Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

11 лютого 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося\~до суду\~з позовом\~в якому\~зазначило,\~що 08\~листопада 2021р.\~між ТОВ\~«МІЛОАН» та\~ [PERSON] \~в електронній\~формі в\~особистому кабінеті\~позичальника був\~укладений кредитний\~договір № 102664402, за умовами якого відповідачу були перераховані кредитні кошти у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, які були надані позичальником. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердила, що вона ознайомилася з наявними схемами кредитування, отримала проект цього кредитного договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомилася з його умовами та приймає їх. 16.07.2024р. ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» уклали\~договір факторингу\~№16072024,\~відповідно до\~якого первісний\~кредитор відступив\~належні йому\~права,\~а позивач\~набув право\~вимоги до\~боржників,\~вказаних у\~реєстрі,\~зокрема й\~відповідача на\~суму 65625,00\~грн.,\~з яких:\~15000,00\~грн.\~сума заборгованості\~за основною\~сумою боргу;\~50625,00\~грн.\~сума заборгованості\~за відсотками.\~Всупереч умовам\~кредитного договору,\~незважаючи на\~повідомлення,\~ відповідач\~не виконала\~своїх боргових\~зобов`язань та\~після відступлення\~права вимоги,\~жодного платежу\~на погашення\~існуючої заборгованості\~не здійснила\~ні на\~рахунки первісного\~кредитора ні\~на рахунки\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ».\~З моменту\~отримання права\~вимоги,\~позивачем жодних\~нарахувань більше\~не здійснювалося.\~Таким чином,\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» просила\~стягнути з\~ [PERSON] \~за кредитним\~договором № 102664402 суму боргу в розмірі 65625,00 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн. Ухвалою суду від 25.02.2025р. у справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено перше судове засідання з викликом сторін. Роз`яснено відповідачу її право подати відзив на позовну заяву. 12.03.2025р. представник відповідача [PERSON] подав до суду відзив в якому зазначив, що кредитний договір між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] був укладений 08.11.2021р., а тому позивач повинен був пред`явити свої вимоги до відповідачки в строк до 08.11.2024р., тобто в межах трирічного строку позовної давності. Відтак, вважав, що в задоволенні позову слід відмовити за пропуском позовної давності. Також вказав, що кредит надавався [PERSON] строком на 30 днів до 08.12.2021р., а тому лише в межах строку надання кредиту кредитодавець мав право нараховувати відсотки за ставкою, погодженою сторонами в договорі (1,25%). Відтак, сума заборгованості за відсотками повинна становити 5625,00 грн. (15000 грн. * 1,25% і * 30 днів). Таким чином вважає, що нарахована сума заборгованості за відсотками є некоректною, а загальна сума заборгованості повинна становити 20625 грн. З даного питання просив взяти до уваги практику Великої Палати Верховного Суду у справах № 444/9519/12, №910/1238/17, №149/1499/18, відповідно до якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. Крім цього вважає, що не є доведеним факт всебічного ознайомлення відповідачки із усіма умовами кредитного договору, зокрема процентною ставкою, річною реальною процентною ставкою та відсутнє підтвердження того, що відповідачка отримувала кошти від вищезазначеної кредитної установи згідно умов договору №102664402. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог застосувавши позовну давність. 10.04.2025р. представник ТОВ ФК «ЄАПБ» Сова Ю.М. подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що відповідно до п. 2.3.1.2 кредитного договору, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Таким чином, вважає, що заперечення представника відповідача щодо періоду нарахування відсотків в межах лише місячного строку кредитування не відповідає умовам договору, оскільки мала місце його пролонгація. З приводу ознайомлення відповідачки із усіма умовами кредитного договору зазначили, що підписавши договір [PERSON] посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом та був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідачка з власної ініціативи звернулася за отриманням кредиту до вільно обраної нею фінансової установи, отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору. Жодних заперечень з приводу того, що [PERSON] не погодилася з правилами надання кредиту нею при укладенні договору висловлено не було. Ніяких застережень або зауважень з боку [PERSON] щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договору під час їх підписання подано не було. Зазначає, що у випадку неповного розуміння умов договору у відповідача була можливість відмовитися від підписання даного договору, але вона своїм правом на це не скористалася. Таким чином, оскільки умови кредитного договору [PERSON] належним чином не виконувались відповідно до ст. 526, ст. 1046, ст. 1054 ЦК України, а тому нарахування відсотків за користування кредитними коштами позивач вважає правомірним і зазначає, що відповідач жодним чином не позбавляється обов`язку по виконанню умов договору та погашення заборгованості в повному обсязі. Щодо позовної давності зазначила, що відступлення права вимоги до позивача перейшло за договором факторингу, укладеного з ТОВ «МІЛОАН» 16.07.2024р. Таким чином, саме з моменту укладення договору та підписання реєстру боржників, ТОВ «ФК «ЄАПБ» дізналося про порушення відповідачем своїх кредитних зобов`язань, а тому вважає, що загальний строк позовної давності для позивача повинен закінчуватися 16.07.2027р. Крім цього, вказала, що відповідно до п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу продовжуються на строк його дії. Отже, загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається в період дії воєнного стану, не зараховується при їх обчисленні. Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили. Справу розглянуто згідно ч.3\~ст.211 ЦПК України\~у відсутності представника позивача, яка письмовими клопотаннями просила розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити позов в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання також не з`явилася. Її представник [PERSON] у поданому до суду відзиві просив розглядати справу за відсутності його та відповідачки, при вирішенні спору просив врахували їхню позицію, зазначену у відзиві. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 листопада 2021 року ТОВ «Мілоан» в особі директора Вініченко О.В. з однієї сторони та [PERSON] , з іншої сторони, уклали між собою договір про споживчий кредит №102664402. За його умовами, передбаченими п.1.1-1.4, кредитодавець зобов`язався на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3 надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п. 1.2 договору (кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений в п. 1.4 Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Загальний розмір кредиту становить 15000,00 гривень. Кредит надається загальним строком на 30 днів з 08.11.2021р. (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 08.12.2021р. Відповідно до платіжного доручення №34891774 від 08.11.2021р. ТОВ «МІЛОАН» перерахувало [PERSON] грошові кошти в сумі 15000,00 грн. згідно договору №102664402, що свідчить про належне виконання кредитодавцем своїх зобов`язань за укладеним з відповідачкою договором. Згідно п. 1.5.1-1.5.2 комісія за надання кредиту становить 1500,00 грн., яка нараховується за ставкою 10,00 % від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом 5625,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Пунктами 1.6, 1.7 договору передбачено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки фіксована. Особливості нарахування відсотків визначені п.п. 2.2, 2.3 цього договору. Відповідно до п. 2.1-2.2 договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, визначених в п. 1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату) вказаний в п. 1.4 У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п. 1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною п. 1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1.6 Договору в сумі та на умовах визначених п.2.3 Договору. Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3 Договору. Згідно п. 2.2.3 договору, проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6 цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п. 1.6 договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процента ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах згідно п. 2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6 договору. Якщо розмір зобов`язань позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п. 1.6 та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгації) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової згоди позичальника. Згідно п. 2.4.1 позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п. 1.4 Договору, а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування. У випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання позичальника за цим договором, в тому числі, але не виключно, плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь кредитодавця встановлені умовами цього договору, то така заборгованість повинна бути сплачена позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін, передбачений п. 1.4 договору або у дату завершення періоду пролонгації. Якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування визначеного згідно п. 1.3 та п. 2.3 цього договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим позичальником та передбачає настання наслідків обумовлених розділом 4 «Відповідальність сторін» та п. 3.25 Договору. Відповідно до п. 3.2.5 Договору, у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником умов цього договору кредитодавець з дотриманням вимог законодавства має право стягнути заборгованість в примусовому порядку та/або звернути стягнення на майно, що належить позичальнику на праві власності. Згідно Графіка платежів за договором про споживчий кредит № 102664402 від 08.11.2021р. вбачається, що по закінченню строку кредитування визначеного п. 1.3 (30 днів), а саме 08.12.2021р. [PERSON] повинна була сплатити грошові кошти в сумі 22125,00 грн., з яких: 15000,00 грн. сума кредиту, 5625,00 грн. сума нарахованих процентів за користування кредитом та 1500,00 грн. - комісія. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №102664402 від 08.11.2021р., у визначений умовами договору строк [PERSON] своїх зобов`язань по повернення кредиту та сплати відсотків не виконала, внаслідок чого відбулася пролонгація строку кредитування та нарахування відсотків. 16 липня 2024р. ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «МІЛОАН» уклали між собою договір факторингу №16072024, за умовами якого Фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (комісію за надання кредиту і проценти за користування кредитом), неустойкою (штраф, пеня) та/або процентами за порушення грошового зобов`язання та іншими платежами згідно кредитних договорів, за наявності, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною Договору (п.1.1). Відповідно до п. 1.2 договору факторингу №16072024, перехід від Клієнта до Фактора Прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. 16.07.2024р. між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «МІЛОАН» був підписаний акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №16072024, згідно якого Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр Боржників в електронному вигляді наданий на флеш-носії у розмірі 10388 Кбайт і став кредитором по відношенню до них стосовно заборгованостей. Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу №16072024, позивач набув право вимоги до [PERSON] за заборгованістю, яка виникла за договором 102664403 в загальній сумі 65625,00 грн., з яких: 15000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу та 50625,00 грн. сума заборгованості за відсотками. Мотиви і доводи суду та застосовані норми права Згідно ст.. 626 ЦК України, договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень\~ст. 638 ЦК України,\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 1 ст. 1054, 1055 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа\~з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону,\~є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним\~з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції\~в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані\~з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання\~\~є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Згідно ст.. 4, 5 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовою зокрема вважається послуга з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Статтею 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: 1) у паперовому вигляді; 2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними\~Законом України\~"Про електронні документи та електронний документообіг"; 3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; 4) в порядку, передбаченому\~Законом України\~"Про електронну комерцію". Відповідно до\~статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що передбачено\~статтею 526 Цивільного кодексу України. Отже, укладення кредитних договорів онлайн знаходиться в рамках правового поля України.\~Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором.\~Повернення позики за електронним договором є обов`язковим. При цьому, судом, згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України, враховані висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №127/33824/19.\~ Згідно ч.1 ст. 1077, ч.1 ст. 1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). \~Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). В даній справі судом встановлено, що [PERSON] з фінансовою установою ТОВ «МІЛОАН» було укладено Договір, за яким відповідачем було отримано фінансові послуги з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Взявши на себе обов`язок з повернення кредитних коштів та сплати процентів за їхнє використання, [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконала, що призвело до виникнення заборгованості, право вимоги на яку набув позивач за укладеними між ним та кредитодавцем відповідача договором факторингу. За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. З приводу\~заперечень представника\~відповідача щодо невідповідності розміру нарахованих [PERSON] відсотків вимогам законодавства та практиці ВП ВС, суд зазначає наступне. Статтею 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст. 1054 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України). У пунктах\~6.18- 6.29\~постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 зазначене таке: "6.18. У постанові від 23.05.2018 року у справі № 910/1238/17 з приводу застосування приписів статті 1048 Цивільного кодексу України у разі неправомірного, незаконного користуванням боржником грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання Велика Палата Верховного Суду вказала на таке. Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти за час дії договору позики, та правовідносин, які склалися між сторонами цього спору внаслідок припинення договору депозиту і невиконання відповідачем обов`язку повернути грошові кошти у визначений строк, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом. Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні. 6.19. У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 6.20. Відтак Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом. 6.21. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). 6.22. Тобто у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. 6.23. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. 6.24. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. 6.25. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. 6.26. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. 6.27. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. 6.28. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання". В даній справі заперечуючи проти розміру заборгованості за відсотками, представник відповідача вказував, що сума боргу [PERSON] за відсотками повинна становити 5625,00 грн., що прямо передбачено п. 1.5.2 договору №102664402. Однак, з такими доводами сторони відповідача суд не погоджується, оскільки п.2.3 укладеного між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] договору передбачено умови пролонгації строку кредитування. Так, продовження вказаного в п. 1.3 договору строку кредитування може відбуватись на пільгових та стандартних (базових) умовах, наступним чином: Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п. 1.5.2 договору. Пунктом 2.3.1.2 договору визначено пролонгацію на стандартних (базових) умовах. Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п. 1.6 Договору. З розрахунку заборгованості, виконаного ТОВ «МІЛОАН» вбачається, що протягом перших тридцяти днів користування кредитними коштами [PERSON] нараховувались відсотки в сумі 187,50 грн. в день, тобто в розмірі 1,25% від фактичного залишку кредиту. В зв`язку з неповерненням відповідачкою по закінченню строку кредитування, визначеного п. 1.3 договору, кредитних коштів та сплати відсотків в сумі 5625,00 грн., в силу п. 2.3 договору відбулася пролонгація строку кредитування ще на один день, але не більше 60 днів. Протягом цих 60 днів [PERSON] нараховувались відсотки в розмірі 750 грн. стандартна (базова) процентна ставка (п.1.6 договору). Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгації) нарахування процентів за користування кредитом було припинено, що також вбачається з розрахунку заборгованості. Таким чином суд доходить висновку, що сума нарахованої відповідачці заборгованості за відсотками відповідає умовам укладеного кредитного договору №102664402 та зменшенню не підлягає. Відтак, заперечення представника відповідача суд знаходить необґрунтованими та безпідставними, а наведена ним судова практика Великої Палати Верховного Суду є нерелевантною до фактичних обставин даної справи. Щодо строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України,\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини 1, 5 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. У частині 1 статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). В даній справі встановлено, що договір про споживчий кредит № 102664402 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] був укладений 08.11.2021р. зі строком кредитування 30 днів, тобто до 08.12.2021р. Проте, у зв`язку з неповерненням по закінченню строку кредитування кредитних коштів і сплати процентів та продовженням користування кредитними коштами, відбулася пролонгація ще на 60 днів, які завершилися 06.02.2022р. (останній день нарахування відсотків в розрахунку заборгованості). Таким чином, з 07.02.2022р. у ТОВ «МІЛОАН» виникло право на звернення до суду за захистом своїх прав і трирічний строк загальної позовної давності закінчувався 07.02.2025р. З даним позовом до суду позивач звернувся 11.02.2025р., тобто поза межами строку позовної давності. При цьому, суд не приймає до уваги твердження представник позивача про те, що строк позовної давності для ТОВ «ФК «ЄАПБ» повинен відраховуватися з 16.07.2024р. (дня укладення договору факторингу) і тривати до 16.07.2027р., оскільки здіно положень ст. 262 ЦК України, заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Між тим, суд бере до уваги посилання представника позивача [PERSON] на положення п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону № 3450-1Х від 08.11.2023)\~відповідно до якого, у період дії воєнного стану в Україні, введеного\~Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. У зв`язку з військовою агресією рф проти України указом Президента від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України запроваджено правовий режим воєнного стану з 24.02.2022, дія якого неодноразово продовжувалась відповідними указами Президента України та який продовжує свою дію дотепер. Таким чином, врахувавши, що з 24.02.2022р. перебіг позовної давності було зупинено до закінчення дії воєнного стану в Україні, суд доходить висновку, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не пропущено строк на звернення до суду із даним позовом, а тому суд не вбачає підстав для відмови в його задоволенні у зв`язку з пропущенням строку позовної давності. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved