Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника - адвоката Панову І.Ю., звернулась до суду через підсистему «Електронний суд», з позовом до [PERSON] яким вона просить стягнути на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] ( [INFO] ) в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на її утримання у зв`язку з доглядом за дитиною з інвалідністю: [PERSON] ( [INFO] ), в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з моменту подання позовної заяви до суду та протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею. В обґрунтування позову зазначено, що з 2013 року вона з відповідачем почали проживати разом як сім`я без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народився син - [PERSON] . Впродовж останнього часу сімейне життя між нами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між нами шлюбних відносин. Вже один рік як вона із сином проживаю окремо від відповідача. На даний час проживають разом із сином за адресою: [ADDRESS] ., в будинку із її батьками, де вона беру участь в оплаті комунальних послуг. Вона сплачую за електроенергію (половину суми). У будинку пічне опалення, тому вони закуповують дрова за які вона сплачує пів ціни. Також сплачує за інтернет для того, щоб син міг навчатися онлайн в школі. Відповідач їй та сину не допомагає фінансово у витратах по комунальних послугах. Їх спільний із відповідачем син перебуває на її утриманні. Син є інвалідом з дитинства та має хронічне психологічне захворювання підгрупи «А» (аутизм F 84.0), що проявляється постійною агресивною поведінкою дитини, син потребує постійного догляду. У результаті своєї хвороби [PERSON] не може сам про себе піклуватися - не може самостійно одягатися, помитися тощо, вона йому допомагає в цьому. Син має гіперактивну поведінку через яку йому важко знаходитись в соціумі. Через це йому необхідно відвідувати спеціалізовану школу, зараз через війну він навчається в КЗ «Харківська спеціальна школа № 3» онлайн. Також для сина необхідне спеціальне харчування безглютенове та безбілкова дієта, що потребує значних витрат. Сину потрібно купувати канцелярське приладдя для школи, ліки. Також потрібні кошти на сина на логопеда, на сенсорну інтеграцію, корекційного педагога, поки вона не має фінансової можливості самостійно це все оплачувати. Всі витрати, які пов`язані із доглядом за сином для неї є досить накладними, оскільки вона не працює та здійснюю постійний догляд за сином. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 04 березня 2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 11 березня 2025 року представником відповідача - адвокатом Ліхачовим Р.Б. подано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву на позов зазначив, що сторони дійсно проживали разом з 2013 року без реєстрації шлюбу та мають спільного сина - [PERSON] . Однак через погіршення особистих відносин між ними вже близько року вони мешкають окремо. Попри припинення спільного проживання, участь Відповідача у вихованні сина залишилася незмінною. Він продовжує піклуватися про дитину та забезпечувати її необхідними умовами для розвитку. Зокрема, Відповідач забезпечує сина одягом, харчуванням, лікуванням та оздоровленням. Відповідач регулярно забирає сина з м. Ізюм до м. Харків, де проводить з ним значну кількість часу, організовує його дозвілля, контролює стан його здоров`я та бере участь у медичних обстеженнях. Крім того, Відповідач особисто відвозить та привозить дитину між населеними пунктами, не перекладаючи ці обов`язки на Позивача. [PERSON] також має оформлений статус внутрішньо переміщеної особи у м. Харкові. [PERSON] є дитиною з інвалідністю, яка потребує регулярного медичного нагляду, лікування та реабілітаційних заходів. Його стан здоров`я вимагає постійного контролю та дотримання індивідуальної програми реабілітації. Усі передбачені програмою заходи мають виконуватися в повному обсязі та у визначені строки. Звертає увагу суду, що 12 грудня 2022 року [PERSON] встановили групу інвалідності, з того часу Відповідач є офіційним представником дитини, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] . Як батько, Відповідач проходить з сином усі необхідні медичні обстеження. Зокрема, у період з 20 жовтня 2024 року по 10 листопада 2024 року [PERSON] проживав у квартирі Відповідача разом із Відповідачем та Позивачем. Відповідач забезпечував їх усім необхідним та взяв всі витрати, пов`язані із харчуванням, проїздом, одягом, ліками на себе. З 21 жовтня 2024 року по 1 листопада 2024 року вони разом проходили комплекс діагностично-реабілітаційних заходів, включаючи консультацію лікаря, курс Eduquest, заняття з психологом, поведінкову терапію, ерготерапію, а також курс біоакустичної корекції. Однак, 10 листопада 2024 року під час того, коли Відповідача не було вдома, Позивач зібрала всі свої речі та речі сина та без попередження повернулася у м. Ізюм. Жодних причин таких дій вона не пояснила. Відповідач намагався зв`язатися з Позивачем, однак остання не виходила з ним на контакт. Оскільки реабілітаційні заходи для [PERSON] проводяться в м. Харкові, Відповідач змушений був знову купляти новий одяг, іграшки та інші побутові речі для [PERSON] . Відповідач особисто супроводжує сина до всіх необхідних медичних установ, контролює проходження лікування та терапії. Протягом дев`яти років Відповідач займається всіма організаційними питаннями, пов`язаними з оформленням документів для сина, навчання в школі, а також комунікацією з органами соціального захисту. Крім того, він регулярно відвідує дитячого психолога [PERSON] , для отримання необхідних документів та висновків. Незважаючи на те, що син в основному проживає з Позивачем, Відповідач сумлінно виконує свої фінансові зобов`язання щодо його утримання. Він систематично надсилає грошові кошти. Всі платежі здійснюються вчасно та у повному обсязі, відповідно до потреб дитини. Відповідач перераховує Позивачу 3 200 грн. пенсії по інвалідності [PERSON] та всі кошти, які надходять йому від волонтерських організацій, оформлені на потреби сина. Крім цього, Позивач отримує пенсію [PERSON] у зв`язку із встановленою інвалідністю у розмірі 5 000 грн. Однак Відповідачу відомо, що Позивач витрачає отримані кошти на власні потреби, що суперечить законодавству, оскільки вказані гроші є власністю дитини і повинні використовуватися виключно в її інтересах. Таким чином, Відповідач продовжує виконувати всі свої батьківські обов`язки, бере активну участь у житті сина, забезпечує його матеріально та морально, надає необхідну підтримку для його здоров`я та розвитку. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила задовільнити. Пояснила, що син постійно проживає з нею в Харківській області с.Оскіл, а відповідач забирає сина до міста Харкова на вихідні. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина, а лише раз в місяць пересилає їй отриману ним соціальну допомогу на сина в розмірі 3200 грн. Також зазначила, що соціальні виплати оформлені на відповідача для оформлення йому відстрочки від мобілізації. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовільнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, та зазначив, що спільний син сторін проживає з відповідачем та перебуває на повному його утриманні, що підтверджується довідкою про взяття сина як внутрішньо переміщеної особи. В відзиві на позовну заяву він допустив помилку зазначивши, що син проживає з матір?ю. Також зазначив, що відповідач на даний час не працевлаштований, та його єдиним доходом є щомісячна виплата внутрішньо переміщеній особі Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступні фактичні обставини. Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи. Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин. Судом встановлено, що сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Також судом встановлено, що дитина сторін [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю, що підтверджується копіями медичних висновків, виписок та індивідуальної програми. Вказана обставина також підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] від 10.05.2023 [PERSON] , [INFO] є дитиною інвалідом, його представником є [PERSON] , та дитині призначена соціальна допомога з 22.12.2022 по 22.03.2033. Згідно копії довідки від 03.05.2023 №6334-5002741306 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] , [INFO] , та який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з як внутрішньо переміщена особа фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії довідки Оскільської сільської ради №02-02-18/139 від 19.02.2025 [PERSON] та її дитина [PERSON] , зареєстровані та проживають разом за адресою: [ADDRESS] . Згідно копій довідки №77 від 21.10.2024 та характеристики КЗ «Харківська спеціалізована школа №3» Харківської обласної ради [PERSON] , [INFO] , навчається в 2-му класі КЗ «Харківська спеціалізована школа №3» ХОР, за період навчання у здобувача освіти були виявлені низькі пізнавальні і можливості. Програмовий матеріал учень засвоює із певними труднощами, працездатність потребує активізації діяльності, хлопчик швидко втомлюється. Увага нестійка та мимовільна, дитині важко концентрується на предметі пізнання, потребує частої зміни видів діяльності під час уроку, мотивування. На уроках і заняттях [PERSON] , потребує додаткового стимулювання для виконання завдань, інструкції слухає та виконує їх. Потребує допомоги та контролю з боку педагогів та матері, яка прикладає багато зусиль при виконанні письмових завдань. Пам`ять нестійка, забуває вивчене, не застосовує знання у практичній діяльності, не здатний самостійно виділяти в предметі суттєві ознаки. Мовлення має порушення, словниковий запас не відповідає нормам вікової групи. Данило непосидючий, відволікається. Має труднощі у самоорганізації під час уроку, в чому йому допомагає мати. Учень із труднощами розрізняє кольори, геометричні фігури, їх форми і розмір, при їх називанні виникають труднощі. Усний рахунок предметів виконує в межах 10, цифри називає, з допомогою педагога співвідносить число предметів із цифрою, приклади розв`язує на наочному матеріалі лише з допомогою. Учень знає друковані букви, але плутає їх при спробі читання. Вихованням [PERSON] займаються батьки. Мати надає належну увагу синові у соціалізації та навчанні, щоденно допомагаючи [PERSON] оволодінні знаннями та навичками. Створює стан передбачуваності, допомагає зняти тривожність у повсякденній діяльності. Прикладає багато зусиль у вихованні дитини. У відповідності до ст. 51, ст. 52 Конституції України - батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач та його представник не надали суду докази проживання дитини разом з ним станом на подачу позову та станом на час розгляду справи судом, оскільки дитина була зареєстрована як внутрішньо переміщена особа в місті Харкові ще в травні 2023 року, разом з тим згідно довідки сільської ради та документів шкоди дитина сторін на даний час фактично проживає з матір`ю за їх зареєстрованим місцем проживання, також під час судового розгляду в режимі відеоконференції дитини сторін була з матір?ю. Крім того, суду не надано докази добровільного надання допомоги на утримання дитини, оскільки направлення відповідачем на користь позивача розміру призначеної державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю не є добровільним наданням відповідачем допомоги на утримання дитини, а тому аліменти підлягають стягненню з нього в примусовому порядку. При цьому, суд зауважує, що така обставина як відсутність у відповідача офіційного працевлаштування, не позбавляє його обов`язку утримувати дитину. Відповідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та приписи ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України зобов`язують суд при вирішенні будь - яких питань щодо дітей виходити із якнайкращого забезпечення їх інтересів. Враховуючи потреби дитини, матеріальний стан позивача, соціально-економічні умови сьогодення, а також дані про особу відповідача, який є працездатною особою і у змозі заробляти гроші і надавати відповідну допомогу, суд вважає за необхідне в інтересах дитини стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1 / 4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання дитини. На підставі ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам процесу, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 186 СК України, контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у зв`язку з доглядом за дитиною з інвалідністю, суд виходить з наступного. Частиною 2 ст.91 СК України передбачено, що жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Відповідно до ст.88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Тлумачення частини другої ст.88 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1,2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. В той же час при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання дружини суд також враховує положення ч.1 ст.88 СК України, відповідно до якої право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Аналогічний за змістом висновок викладений Верховним Судом у постанові від 27.05.2020 року в справі №712/4702/19. В судовому засіданні стороною позивача не доведено, що вона не має можливості працевлаштуватися та те, що відповідач працевлаштований та має можливість надавати матеріальну допомогу на її утримання. Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що відповідач на даний час не працевлаштований, та його єдиним доходом є щомісячна виплата внутрішньо переміщеній особі. Суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, а судом не встановлено такої обов`язкової умови для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача, як здатність відповідача надавати матеріальну допомогу, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач не має фінансової можливості для надання матеріальної допомоги позивачу та стягнення аліментів може поставити відповідача в скрутне матеріальне становище. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання у зв`язку з доглядом за дитиною з інвалідністю задоволенню не підлягають. На підставі ст.141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial