Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

В провадженні суду перебуває вказана справа, відповідно до якої позивач із урахування заяви про усунення недоліків просив суд: стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕНЕЛАЙ» 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в доларах США, яке становить 42 121,84 доларів США;. Позов мотивовано тим, що у зв`язку з невиконанням основного зобов`язання за вказаним кредитним договором № 32/П/72/2008-840, ПАТ КБ «НАДРА» звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою про стягнення заборгованості, з відповідачів. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05.11.2015 року по справі № 761/785/15-ц позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] та [PERSON] задоволено, а саме: стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» року заборгованість в сумі 291 183,18 доларів США. У позовній заяві вказано, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.06.2021 у справі № 761/785/15-ц (провадження № 6/761/1258/2021) заяву ТОВ «Брайт Інвестмент» задоволено та замінено стягувача з ПАТ КБ «НАДРА» на нового кредитора ТОВ «Брайт Інвестмент». Позивачем вказано, що з ухваленням рішення про стягнення боргу від 05.11.2015 року зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та триває до теперішнього часу. Відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦПК України, за увесь час прострочення до дня подачі даного позову Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до розрахунку 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в доларах США, яке становить 291 183,18 доларів США за період з 01.05.2017 року по 24.02.2022 року розмір нарахованих 3% річних на суму боргу становить 42 121,84 доларів США. Оскільки, судове рішення про стягнення з боржників коштів не виконувалось досить тривалий час, враховуючи, що таке прострочення є триваючим правопорушенням, кредитор - позивач, вправі вимагати стягнення з боржників (відповідачів) в судовому порядку сум 3% річних за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання аж до повного його виконання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва 04.12.2024 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом. Розгляд цивільної справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Київ від 27.11.2023 року прийнято до розгляду вказану цивільну справу, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 16.05.2024 закрито підготовче провадження у зазначеній справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. 18.09.2025 до суду надійшли пояснення представника відповідача - адвоката Цесельської Інни Валентинівни у яких остання зазначала, що позивач звернувся до суду з позовною заявою у листопаді 2023 про стягнення заборгованості за період з 01 травня 2017 по 24 лютого 2022 року із пропуском строків позовної давності. У пояснення зазначено, що період прострочення грошового зобов`язання в межах строку позовної давності становить з 03 листопада 2021 року по 24 лютого 2022 року, що в загальному розмірі становить 2 278,35 доларів США, яка може бути стягнута з відповідачів. У поданих пояснення представником відповідачів заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 19.03.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕНЕЛАЙ» про зміну сторону позивача правонаступником задоволено та замінено сторону первісного позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» на його правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕНЕЛАЙ». 02.05.2025 до суду надішли додаткові пояснення позивача ТОВ «МЕНЕЛАЙ» щодо дотримання строків позовної давності та обґрунтованості періоду заборгованості. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив її задовольнити. Зазначив, що із врахуванням Перехідних положень ЦПК України строк позовної давності не пропущений, а тому заява представника відповідача про застосування строків позовної давності - задоволенню не підлягає. Представник відповідачів в судове засідання визнав позовні вимоги частково в частині заборгованості за 03.11.2021 по 24.02.2022 у сумі 2728,35 дол. США, розрахунок якої міститься у письмових поясненнях. Окрім того, сторона відповідача не заперечувала щодо наявності судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05 листопада 2015 у справі № 761/785/15-ц позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» суму заборгованості за кредитним договором № 32/П/72/2008-840 від 04 березня 2008р. у розмірі 291183 /двісті дев`яносто одну тисячу сто вісімдесят три/ дол. 18 центів США та судовий збір в розмірі по 1827 /одній тисячі вісімсот двадцять сім/ грн. 00 коп. з кожного. (а.с. 26-31). У вказаному заочному рішенні Шевченківського районного суду міста Києва від 05 листопада 2015 у справі № 761/785/15-ц встановлено наступні обставини. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 04 березня 2008р. між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є позивач, та відповідачкою 1 було укладено кредитний договір, відповідно до п. 1.1 якого відповідачці 1 на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності було надано кредит на суму 296913,28 дол. США. Також судом встановлено, що 04 березня 2008р. між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є позивач, та відповідачем 2 було укладено договір поруки, відповідно до п. 1.1 якого, поручитель поручається перед кредитором за належне виконання відповідачкою 1 взятих на себе зобов`язань, що витікають за кредитним договором. Відповідно до ч.ч. 4,5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Враховуючи вимоги ст. 82 ЦПК України вказані вище обставини встановлені заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05.11.2015 у справі № 761/785/15-ц, яке набрало законної сили повторному встановленню не підлягають. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 11.06.2021 замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) з примусового виконання виконавчого листа №761/785/15-ц виданого Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення боргу з [PERSON] по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на його правонаступника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент». Сторонами не заперечувалось, що рішенняь Шевченківського районного суд міста Києва від 05 листопада 2015 у справі № 761/785/15-ц, станом на день розгляду справи, відповідачами не було виконано. За змістом положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що має місце прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачами розмір якої визначений рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05 листопада 2015 року у справі № 761/785/15-ц, за період з 01.05.2017 року по 24.02.2022 року розмір нарахованих 3% річних на суму боргу становить 42 121,84 доларів США. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014р. № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018р. № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), в постанові від 08 листопада 2019р. по справі № 127/15672/16-ц. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підтвердження розміру позовних вимог позивачем надано розрахунок 3,0 % річних від простроченої суми заборгованості та інфляційних втрат. Стосовно твердження відповідача, що дія ч. 2 ст. 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанова Великої палати Верховного суду від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15). При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. У рішенні Шевченківського районного суду міста Києва від 28 липня 2022 року встановлено грошові зобов`язання відповідача, визначено їх розмір; ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку вимоги частини другої статті 625 ЦК України підлягають застосуванню, а тому доводів апеляційної скарги, які вказують на те, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиконанням судового рішення, а отже до них не можуть застосовуватись норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання, колегія суддів відхиляє. Велика Палата Верховного Суду сформувала усталену практику щодо 3 % річних та інфляційних, звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). Нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання як спосіб захисту грошового інтересу і полягає у відшкодування грошових втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляції та отримані компенсації за неналежне виконання зобов`язань (постанова Великої палати Верховного суду від 19.06.2019 у справі №703/2718/16). У відповідності з ч. 2, 3 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Так, згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, який перевірено судом, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 відсотки річних від простроченої суми грошового зобов`язання визначеного рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05 листопада 2015 року у справі № 761/785/15-ц, а саме 291183,18 дол. США, яка не сплачена відповідачами, за період часу з 01.05.2017 року по 24.02.2022 року у загальному розмірі 42 124,84 дол. США. Доказів на підтвердження виконання рішення суду відповідачами не надано. Стороною відповідача частково визнано позов, а саме в частині заборгованості по трьом відсоткам річних за період з 03 листопада 2021 року по 24 лютого 2022 року, що в загальному розмірі становить 2 278,35 доларів США. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи часткове визнання позову відповідачами, яке прийнято судом, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі та стягненню із [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕНЕЛАЙ» підлягає стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання встановленого рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05 листопада 2015 у справі № 761/785/15-ц, а саме 291 183,18 дол. США за період часу з 01.05.2017 року по 24.02.2022 року у загальному розмірі 42 124,84 дол. США. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності до позовних вимог, суд вважає за необхідне зазначити наступне. В обґрунтування заяви, представником відповідачем зазначено, що позивач просить стягнути з Відповідачів 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат за період з 01 травня 2017 року по 24 лютого 2022 року, однак із позовом до суду звернувся у листопаді 2023 року, тобто з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні пред`явлених позовних вимог.. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст.261 Цивільного кодексу України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 Цивільного кодексу України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 Цивільного кодексу України). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст.266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 3 % річних - 03.11.2023 через підсистему ЄСІТС систему «Електронний суд». Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року (з урахуванням постанов Кабінету міністраів України №392 від 20 травня 2020 року, №500 від 17 червня 2020 року, №641 від 22 липня 2020 року, №760 від 26 серпня 2020 року, №956 від 13 жовтня 2020 року, №1236 від 09 грудня 2020 року, №104 від 17 лютого 2021 року, №405 від 21 квітня 2021 року, №611 від 16 червня 2021 року, №855 від 11 серпня 2021 року, №981 від 22 вересня 2021 року, №1336 від 15 грудня 2021 року, №229 від 23 лютого 2022 року, №630 від 27 травня 2022 року, №928 від 19 серпня 2022 року, №1423 від 23 грудня 2022 року, №383 від 25 квітня 2023 року). Слід зауважити, що 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257. 258. 362, 559. 681, 728. 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Так, відповідно до п. 12 Розділу «Прикінцеві положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Окрім того, згідно п. 19 Розділу «Прикінцеві положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Разом із тим, внесено зміни до розпорядження КМУ від 25.03.2020 №338 «Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації» і постанови КМУ від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Продовжено для єдиної державної системи цивільного захисту на всій території України режим надзвичайної ситуації до 30.04.2023. Також продовжено на всій території України карантин до 30.04.2023 р. Постановою КМУ від 27 червня 2023 р. № 651 про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 - відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Запровадження на всій території карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених статтею 257 ЦК України. Вирішувати питання поважності пропуску такого строку не потрібно. Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 947/8885/21 (провадження № 61-7480сво22), у постанові Верховного Суду від 10 липня 2024 року в справі № 206/3045/23 (провадження № 61-3852св24). У постанові Верховного Суду від 25.09.2024 року у справі №206/2984/23 викладено висновок, що на момент набрання чинності Законом № 540-ІХ (02 квітня 2020 року) прострочені з 02 квітня 2017 року платежі за кредитом перебувають у межах продовженої Законом № 540-ІХ позовної давності. Постановою Кабінету міністрів України «про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27 червня 2023 р. № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Враховуючи те, що позивач звернувся до суду з даним позовом 03 листопада 2023 року, а період стягнення з 01.05.2017 до 24.02.2022 року, то відповідно положення чинного законодавств, строки позовної давності визначені ст. 257 ЦК України були продовжені, у зв`язку із чим не пропущені, а тому застосуванню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача солідарно підлягає стягненню сума судового збору пропорційно розміру задоволених вимоги в розмірі 18331,05 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved