Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

11.03.2025 позивач [PERSON] використовуючи систему «Електронний суд» звернулася в суд із позовом до відповідача до Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 у якому просить стягнути на її користь 14 447,40 грн. матеріального збитку, 20 000 грн. морального збитку, 1 256,92 грн. індекс інфляції, 279,05 грн. 3% річних. В обґрунтування\~позовних вимог\~покликається на\~те,\~що 24.05.2024р.\~о 18\~год.\~30\~хв.\~у м.Львів,\~вул.\~Городоцька,\~300,\~водій автомобіля\~МАЗ 203069,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] ,\~ [PERSON] ,\~скоїв ДТП\~порушуючи правила\~дорожнього руху\~повернув з\~лівої смуги\~направо і\~пошкодив транспортний\~засіб VOLKSWAGEN\~JETTA,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] ,\~що повертав\~із правої\~смуги направо.\~Внаслідок ДТП\~транспортні засоби\~зазнали механічних\~пошкоджень з\~матеріальними збитками.\~У разі\~настання дорожньо-транспортної\~пригоди за\~участю лише\~забезпечених транспортних\~засобів,\~за умови\~відсутності травмованих\~(загиблих)\~людей,\~а також\~за згоди\~водіїв цих\~транспортних засобів\~щодо обставин\~її скоєння,\~за відсутності\~у них\~ознак алкогольного,\~наркотичного чи\~іншого сп`яніння\~або перебування\~під впливом\~ лікарських\~препаратів,\~що знижують\~увагу та\~швидкість реакції,\~ці водії\~мають право\~спільно скласти\~повідомлення про\~дорожньо-транспортну\~пригоду (п.\~33.2\~ст.\~32\~Закону України\~№ 1961-IV\~Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів).\~Водіями складено\~Повідомлення про\~дорожньо-транспортну\~пригоду (Європротокол)\~від 24.05.2024\~року,\~винним у\~скоєнні ДТП\~визнано [PERSON] .\~Згідно Рахунку\~ТОВ «Алекс\~со» №А000045404\~від 27.05.2024\~року (авторизованої\~станції технічного\~обслуговування)\~вартість ремонту\~пошкодженого внаслідок\~ДТП автомобіля\~VOLKSWAGEN\~JETTA,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] \~становить 21\~172,32\~грн.\~У відповідності\~до Наряду-замовлення\~ТОВ «Алекс\~со» №А0001999\~від 16.07.2024\~року транспортний\~засіб VOLKSWAGEN\~JETTA,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] \~було відновлено\~на авторизованій\~станції технічного\~обслуговування.\~16.07.2024\~року мною\~було оплачено\~ТОВ «Алекс\~со» вартість\~ремонту у\~повному обсязі,\~що підтверджується\~чеком №1561.\~Цивільно правова\~відповідальність [PERSON] була\~застрахована згідно\~полісу №ЕР\~220888458\~у ПрАТ\~СК «САЛАМАНДРА»\~із лімітом\~відповідальності за\~збиток заподіяний\~майну 160\~000\~грн.\~та 3\~200,00\~грн.\~франшизи.\~14\~травня 2024\~року Національний\~банк України\~ухвалив рішення\~про застосування\~до ПрАТ\~СК «САЛАМАНДРА»\~заходи впливу\~у вигляді\~анулювання ліцензії\~на здійснення\~страхової діяльності,\~зокрема ліцензії\~на провадження\~обов`язкового страхування\~цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів.\~Між страховиком\~та МТСБУ\~погоджено механізм\~проведення виплат\~страхових відшкодувань\~потерпілим особам\~за договорами\~страхування,\~укладеними ПрАТ\~СК «САЛАМАНДРА».\~02\~серпня 2024\~року ПрАТ\~СК «САЛАМАНДРА»\~відповідно до\~норм Закону\~України №\~1961-IV\~Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів втратило\~статус асоційованого\~члена МТСБУ\~через заборгованість\~до фондів\~МТСБУ,\~та припинило\~членство в\~МТСБУ.\~Відповідно до\~Закону України\~№ 1961-IV\~Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів на\~підставі рішення\~ПрАТ СК\~«САЛАМАНДРА»,\~МТСБУ виплатило\~ страхове\~відшкодування з\~урахуванням фізичного\~зносу та\~франшизи 03\~жовтня 2024\~року у\~сумі 6\~724,40\~грн.\~Добровільно відшкодувати\~збитки відповідач\~відмовився,\~вимоги Заяви\~про відшкодування\~збитку у\~досудовому порядку\~від 25.06.2024\~року,\~отриману відповідачем\~02.07.2024\~року,\~проігноровано та\~залишено без\~розгляду.\~Станом на\~07.03.2025\~року за\~ЛЬВІВСЬКИМ КОМУНАЛЬНИМ\~АВТОТРАНСПОРТНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ\~№ 1\~рахується заборгованість\~у сумі\~14\~447,40\~грн.\~заподіяного збитку. Відповідач повинен відшкодувати моральну шкоду за моральні страждання, які виникли у неї в зв`язку з порушенням відповідачем її прав. Автомобіль куплявся з метою використання в повсякденній роботі, для спільного відпочинку сім`ї. Претензії направлялись до відповідача ( в письмовій формі), проте відповідачем взагалі не пропонувалося жодних варіантів відшкодування збитку. За пошкоджений у цій ДТП (не з моєї провини) транспортний засіб я оплатила особисті кошти, перебуваю під постійним емоційним стресом із цих підстав, змушена звертатись до Суду по захист своїх прав. Моральна шкода у розмірі 20 000 грн, є достатньою, розумною і справедливою з огляду на дані обставини. Ухвалою суду від 18.03.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі. 28.03.2025 на адресу суду від представника відповідача Петришин В.М. поступив відзив на позовну заяву, згідно якого у позовні вимоги позивача не визнає. Згідно рахунку ТОВ «Алекс со» від 27.05.2024 № А000045404 та наряд-замовлення ТОВ «Алекс со» від 16.07.2024 № А000199982 вартість ремонту автомобіля позивача становить 21 172,32 грн в т.ч. ПДВ 3 528,72 грн. У заяві позивача, адресованій ЛК АТП №1 у 2024 році вказано наступне: «Відповідно до Заяви ПрАТ «СК «Саламандра» призначено 21.06.2024 року часткове відшкодування шкоди (за вирахуванням коефіцієнта фізичного зносу та франшизи) заподіяної в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди у сумі 9 924,40. Також у заяві зазначено прохання оплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у сумі 11 247,92 грн. Зі змісту заяви вбачається, що за вирахуванням коефіцієнта фізичного зносу та франшизи позивач мала право на отримання страхового відшкодування у розмірі 9 924,40 грн. На підставі рішення ПрАТ СК «Саламандра» 03.10.2024 МТСБУ виплатило позивачу страхове відшкодування (з урахуванням фізичного зносу та франшизи) у сумі 6 724,40 грн. Відповідно до страхового акту № 0052425.05.24/1, затвердженого начальником відділу врегулювання збитків СК «Саламандра» О.І. Шевельова від 17.09.2024, розмір матеріального збитку розраховувався на підставі заяви [PERSON] від 21.06.2024. Розмір страхового відшкодування за згодою сторін становить 6 724,40 грн. Отже, позивач свідомо погодилась на страхове відшкодування у розмірі 6 724,40 грн, тобто у меншому розмірі ніж мала право отримати (9 924,40 грн). Виплата страхового відшкодування здійснювалась на рахунок позивача, розмір відшкодування зменшений на розмір ПДВ. Компенсацію ПДВ у розмірі 3 528,72 грн позивач може отримати, повторно звернувшись до страхової компанії (МТСБУ), надавши документи, що підтверджують оплату ремонту на СТО з урахуванням ПДВ. Матеріали справи не містять доказів, що ТОВ «Алекс со», як надавач послуг з ремонту автомобіля є платником ПДВ. Вартість ПДВ є складовою загального розміру збитку, в разі відсутності понесення таких витрат розмір податку підлягає до вирахування. матеріали справи не містять доказів вини водія автобуса [PERSON] у ДТП. Слід врахувати, що оформлення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротоколу) самими водіями не є автоматичним визнанням вини когось із учасників ДТП. Європротокол - це лише спрощена процедура фіксації дорожньо-транспортної пригоди без виклику поліції, якщо виконуються всі необхідні умови (відсутність потерпілих, обидва водії мають поліс ОСЦПВ тощо), що економить час водіїв. Факт підписання Європротоколу свідчить лише про згоду сторін зафіксувати обставини ДТП у такій формі, а не про встановлення вини. На підставі наявних в матеріалах справи доказів, не вбачається підстав відповідальності ЛК АТП №1 у порядку статті 1172 ЦК України, оскільки в матеріалах справи відсутні докази перебування водія автобуса [PERSON] у трудових відносинах з підприємством.Дія ч. 2 ст. 625 ЦК про обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами у справі. 31.03.2025 на адресу суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, згідно якої зазначила, що водіями складено Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) від 24.05.2024 року, винним у скоєнні ДТП визнано [PERSON] (зазначено: свою вину визнаю), водія автомобіля МАЗ 203069, державний реєстраційний номер [NUMBER] , що належить відповідачу на праві приватної власності. В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про неправомірне використання 24.05.2024 водієм, [PERSON] , транспортного засобу МАЗ 203069, державний реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого є ЛЬВІВСЬКЕ КОМУНАЛЬНЕ АВТОТРАНСПОРТНЕ ПІДПРИЄМСТВО № 1, а тому презюмується, що вказана фізична особа правомірно володіла зазначеним транспортним засобом. В обґрунтування позову в частині відшкодування моральної шкоди мною зазначено про те, що в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, завдано моральних їй страждань, які я оцінюю в розмірі 20 000 грн. що є достатнім, розумним і справедливим з огляду на дані обставини. Претензії направлялись до відповідача ( в письмовій формі), проте відповідачем взагалі не пропонувалося жодних варіантів відшкодування збитку, більше того у відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити у позові у повному обсязі, не визнає жодної моєї позовної вимоги, відмовляється від компенсації будь-яких коштів (як відшкодування матеріального збитку так і морального). За пошкоджений у цій ДТП (не з моєї провини) транспортний засіб я оплатила особисті кошти, перебуваю під постійним емоційним стресом із цих підстав та змушена відстоювати свої права у суді. 08.04.2025 на адресу суду від представника відповідача поступили заперечення на відповідь на відзив, в яких останній зазначив, що звертаючись із позовом до ЛК АТП №1 позивачем не доведено що [PERSON] заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Зокрема, що останні виконував роботу, зумовлену трудовим договором, посадовою інструкцією. Додані до позовної заяви рахунок ТОВ «Алекс со» від 27.05.2024 № А000045404 та наряд-замовлення ТОВ «Алекс со» від 16.07.2024 № А000199982 не підтверджують того, що вказані пошкодження автомобіля позивача та проведені у зв`язку з цим роботи є наслідком дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 24.05.2024 за участю автобуса відповідача марки МАЗ р.н. [NUMBER] . Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву в якій просить розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити. Представник відповідача Львівське комунальне автотранспортне підприємство №1 - Петришин В.М. подав заяву про розгляд справи у його відсутності. У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). З копії повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що 24.05.2024 о 18.30 год. по вул.Городоцькій,300 трапилася ДТП за участю транспортного засобу марки МАЗ 203069, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу марки VOLKSWAGEN JETTA, державний реєстраційний номер [NUMBER] , що був під керуванням [PERSON] . Станом на день ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки МАЗ 203069, державний реєстраційний номер [NUMBER] , була забезпечена полісом страхування №220888458 у ПрАТ «Саламандра». Відповідно до повідомлення вину у вчиненому ДТП взяв на себе [PERSON] , про що зазначив у графі «Мої зауваження». На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди водій [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем Львівське комунальне автотранспортне підприємство №1, що підтверджується листом директора С.Климчук від 06.05.2025 №521/02. Згідно Рахунку ТОВ «Алекс со» №А000045404 від 27.05.2024 року вартість ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля VOLKSWAGEN JETTA, державний реєстраційний номер [NUMBER] становить 21 172,32 грн. Згідно страхового акту №0052425.05.24/1 від 17.03.2024 розмір страхового відшкодування становить 6724,40 грн., одержувач страхового відшкодування [PERSON] МТСБУ виплатило позивачу страхове відшкодування 03 жовтня 2024 року у сумі 6 724,40 грн., що підтверджується квитанцією АТ КБ «Приватбанк». 16.07.2024 року позивачем [PERSON] було оплачено ТОВ «Алекс со» вартість ремонту уповному обсязі, що підтверджується чеком №1561. В рамках досудового врегулювання спору позивач зверталася до відповідача з вимогою про відшкодування шкоди в досудовому порядку. Однак відповіді на претензію не було отримано. Положеннями п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення, мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. Однією із виключних підстав для складання Європротоколу є саме наявність згоди водіїв учасників ДТП щодо обставин її скоєння. Як вбачається з наявного в матеріалах справи повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, воно складено обома учасниками дорожньо-транспортної пригоди у частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А та транспортний засіб В, не містить виправлень, у відповідних пунктах зазначено дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема дорожньо-транспортної пригоди, визначені її обставини, а також відсутні будь-які відмітки про наявність з боку сторін зауважень стосовно відомостей, які зазначені у даному повідомленні. Разом з тим, як зазначено у п. 33.2.Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку. У пунктах 61 та 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі №308/3162/15-ц зроблено висновок, що для отримання страхової виплати за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути єдиними доказами вини особи, зокрема, у завданні шкоди майну потерпілого. У примітці до статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення зазначено, що особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники ДТП скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Нормою ч.1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч.1 ст.993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч.1 ст.1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції. Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено. Зволікання відповідача з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з них судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідачів сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим. Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц. Судом встановлено,що відповідач був обізнаний про грошове зобов`язання, що підтверджується заявою [PERSON] про відшкодування шкоди в досудовому порядку адресованою відповідачу Львівському автотранспортному підприємству №1, яку останній отримав 08.07.2024, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення. Отже, заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону та з відповідача, який відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання трудових (службових) обов`язків, підлягає до стягнення в межах заявлених вимог 14 447,40 грн грн. різниці між фактичним розміром шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), інфляційних втрат 1256,92 грн., 3% річних-279,05 грн. Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивач мотивує завдання їй моральної шкоди тим, що він, внаслідок ДТП зазнала сильних душевних страждань та переживань. Це спричинило значні незручності. В частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позивачу дійсно були спричинені моральні страждання з приводу пошкодження належного майна, а також душевних страждань перенесених під час ДТП. Судом встановлено, що порушення правил безпеки руху з боку відповідача заподіяло позивачу моральні страждання, однак суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. оцінені нею суб`єктивно і є завищеними, у зв`язку з чим вважає за необхідним задовольнити їх на суму 5000 грн., виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі у вигляді сплаченого позивачем судового збору при подачі позову.

Outcome: partial