Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

Доманівським районним судом Миколаївської області 18 квітня 2025 року ухвалено рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою та моральної шкоди - відмовлено. 22.04.2025 року до суду надійшло клопотання представника відповідача адвоката Вадовської А.В. про стягнення з позивача в користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000 грн. Мотивуючи подане клопотання тим, що витрати на професійну правничу допомогу є витратами пов`язаними з розглядом справи, які були понесенні відповідачем та підлягають стягненню з позивача. Між відповідачем та його представником було укладено договір про надання професійної правничої допомоги та оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, то і судові витрати мають бути стягнуті з позивача в користь відповідача. 01.05.2025 року суду подано заперечення від позивача [PERSON] , згідно яких вказує, що розмір професійної правничої допомоги є завищений та необґрунтований, у зв`язку із чим просить зменшити розмір стягнення до 2000 грн., або відмовити у стягненні повністю. У судове засідання 02.05.2025 року учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку. Представник відповідача звернулася до суду з заявою про розгляд справи у її відсутності, та подане нею клопотання про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу підтримує та просить його задоволити. Перевіривши матеріали справи, що стосуються відшкодування витрат на професійну (правничу) допомогу, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до частини першої\~статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України). Судом встановлено, що рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 18 квітня 2025 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою та моральної шкоди - відмовлено. Представник відповідача клопотала про розподіл судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) понесених відповідачем в розмірі 16000 грн. Згідно ч. 2\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються\~у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Верховний Суд вже неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20). Згідно частин 2, 3, ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Нормами\~ЦПК України\~передбачено співмірність гонорару адвоката, тобто заявлена адвокатом ціна своїх послуг повинна відповідати складності спору та об`єму робіт, часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. Гонорар адвоката має бути розумним з урахуванням витраченого адвокатом часу. Витрати мають бути обґрунтованими, документи, що підтверджують витрати, мають бути складені належним чином. Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 21.02.2025 року адвокат Вадовська А.В. попередньо, до закінчення судових дебатів, подала суду заяву про розподіл судових витрат (у порядку ст.141 ЦПК України) (а.с.186). Рішення суду по справі № 475/816/24 ухвалено судом від 18 квітня 2025 року. Після чого, в межах п`ятиденного строку адвокатом Вадовська А.В. подано клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу від 22.04.2025 року. До даного клопотання надано: детальний опис наданих станом на 19.04.2025 року послуг за Договором про надання професійної правничої допомоги від 28.07.2024 року; рахунок-фактуру №1 від 18.10.2024р.; платіжну інструкцію №1725717928 від 19.10.2024р.; рахунок-фактуру №2 від 01.11.2024р.; платіжну інструкцію №1741583853 від 06.11.2024р.; рахунок-фактуру №3 від 03.12.2024р.; платіжну інструкцію №1768549444 від 06.12.2024р.; рахунок-фактуру №4 від 06.01.2025р.; платіжну інструкцію №1798008466 від 06.01.2025р.; рахунок-фактуру №5 від 27.01.2025р.; платіжну інструкцію №1817327769 від 27.01.2025р.; рахунок-фактуру №6 від 21.02.2025р.; платіжну інструкцію №1839385860 від 22.02.2025р.; рахунок-фактуру №7 від 14.04.2025р.; платіжну інструкцію №1892410369 від 19.04.2025р. Також в матеріалах справи міститься Договір про надання професійної правничої допомоги від 28.07.2024р., тарифи на юридичні послуги (додаток №1 до Договору від 28.07.2024р.), ордер серії ВЕ №1130524 на надання правничої допомоги [PERSON] адвокатом Вадовською А.В. від 11.09.2024р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії МК №001866 адвоката Вадовської Алли Василівни. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). У додатковій постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. Позивачем подано клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вважає їх завищеними та необґрунтованими. Вважає відсутність документально підтверджених витрат на правову допомогу, а також не надання акту прийманняпередачі послуг підставою для відмови у стягненні даних витрат. Окрім того, [PERSON] посилається на необґрунтоване відкладення розгляду справи не з вини позивача, а у зв`язку із неготовністю головуючого судді ухвалити рушення. Проте, зазначені обставини не знайшли свого підтвердження та повністю спростовуються матеріалами справи. При цьому суд зазначає, що судові засідання призначенні судом на 01.11.2024 р. та 03.12.2024р. відкладалися у зв`язку із перебуванням на лікуванні представника позивача адвоката Каратассо Л.Г. та з`явленням відповідного клопотання, які в судових засіданнях позивач [PERSON] підтримував. Судове засідання 06.01.2025р. відкладено судом у зв`язку із клопотанням представника позивача Каратассо Л.Г. про надання часу для підготовки нею клопотання. 27.01.2025 року судом закрито підготовче судове засідання та за клопотанням представника позивача викликано в судове засідання спеціаліста Щербатого А.А. для дачі пояснень. 21.02.2025р.- суд заслухав пояснення сторін та дослідив докази по справі, а також за клопотанням представника позивача Каратассо Л.Г. оголосив перерву до 19.03.2025р. для виклику в судове засідання для дачі пояснень [PERSON] 19.03.2025 року судове засідання було відкладено у зв`язку із повторним клопотанням представника позивача про виклик в суд для дачі пояснень в режимі відеконференцзв`язку спеціаліста [PERSON] 14.04.2025 року закінчено судовий розгляд по справі та суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, яке було проголошене в судовому засіданні 18.04.2025 року. За наведених обставин, суд приходить до переконання про недоведеність обставин вказаних позивачем у клопотанні про зменшення або відмову у задоволенні витрат на правничу допомогу. Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи об`єм та характер наданих послуг, їх складність, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16000 грн. не відповідають критеріям реальності (їхньої дійсності і необхідності) та розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи, сталою правовою позицією і безумовно є завищеними, тому вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягають до часткового задоволення. Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених адвокатом Вадовською А.В. витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи в суді, співмірність вартості правничої допомоги до складності справи та фінансовий стан відповідача, не великий обсяг доказів, а також тривалість судових засідань 01.11.2024р., 03.12.2024р., 06.01.2025р., яка не перевищувала 20 хв., суд вважає за можливе зменшити суму витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з позивача на користь відповідача до 9000 грн. Вказана сума на думку суду є об`єктивно обґрунтованою, доказів протилежного не надано.

Outcome: partial