати за безпідставністю. Постановою Верховного Суду від 09.03.2021 касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року без змін. Отже, зазначеним рішенням суд відмовив Банку у задоволенні вимог щодо стягнення боргу. Однак обов`язок здійснити перерахунок з урахуванням зміни строку основного зобов`язання на Банк покладено не було. Тому Банком не було винесено всю суму боргу на прострочення, а позивач після 30.09.2009 увійшов у графік черговості погашення платежів за кредитом і продовжував виконувати свої зобов`язання. У 2021 році позивач звернувся до Банку, а потім до суду з метою проведення реструктуризації, оскільки, як він вважав, його зобов`язання за кредитним договором підпадають під умови реструктуризації, встановлені п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», зокрема щодо відсутності простроченої заборгованості станом на 1 січня 2014 року. Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02.02.2022 у справі №?274/6004/21 встановлено, що позивач має непогашене грошове зобов`язання, забезпечене житловою нерухомістю, та що станом на 01.01.2014 [PERSON] не мав простроченої заборгованості, яка не була погашена на день подання заяви про реструктуризацію. Предметом іпотеки є житлове нерухоме майно, а за інформацією з Державного реєстру речових прав інше житлове нерухоме майно у позивача та членів його сім`ї відсутнє. Отже, банк мав би провести реструктуризацію заборгованості за кредитним договором №?ZRSWGK0000000005 за заявою [PERSON] . Бездіяльність АТ КБ «ПриватБанк» у непроведенні реструктуризації зобов`язань [PERSON] за цим договором слід визнати протиправною та зобов`язати Банк здійснити відповідну реструктуризацію, як передбачено п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Рішення суду у справі №?274/6004/21 ґрунтується на тому, що позивач продовжував виконувати свої зобов`язання, і станом на 01.01.2014 не мав простроченої заборгованості. У випадку, якщо б Банк до винесення рішення у справі №?274/6004/21 провів би перерахунок боргу з урахуванням припинення зобов`язань на 30.09.2009, то станом на 01.01.2014 прострочена заборгованість клієнта перед Банком становила б 7630,51 дол. США (розрахунок проведено представником Банку самостійно виключно для визначення суми на 01.01.2014 та не може бути використаний як встановлена Банком сума боргу). Якщо враховувати позицію позивача, що зобов`язання припинились з 30.09.2009, то [PERSON] не підпадав би під умови реструктуризації, встановлені Законом, зокрема щодо відсутності заборгованості на 01.01.2014. Щодо обов`язку перерахунку кредитного договору в частині комісії вважається, що розмір комісії, який підлягає перерахунку, має встановлюватися в окремому провадженні, а не в межах даного позову. При цьому суд має врахувати наслідки спливу трирічного строку позовної давності, тобто перерахунок може здійснюватися лише в межах платежів за три роки до звернення до суду. Отже, позовні вимоги є безпідставними, оскільки Банк здійснив усі необхідні дії та провів позивачеві реструктуризацію боргових зобов`язань виключно з урахуванням п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», як передбачено рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області №?274/6004/21. У разі задоволення вимог позивача про врахування припинення зобов`язань у 2009 році та перерахунок комісії позивач не підпадав би під умови реструктуризації, що суперечило б рішенню суду, яким встановлено відсутність боргу. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 19.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та у справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 13.06.2024 У АТ «ПРИВАТБАНК» суд витребував у відповідача помісячний детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором № ZRSWGK0000000005 від 11.04.2008, укладеного між [PERSON] та ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (АТ КБ "ПРИВАТБАНК") станом на 21.07.2021 та детальний розрахунок реструктуризації зобов`язань за кредитним договором № ZRSWGK0000000005 від 11.04.2008, що укладений між [PERSON] та ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (АТ КБ "ПРИВАТБАНК") проведеної відповідно Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування». Ухвалою суду від 11.12.2024 [PERSON] відмовлено у прийнятті заяви про уточнення позовних вимог. Підготовче провадження закрито протокольною ухвалою суду від 11.12.2024. У судовому засіданні 14.03.2025 представник позивача адвокат Гуменюк О.В. підтримав позов, представник відповідача адвокат Адаменко Т.С. просила відмовити у задоволенні позову. У судове засідання 24.04.2025 учасники справи не з`явилися. Представник позивача адвокат Гуменюк О.