Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог [PERSON] звернулася до суду із указаним позовом, у якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини - [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтовано тим, що з 02.03.2022 сторони перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03.10.2023. У шлюбі у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] . З серпня 2022 сторони проживають окремо, відповідач перестав проявляти турботу про сина, самоусунувся від його виховання та утримання, з того часу дитину не бачив, ухиляється від виконання своїх обов`язків, не турбується про сина, не цікавиться його життям. Також, відповідач з грудня 2022 не сплачує аліменти, матеріальну допомогу не надає. Вважає, що батько свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина, не зашкодить інтересам дитини, та його подальшому вихованню та утриманню. Указані обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 17.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. 17.12.2024 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 17.12.2024 закрито проведення підготовчого судового засідання, призначено справу до судового розгляду. Сторони в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Від відповідача заяв по суті справи до суду не надійшло, останній не скористався своїм процесуальним правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, у судові засідання не з`являвся, про розгляд справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи - Орел Л.І. подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримує поданий до суду висновок. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Приписами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників провадження, які належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. У ході розгляду справи, суд у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, було створено сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах строків, встановлених ЦПК України. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. ч. 1 та 4 ст. 15 СК України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим кодексом або домовленістю (договором сторін). Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У ст. 166 СК України визначено правові наслідки позбавлення батьківських прав. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Так, принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до п. п. 15, 16. Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Стаття 27 Конвенції про права дитини, прийнята резолюцію 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989, яка ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, визначає, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] . Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03.10.2023, справа № 274/3925/23 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб, зареєстрований 02.03.2022 Бердичівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис № 92, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області 03.01.2023, видано судовий наказ у справі № 274/7557/22, яким вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.12.2022 і до повноліття дитини. Відповідно до акту обстеження умов проживання, виданого службою у справах дітей виконавчого комітету Бердичівської міської ради від 27.12.2023, за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Умови проживання - задовільні. В квартирі гарні умови, сучасний ремонт, є усі необхідні меблі, побутова техніка. У помешканні створені належні умови для проживання дитини. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 28.08.2024 за № 13/71119133/135405, складеної державним виконавцем Бердичівського ВДВС, заборгованість [PERSON] по аліментам перед [PERSON] , станом на 31.07.2024 нарахована в розмірі 42948,72 грн. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 13.12.2024 за № 428 визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . У вказаному висновку, зокрема зазначено, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 21.11.2024 члени комісії заслухали [PERSON] , старшого інспектора сектору ювенальної превенції сектору превенції Бердичівського РВП ГУНП у Житомирській області Ярандіна Д.О., який повідомив, що [PERSON] , є особою, яка вживає наркотичні засоби, часто його виявляють у місцях, де розкладають наркотичні засоби, веде аморальний спосіб життя, ознайомилися з матеріалами справи, зокрема: актом обстеження умов проживання від 27.12.2023, розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 28.08.2024 № 15383, протоколом бесіди з [PERSON] від 11.11.2024, прийняли рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] , подання до суду висновку. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні11.04.2025 пояснилим, що [PERSON] веде аморальний спосіб життя, з сином не спілкується, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, дитину не утримує, будь-яким іншим чином уваги дитині не приділяє, не вітає з днем народження. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд враховує, що відповідач вживає наркотичні засоби, веде аморальний спосіб життя, що має негативний вплив на формування психологічного стану сина, його соціальний розвиток, участі у його вихованні не приймає, не цікавиться вихованням та здоров`ям, не забезпечує необхідним. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити як з найкращого забезпечення інтересів дітей. З огляду на викладене, позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітнього сина відповідатиме інтересам останнього, а тому позов підлягає задоволенню. Позбавлення батьківських прав не позбавляє відповідача права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в разі зміни свого ставлення до дитини, своєї поведінки та усунення обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. V. Розподіл судових витрат На підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені понесені нею судові витрати у вигляді судового збору.

Outcome: approved