Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

У грудні 2024 року позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи про те, що 24 листопада 2017 року між ними був укладений шлюб, від якого сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу позивач зазначив, що сімейне життя з відповідачкою не склалося у зв`язку з протилежними поглядами на життя та відсутністю взаєморозуміння в їх відносинах, конфлікти та непорозуміння призвели до втрати почуття любові та поваги, необхідних для подальшого сімейного життя, що також негативно впливало на їх спільну дитину. З лютого 2024 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведеться, подружжя проживає окремо один від одного. Також позивач зазначив, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечитиме їх інтересам та інтересам їх малолітньої дитини, тому просив суд розірвати шлюб з відповідачкою. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 грудня 2024 року справу було передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Котенко Р. В. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 лютого 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у судове засідання на 28 березня 2025 року. 27 березня 2025 року через систему «Електроний суд» від відповідачки [PERSON] надійшла заява про те, що вона не має змоги бути присутньою в судовому засіданні, оскільки на даний час проживає за кордоном, а також просила суд направити на її електронну адресу копію позовної заяви з додатками для ознайомлення. У судове засідання 28 березня 2025 року сторони не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Суд, порадившись на місці, ухвалив розгляд справи відкласти до 09 травня 2025 року для повторного повідомлення сторін. 28 березня 2025 року на електронну пошту суду від відповідачки [PERSON] надійшло повідомлення, в якому вона зазначила, що заперечень щодо розірвання шлюбу немає. 09 травня 2025 року до початку судового засідання до суду надійшла заява позивача про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив шлюб розірвати. У судове засідання 09 травня 2025 року позивач та відповідачка не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Враховуючи, що суд повідомляв сторони про дату, час та місце судового засідання судовими повістками-повідомленнями, з урахуванням поданих сторонами заяв, їх явка у судове засідання була не обов`язковою. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 24 листопада 2017 року між [PERSON] та [PERSON] Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 3007. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». Зазначене підтверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 24 листопада 2017 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві. У шлюбі у позивача та відповідачки народилася дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 02 квітня 2019 року Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Позивач вказує, що подальше спільне проживання та збереження родини є неможливим, на що відповідачка не заперечує. Відповідно до частини першої статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із статтями 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Отже, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався цим правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб. Беручи до уваги доводи позивача, суд вважає, що причини, що спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За наявності таких обставин справи суд вважає, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, а з урахуванням позиції відповідачки, яка не заперечує проти розірвання шлюбу, підстав для надання строку для примирення сторін суд також не вбачає. Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами. Згідно з частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (абзац 2 частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України). Судові витрати покладаються на відповідачку у відповідності до вимог частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: approved