В. просив справу слухати за його відсутності. Фактичні обставини встановлені судом Судом встановлено, що 11 квітня 2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПРИВАТБАНК", та [PERSON] укладено кредитний договір № ZRSWGK0000000005, за яким відповідач отримав кредит на купівлю житла у розмірі 32 467, 50 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних з кінцевим терміном повернення згідно графіку погашення кредиту до 11 квітня 2028 року (а.с. 5-710). 11 квітня 2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПРИВАТБАНК", та [PERSON] укладено договір іпотеки, предметом якого є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п.35.3 цього Договору, в забезпечення виконання зобов`язань іпотекодавця, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання іпотекодавцем зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. За цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань іпотекодавця за кредитним договором № ZRSWGK0000000005, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем (п.35.1, 35.2). Згідно з п.35.3 в забезпечення виконання позичальником [PERSON] зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, належне йому на праві власності, а саме: будинок [ADDRESS] (а.с.138-139). Постановою Житомирського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року рішення Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області у справі № 274/4040/15-ц від 11березня 2019 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про залишення без задоволення позову Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № ZRSWGK0000000005 від 11 квітня 2008 року. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пеню припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У постанові суду зазначено, що із розрахунку заборгованості вбачається, що безперервно пеня за договором почала нараховуватися з 18 травня 2009 року, а тому відповідно до п. 8.1.2 кредитного договору строк виконання основного зобов`язання закінчився 30 вересня 2009 року. Тобто перебіг позовної давності за вимогами Банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з 30.09.2009 та закінчився 01.10.2014 (строк позовної давності встановлений сторонами у п. 5.5. договору та становить п`ять років). Суд апеляційної інстанції зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню припинилося після спливу визначеного договором строку, тобто після 30 вересня 2009 року. При таких обставинах суд дійшов висновку про відмову у позові щодо стягнення тіла кредиту та платежів за договором, нарахованих банком до 30 вересня 2009 року, у зв`язку із спливом позовної давності, а щодо процентів та пені, нарахованих після 30 вересня 2009 року, - за безпідставністю (а.с.15-16). Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 лютого 2022 року у справі № 274/6004/21, яке залишене в силі судами апеляційної та касаційної інстанції, позовні вимоги [PERSON] визнано незаконною бездіяльність АТ КБ «ПриватБанк» у непроведенні реструктуризації зобов`язань [PERSON] за кредитним договором № ZRSWGK0000000005, укладеним 11 квітня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк», за його заявою від 21 липня 2021 року. Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» провести реструктуризацію зобов`язань [PERSON] за кредитним договором № ZRSWGK0000000005, укладеним 11 квітня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк», за його заявою від 21 липня 2021 року відповідно до пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Рішення суду мотивоване тим, що позивач, використавши своє право на проведення реструктуризації заборгованості за кредитним договором звернувся із заявою до банку, в якій просив провести реструктуризацію боргу за кредитним договором, та в якій вказав відомості, які вимагалися законом для проведення такої реструктуризації боргу, долучивши до заяви документи, що підтверджують такі відомості. Проте АТ КБ «ПриватБанк» листом відмовив [PERSON] у проведенні реструктуризації боргу, не вказавши при цьому конкретних правових підстав такої відмови, не вказавши, яких документів, що вимагалися законом або банком [PERSON] не було долучено. Тому, врахувавши, що на час розгляду справи позивач мав непогашене грошове зобов`язання, забезпечене житловою нерухомістю, яке є предметом іпотеки, та є єдиним житлом позивача та членів його сім`ї, станом на 01 січня 2014 року [PERSON] не мав простроченої заборгованості, яка не була погашена на день звернення із заявою про реструктуризацію заборгованості, суд дійшов висновку, що бездіяльність АТ КБ «ПриватБанк» у непроведенні реструктуризації є незаконною. Однак, суд вважав передчасною вимогу [PERSON] щодо зобов`язання банку провести реструктуризацію боргу із врахуванням зміни строку основного зобов`язання з 30 вересня 2009 року (без проведення нарахувань відсотків та пені після зміни строку основного зобов`язання) та перерахунком заборгованості через незаконно утриману комісію за видачу кредитних коштів, оскільки банк реструктуризацію заборгованості за заявою [PERSON] не провів та на цей час не встановлено, із якого розміру боргу банк проводитиме таку реструктуризацію, тому не встановлено порушення банком прав позивача щодо правильності нарахування боргу. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним пункту 8.1 кредитного договору щодо сплатити банку комісії, суд виходив з того, що такі умови договору є нікчемними в силу закону, тому відсутні підстави для визнання зазначеного пункту кредитного договору недійсним, який є нікчемним в силу закону, що свідчить про те, що позивач обрав неналежний спосіб захисту (а.с .10-16.) У повідомленні від 19.12.2023 Банк надав [PERSON] лист з інформацією про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації, відповідно до якої сума боргу за кредитом складає 300 156,71 грн та за процентами 265262,34 грн, наведено графік платежів (а.с. 33-36). 09.01.2024 [PERSON] звернувся до Банку із проханням надати інформацію щодо розміру суми заборгованості взятої до розрахунку при визнач результатів проведеної реструктуризації, в тому числі суму залишку зобов`язання та складових в іноземній валюті, курсу за яким змінювалася валюта зобов`язання. При цьому просив врахувати про незаконність нарахування відсотків та пені з 30.09.2009 року нікчемність умови договору про нарахування комісії, визначеної п.8.1 Кредитного договору (а.с. 37). Листом Банку від 15.01.2024 року [PERSON] було відмовлено в наданні виписки по кредитом (а.с. 38). Відповідно до висновку науково-правової експертизи з питання тлумачення окремих положень ЗУ «Про споживче кредитування», складеного доцентом кафедри цивільного та трудового права Київського національно-економічного університету імені Вадима Гетьмана, члена Науково-консультативної ради при Верховному Суді О.М. Єфіова 18.08.2021, обов`язковій реструктуризації підлягає заборгованість за договором станом на 1 січня 2014 року (крім пені), без врахування заборгованості, яка достроково виникла внаслідок вимоги кредитора про дострокове її стягнення, оскільки пред`явивши вимогу про дострокове стягнення за кредитним договором банк в односторонньому порядку змінює порядок, умови та строк дії такого договору, в тому числі позбавляється права в подальшому вимагати проценти за ним та періодичні платежі за тілом кредиту згідно з графіком (а.с. 39-45). Відповідно до наданого суду ймовірного розрахунку боргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом 29.12.2022 борг [PERSON] складає 21396 доларів 63 центи, при нарахуванні процентів та комісії після 30.09.2009 (а.с.110-113). Відповідно до наданого суду ймовірного розрахунку боргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом 01.01.2014 борг [PERSON] складає 7630 доларів 63 центи, при непроведенні нарахуванні процентів та комісії після 30.09.2009 (а.с.110-116). Відповідно до розрахунку боргу за договором ZRSWGK0000000005, що укладений 11 квітня 2008 року, станом на 17.10.2024 борг [PERSON] складає 417 588,19 грн, із якої 300 156 грн 71 коп. за тілом кредиту та проценти 117 431,48 грн (а.с.109). Норми права, застосовані судом, аналіз доводів сторін, висновки суду Дослідивши докази, суд доходить висновку про часткове задоволення позову, із таких підстав. Відповідно до статті 2 Закону України «Про споживче кредитування», передбачено, що метою цього Закону є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами. Стаття 3 Закону України «Про споживче кредитування» визначає, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті. 13 квітня 2021 року Верховною Радою України прийнято Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» № 1381-IX, який набрав законної сили 23 квітня 2021 року (далі - Закон № 1381-IX). Цим законом внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», а саме Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 7 згідно із Законом від 13 квітня 2021 року № 1381-IX. Відповідно до підпунктів 1-2 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті - договір), у разі: наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника; відсутності станом на 01 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 01 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 01 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 01 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації; виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку» у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі - житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом «г» частини першої статті 121 Земельного кодексу України. Крім того, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов: - предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); - у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки - об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); - предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); - предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, площа якого не перевищує 250 квадратних метрів, розташованого на зазначеній земельній ділянці, та житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); - предметом іпотеки є садовий будинок, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі). Відповідно до підпункту 3 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом, крім таких випадків: - у разі смерті позичальника (або особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) протягом строку, передбаченого абзацом першим цього підпункту, спадкоємець, до якого перейшли права та обов`язки позичальника, може подати заяву про проведення реструктуризації протягом двох місяців з дня одержання відповідного свідоцтва про право на спадщину; - у разі наявності на день набрання чинності цим пунктом у суді відкритого провадження у справі, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява, та/або права та обов`язки сторін за іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання передбачених цим договором зобов`язань, та/або договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, та відсутності рішення суду, що набрало законної сили, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі; - у разі залучення позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) у встановленому законодавством порядку до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях у період, що припадає на тримісячний строк з дня набрання чинності цим пунктом, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня завершення такого залучення. У разі пропуску позичальником строків, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом. Таким чином, відповідно до абзацу 2 підпункту 3 пункту 7 Закону України «Про споживче кредитування» законодавець встановив два варіанти строків для позичальника на звернення до кредитора із заявою про реструктуризацію зобов`язань у випадку наявності у суді відкритого провадження у справі, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява, та/або права та обов`язки сторін за іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання передбачених цим договором зобов`язань, та/або договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, та відсутності рішення суду, що набрало законної сили: заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності пунктом пунктом 7 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» або не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі. Абзац підпункту 3 пункту Закону України «Про споживче кредитування» встановлює позичальникові додатковий строк - до двох місяців на звернення із заявою про реструктуризацію і не обмежує його права на звернення із такою заявою у тримісячний термін з дня набрання чинності пунктом 7 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до підпункту 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» у заяві про проведення реструктуризації зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) позичальника; найменування кредитодавця (повне або скорочене); інформація про дату укладення договору, яким передбачені зобов`язання, щодо реструктуризації яких подається заява; інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника); інформація про всі наявні у власності позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса); інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання майнового поручителя та про всі наявні у його власності на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса), - у разі наявності майнового поручителя; документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї - на вимогу кредитора), розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя). Відповідно до підпунктів 6-12 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» - реструктуризація грошового зобов`язання за договором про споживчий кредит здійснюється за заявою про проведення реструктуризації, що подається кредитору у паперовій або електронній формі відповідно до вимог, визначених Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", споживачем або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається реєстрованим поштовим відправленням чи електронною поштою (п. 7); П. 7 у заяві про реструктуризацію зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) споживача; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); найменування кредитора (повне або скорочене); інформація про номер договору (за наявності), дату укладення договору, яким передбачене грошове зобов`язання, про реструктуризацію якого подається заява; інформація про зареєстроване та задеклароване місце проживання споживача; контактна інформація споживача та його представника (у разі подання заяви про рестуруктуризацію представником споживача) (номер телефону, адреса електронної пошти тощо); інформація про відповідність споживача критеріям, визначеним цим пунктом, які надають право на реструктуризацію грошового зобов`язання за договором про споживчий кредит; 8. до заяви про реструктуризацію додаються такі документи: довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для споживача, який покинув місце постійного проживання, розташоване на території України, на якій ведуться (велися) бойові дії, або тимчасово окупованій Російською Федерацією території України); документи, що підтверджують постійне місце проживання на території України, на якій ведуться (велися) бойові дії, або тимчасово окупованій Російською Федерацією території України; документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи споживача та членів його сім`ї - на вимогу кредитора); посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, надане відповідно до пунктів 10-16 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (за наявності). Документи, що додаються до заяви про реструктуризацію, надаються/надсилаються кредитору в оригіналі або в належним чином посвідчених копіях; 9. у разі ненадання споживачем необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у підпункті 8 цього пункту, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації на умовах, визначених цим пунктом; 10. заявник несе відповідальність за достовірність зазначеної у заяві про реструктуризацію інформації. Подання недостовірних відомостей у заяві про реструктуризацію та документах, що додаються до неї, є підставою для відмови у проведенні передбаченої цим пунктом реструктуризації. Правочин щодо реструктуризації грошового зобов`язання за договором про споживчий кредит, укладений на підставі поданої заявником неправдивої інформації, є нікчемним; 11. реструктуризація грошових зобов`язань за договорами про споживчий кредит не здійснюється відповідно до цього пункту за наявності хоча б однієї з таких ознак: усі зобов`язання за договором про споживчий кредит реструктуризовано після 24 лютого 2022 року до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей нарахування процентів за споживчими кредитами під час воєнного стану та удосконалення державного регулювання у сфері фінансових послуг"; договір про споживчий кредит укладений з метою придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, житлового об`єкта незавершеного будівництва), майнових прав на таке майно та/або автомобіля, за умови що відповідне майно/автомобіль надано в іпотеку/заставу кредитору; реальна річна процентна ставка, визначена в договорі про споживчий кредит, є меншою за облікову ставку Національного банку України, що діє на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей нарахування процентів за споживчими кредитами під час воєнного стану та удосконалення державного регулювання у сфері фінансових послуг", збільшену на 5 процентних пунктів (далі - гранична ставка); 12. за результатами проведення реструктуризації на споживача покладається такий вичерпний перелік зобов`язань перед кредитором: сплачувати суму заборгованості із сплати загального розміру кредиту рівними частинами (якщо інше не встановлено за згодою сторін) щомісяця, починаючи з тридцятого дня після проведення реструктуризації, протягом трьох років з дня проведення реструктуризації, а якщо договором про споживчий кредит встановлено більший строк повного погашення загального розміру кредиту - протягом такого строку; сплачувати проценти, нараховані кредитором відповідно до абзацу п`ятого цього підпункту; не пізніше шести місяців після повного погашення загального розміру кредиту та сплати процентів, нарахованих кредитором відповідно до абзацу п`ятого цього підпункту, сплатити суму заборгованості із сплати процентів та комісій за користування споживчим кредитом за період до дня, що передує дню проведення реструктуризації, розраховану з урахуванням положень абзацу сьомого цього підпункту. Кредитор за користування споживчим кредитом, що підлягає обов`язковій реструктуризації відповідно до цього пункту, щомісяця (починаючи з дня проведення реструктуризації) здійснює нарахування процентів на непогашений залишок загального розміру кредиту в розмірі граничної ставки. Розмір процентної ставки, відповідно до якого кредитор здійснює нарахування процентів у порядку, визначеному абзацом п`ятим цього підпункту, може бути зменшений за згодою сторін, але не може бути збільшений. Сума процентів та комісій за користування споживчим кредитом, нарахованих кредитором згідно з договором про споживчий кредит за період до дня проведення реструктуризації та не сплачених споживачем у частині, що сукупно перевищує суму процентів, розраховану з використанням граничної ставки, підлягає анулюванню кредитором, якщо при цьому одночасно: споживач відповідає критеріям та умовам, визначеним підпунктами 3-5 цього пункту, та виконав вимоги, визначені підпунктами 6 і 7 цього пункту; укладений договір про споживчий кредит не належить до договорів, реструктуризація за якими не здійснюється відповідно до підпункту 11 цього пункту; 13. усі інші зобов`язання споживача перед кредитором за договором, зобов`язання за яким реструктуризуються, не передбачені підпунктом 12 цього пункту, за результатами проведення реструктуризації вважаються погашеними; 14. днем проведення реструктуризації вважається день отримання кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя у зв`язку з виконанням ним зобов`язань споживача, заяви про реструктуризацію відповідно до цього пункту. Кредитор зобов`язаний не пізніше 14 днів з дня реструктуризації здійснити всі обчислення, необхідні для проведення реструктуризації, та надіслати споживачу (його представнику), поручителю та іншим зобов`язаним за договором особам реєстрованим поштовим відправленням інформацію про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації (у тому числі інформацію про всі наявні зобов`язання споживача за результатами проведення реструктуризації станом на день проведення реструктуризації та новий графік платежів). Відповідна інформація у письмовому вигляді безоплатно надається зазначеним особам на їхню вимогу. Я встановлено судом АТ КБ «Приватбанк» на підставі рішення суду від 02.02.2022 по справі №?274/6004/21 провів реструктуризацію боргу [PERSON] за кредитним договором № ZRSWGK0000000005. Проте, із наданих розрахунків боргу та пояснень представника відповідача суд встановив, що проводячи таку реструктуризацію, позивач не врахував, що нараховувати проценти та пеню за кредитним договором банк втратив 30.09.2009, що встановлено Постановою Житомирського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року у справі № 274/4040/15-ц, яка є обов`язковою до виконання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зроблено висновок, відповідно до якого право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18) зазначено, що право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже банк мав би провести реструктуризацію заборгованості за кредитним договором № RSWGK0000000005 за заявою [PERSON] , з урахуванням того, що право нараховувати проценти та пеню за договором банк мав лише до 30.09.2009. Щодо незаконності нарахування банком комісії за договором, суд доходить таких висновків. За положенням 8.1 Кредитного договору Позичальник зобов`язувався сплатити Комісію Банку за надання фінансового інструменту у розмірі 2% від суми виданого кредиту в день видачі кредиту. Отже, за вказаними Кредитними договорами Банк зобов`язав Позичальника сплачувати комісію за видачу кредитних коштів одноразово в день видачі кредиту. ВС в постанові від 06.12.2023 року по справі №755/15848/20 y подібних правовідносинах надаючи оцінку положенням умови кредитного договору АТ «Приват Банк» про стягнення комісії за видачу кредиту зазначив наступне: «Відповідно до положень абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент укладення спірних договорів, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не с послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як обслуговування заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Така операція відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі та послуги, за отриманням яких він фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених з порушенням зазначених принципів, не приводить і умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за Кредитним договором, то така дія як моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Отже, слід дійти висновку, що п.8.1 кредитного договору щодо сплати Комісії Банку за надання фінансового інструменту у розмірі 2% від суми виданого кредиту в день видачі кредиту є нікчемними на підставі абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент його укладення. У Постанові ВП ВС від 13.07.2022 в справі № 496/3134/19, де досліджувалося нікчемність умови кредитного договору щодо нарахування комісії зауважено, що з огляду на нікчемність пунктів договору, вважає за необхідне у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину зобов`язати Банк здійснити перерахунок заборгованості що забезпечує захист інтересу позивача у правовій визначеності. ВС у постанові від 30.11.2023 року по справі №382/1621/21 надаючи оцінку нікчемності умови договору про нарахування комісії зазначив, що боржник може вимагати належного розрахунку заборгованості, а кредитор повинен виконати такий обов`язок, зокрема в разі задоволення вимоги про недійсність договору в частині, і така вимога є ефективною, оскільки унеможливить стягнення з позивача відповідної частини суми заборгованості. Суд також встановив, що із розрахунку заборгованості поданого Банком, нараховувалась щомісячна комісія. Проте така комісія не визначена жодною умовою договору. Згідно з підпунктами 1112 пункту 7 Прикінцевих і перехідних положень Закону «Про споживче кредитування», обов`язкова реструктуризація полягає у переведенні суми боргу до гривні за курсом, визначеним як середнє між офіційним курсом НБУ на день реструктуризації і офіційним курсом на день укладення договору, а день реструктуризації це день отримання заяви кредитором. Банк зобов`язаний протягом 60 днів здійснити всі обчислення та повідомити про результат. Отже, днем реструктуризації валютного зобов`язання є 21.07.2021 день отримання банком заяви. При цьому банк мав обчислити середній курс: (4,9700 грн/долар станом на 11.04.2008 + 27,048 грн/долар станом на 21.07.2021) ? 2 = 16,009 грн/1?долар США. Таким чином, суд доходить висновку, що слід зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТ БАНК» провести реструктуризацію зобов`язань [PERSON] за кредитним договором №ZRSWGK0000000005, укладеним 11 квітня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приват Банк», за його заявою від 21.07.2021, відповідно до підпунктів 6, 7, 8, 9, 11, 12, 13, 14 пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», із врахуванням зміни строку основного зобов`язання з 30 вересня 2009 року (без проведення нарахувань відсотків та пені після зміни строку основного зобов`язання) та перерахунком заборгованості через незаконно утриману комісію за видачу кредитних коштів, застосувавши курс гривні в розмірі 16,009 грн/1 долар США. Між тим, у задоволенні позовної вимоги про визнання бездіяльності банку протиправної суд відмовляє із таких підстав. Зі змісту статей 15, 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту цивільного права чи інтересу це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5)). Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14) та від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (пункт 40)). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 та від 09 лютого 2021 року у справі № 381/622/17 (пункт 14). Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають враховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Установлені законом матеріально-правові способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Обєднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom), заява № 22414/93, ЄСПЛ виснував, що зазначена норма Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Отже, ефективний засіб правового захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення саме порушеного права особи, яка звернулася за судовим захистом. Натомість застосування судом неефективного способу захисту створює лише видимість захисту права особи, в той час як насправді таке право залишається незахищеним, що не відповідає статті 13 Конвенції. Позовну вимогу про визнання незаконною бездіяльність АТ КБ «ПриватБанк» при проведенні реструктуризації зобов`язань [PERSON] за кредитним договором №?ZRSWGK0000000005, укладеним 11.04.2008 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (нині АТ КБ «ПриватБанк») за його заявою від 21.07.2021 року суд вважає такою, що не призведе до відновлення прав позивача, а отже обраний позивачем у цій частині спосіб захисту є неефективним. Тому із наведених підстав, суд у задоволення цієї позовної вимоги відмовляє. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Із відповідача на користь держави належить стягнути 1211 гривень 20 копійок судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто, за одну вимогу немайнового характеру, від сплати яких позивач був звільнений при пред`явленні цього позову. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Понесення позивачем витрат на надання професійної правничої допомоги в розмірі 15000 грн підтверджується доданими до позовної заяви копіями договору про надання правничої допомоги від 95 року від 23.08.2023, розрахунком до договору; квитанцією до прибуткового касового ордера (а.с. 47-49). Згідно із частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судомна підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18. Визначаючи суму відшкодування витрат на правничу допомогу, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін. Суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката Гуменюка О.В. грн, що включає: первинну консультацію позивача, досудове врегулювання спору, складання заяв, аналіз документів, складання позовної заяви, представництво клієнта в суді та участь в судових засіданнях відповідає складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для позивача. Оскільки позовні вимоги суд задовольнив частково слід стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТ БАНК» на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн.

Outcome: partial