Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Смірнов С.М. звернулася до суду з даною позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09.10.2023 року розірвано. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем. Відповідач дітьми не займається, майже не спілкується, участі в їх житті не приймає, матеріально не утримує, має заборгованість по сплаті аліментів. Відповідач фактично самоусунувся (ухилився) від виховання дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя тощо, а отже позбавлення батьківських прав відповідає найкращим інтересам дітей. Ухвалою від 30.10.2024 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 16.01.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача адвокат Смірнов С.М. не з`явився, попередньо надав заяву про проведення розгляду справи в ого відсіутність, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, до суду повернувся конверт з відміткою про причини повернення «Адресат відсутній за вказаною адресою», будь-яких заяв та клопотань суду не надав, причини його неявки суду невідомі. Згідно з положеннями ч.7 та 8 ст.128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про розгляд його справи судом, відзиву на позовну заяву не надіслав. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради Лавріненко Ю. в судове засідання не з`явилася, попередньо надала заяву про проведення судового засідання в її відсутність, при вирішенні справи поклалась на розсуду суду. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09.10.2023 року розірвано (а.с.10-11). 12.11.2023 року позивач уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] (а.с.9). Від шлюбу з [PERSON] мають трьох двох неповнолітніх дітей -дочку [PERSON] , [INFO] (а.с.12), дочку [PERSON] , [INFO] (а.с.14), сина [PERSON] , [INFO] (а.с.16). За заочним рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26.02.2024 року з відповідача [PERSON] на користь позивача стягуються аліменти на утримання трьох дітей в розмірі 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття (а.с.18-20). Станом на 13.09.2024 року у відповідача [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 46851 грн (а.с.21-22). Зареєстрованим місцем проживання позивача та дітей є с.Брилівка, Херсонської області, мають зареєстрований статус внутрішньо переміщених осіб та проживають в [ADDRESS] (а.с.8,13,15,17). Після розірвання шлюбу, позивач з дітьми певний період часу проживали та були зареєстровані як внутрішньо переміщені особи в Київській області, Вишгородський район, с.Нові Петрівці (а.с.26-29). Службою у справах дітей та сім`ї Петрівської сільської ради здійснювалося обстеження умов проживання сім`ї та зазначено, що рідний батько дітей участі в розвитку та утриманні дітей не приймає, аліменти не сплачує, усунувся від виховання та утримання дітей, з дітьми не спілкується (а.с.30-31). За довідкою характеристикою дитина [PERSON] навчається на 3 курсі у Жмеринському вищому професійному училищі з 01.09.2022 року, професія «Перукар (перукар-модельєр) манікюрник», мати бере активну участь у вихованні дини, відвідує батьківські збори, цікавиться навчанням та життям дочки, постійно підтримує зв`язок з класним керівником та майстром виробничого навчання, батько у вихованні дочки участі не бере, не цікавиться її навчанням (а.с.24). За характеристикою дитина [PERSON] навчається в КЗ «Жмеринський ліцей №2» з 01.09.2022 року, мати бере активну участь у вихованні дочки, відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, батько у вихованні дитини участі не бере, батьківські збори не відвідує, з класним керівником на зв`язок не виходив (а.с.25). За відомостями КНП «Жмеринський МЦ ПМСД» діти проживають в [ADDRESS] , перебувають на обліку у сімейного лікаря з 15.08.2023 року, питанням укладення декларацій з сімейним лікарем, за наданням медичної допомоги, проходженням профілактичного огляду дітей зверталась мама [PERSON] з дітьми, батько станом здоров`я не цікавився, дітей до лікаря не супроводжував (а.с.23). Відповідно до затвердженого висновку орган опіки і піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.85-88). Дослідивши вищезазначені докази, встановлено, що між сторонами виник спір із сімейних правовідносин щодо ухилення батьком від виконання своїх батьківських обов`язків відносно його дитини. У відповідності до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно ст.164 СК України, в разі ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Відповідно до положень діючого Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не вливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За роз`ясненнями п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками і є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь в її вихованні (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року в справі №331/5427/17). Згідно ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі №686/16892/20, від 07.12.2022 року в справі №562/2695/20, від 03.08.2022 в справі №306/7/20, від 11.01.2023 в справі №461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень ст. 164 СК України є усталеною. Судом під час розгляду справи встановлено, що батько дитини не займається вихованням сина, не цікавиться його життям та духовним розвитком, дитина проживає з матірю, котра бере участь у його вихованні та матеріальному забезпеченні; батько покинув, визнав що не займається його виховання та не має наміру брати участі в його житті; крім того, під час судового розгляду суд звертав увагу відповідача на положення частин 2,3 ст.150 СК України, згідно яких, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, однак не зважаючи на вжиті заходи відповідач зазначив, що не бажає здійснювати свої батьківські обов`язки. Таким чином, враховуючи те, що відповідачу не чинилися перешкоди брати участь у вихованні сина, він самостійно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, і не зважаючи на висновок органу опіки та піклування, який носить рекомендаційний характер і по суті є неповним, суд вважає, що позивач довів та надав суду докази, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які безспірно свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно сина, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, більше того, змінити поведінку батька у кращу сторону на даний час неможливо, що ним безпосередньо стверджено під час судового розгляду і, незважаючи на всі заходи він позов визнав, про що надав відповідну заяву, тому існують всі законні підстави для задоволення позову; разом з тим, роз`яснивши, що батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав у спосіб, визначений ст. 169 СК України. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позов обґрунтований, стверджений доказами, які не суперечать один одному, є належним та допустимими та підлягає задоволенню, виходячи із таких норм права, що регулюють зазначені спірні правовідносини. Крім того, відповідно до ст.ст.133,137,141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн, а також витрати на правову допомогу в сумі 7000 грн, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами (а.с.32-35).

Outcome: approved