Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

І. Позиції учасників справи Аргументи заявниці 18 лютого 2025 року до суду засобами поштового зв`язку надійшла заява [PERSON] , подана 14 лютого 2025 року адвокатом Майоровим В.О., заінтересовані особи: [PERSON] , державний нотаріус Першої київської державної нотаріальної контори Ковток Алла Іванівна про встановлення факту родинних відносин. Заява обґрунтована тим, що: - [PERSON] є дочкою [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] ; - до складу спадщини серед іншого увійшла частка у праві власності на квартиру [ADDRESS] ; - спадщину після [PERSON] заявниця прийняла; - оформити право на спадщину після матері заявниця не може, з огляду на розбіжності в імені спадкодавиці: у свідоцтві про смерть вона вказана як « [PERSON] », у свідоцтві про народження заявниці - як « [PERSON] »; - встановлення факту родинних відносин необхідне заявниці для реалізації права на спадкування. У судове засідання заявниця та її представник не з`явилися. У заяві про встановлення факту родинних відносин представник заявниці, адвокат Майоров В.О., просив розглядати справу без його участі та участі заявниці. Позиція заінтересованих осіб Заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Будь-яких пояснень чи заперечень щодо заяви заінтересовані особи не подали. ІІ. Процесуальні дії суду 20 лютого 2025 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій визначив розгляд справи проводити в порядку окремого провадження, призначив судове засідання на 01 квітня 2025 року, витребував з власної ініціативи у державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Ковток А.І. копії спадкової справи, заведеної до майна [PERSON] . У зв`язку з ненадходженням копії спадкової справи судове засідання, призначене на 01 квітня 2025 року, суд відклав на 14 травня 2025 року. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у зв`язку з неявкою в судове засідання, призначене на 24 квітня 2025 року, всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Обставини, які встановив суд [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка народилася в селі Соловіївка Брусилівського району Житомирської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Боярської міської ради Фастівського району Київської області 05.12.2023, актовий запис № 1476 (а.с. 6, зворот, 30). 1/4 (одна четверта) частка у праві власності на квартиру [ADDRESS] (далі - частка квартири) належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Святошинською районною у місті Києві радою 29.12.2006. Право власності на зазначену частку квартири зареєстроване Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» 28.03.2007, номер запису 1435/6346 (а.с. 9, 41). Згідно з інформаційною довідкою серії КВ-2024 № 14655, виданою Комунальним підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 27.05.2024 (код перевірки на вебсайті bti.com.ua 2300024353327), за даними реєстрових книг бюро квартира 1/4 (одна четверта) частка квартири [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Святошинською районною у місті Києві радою 29.12.2006 за реєстровим № 1435/6346 (а.с. 42). 09 березня 2024 року [PERSON] звернулася до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] (а.с. 29). 09 березня 2024 року [PERSON] звернувся до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] (а.с. 29, зворот). Згідно з витягом з Реєстру територіальної громади міста Києва № 109643803 від 27.03.2024 за адресою: [ADDRESS] станом на 04.12.2023 були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] (знята з реєстрації 05.12.2023), [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 33). Спадкова справа після смерті [PERSON] зареєстрована у Спадковому реєстрі 09.03.2024 за № 72122576, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 76144068, номер справи у нотаріуса 265/2024 (а.с. 9, зворот, 32). [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується посвідкою про народження № [NUMBER] , виданою РАЦС Соловіївської сільради 04.08.1936, актовий запис № 69 (а.с. 7). Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00045497396 від 13.06.2024 14 липня 1966 року Центральний відділ державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї зареєстрував шлюб між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , яка народилася в селі Соловіївка Житомирської області; актовий запис про шлюб № 5224 (а.с. 49). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого бюро запису актів громадянського стану Виконкому Жовтневої районної ради депутатів трудящих міста Києва 26.05.1971, актовий запис № 1701, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] і [PERSON] (а.с. 5, 36). Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00045496617 від 13.06.2024 батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] і [PERSON] , [INFO] (а.с. 50-51). 11 червня 2024 року державний нотаріус Першої київської державної нотаріальної контори Ковток А.І. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 (одна четверту) частку в праві власності на квартиру [ADDRESS] через розбіжності у документах: у свідоцтві про смерть ім`я спадкодавиці вказане як « [PERSON] », у свідоцтві про народження [PERSON] - як « [PERSON] » (а.с. 4, зворот, 47, зворот). Відповідно до заяви [PERSON] про видачу паспорта громадянина срср від 04.01.1980, копія якої додана до листа Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області при отриманні паспорта внесене уточнення з імені « [PERSON] » (а.с. 10-11). Паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий на ім`я [PERSON] , [INFO] , Святошинським РУ ГУ МВС України в місті Києві 25.07.2002 (а.с. 7, зворот). Довідка про присвоєння ідентифікаційного номера видана ім`я [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) Державною податковою адміністрацією по Ленінградському району м. Києва 20.05.1998 (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Зубченко А.С. 14.09.2006 за р. № 8-5726 спадкоємицею [PERSON] , який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). ІV. Мотиви суду Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частина перша статті 4 ЦПК України). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17). Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. При цьому для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки та врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами (пункт перший частини першої статті 315 ЦПК України). Згідно зі ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 560/17953/21 від 18 січня 2024 року дійшла висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Відповідно до ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частини перша, друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 4 ст. 1266 ЦК України двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до частини першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). При видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів державної реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин, а також документи, видані органами іноземних держав, які посвідчують такі факти (підпункти 4.3., 4.4. пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012). Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. V. Оцінка і висновки суду У справі, що розглядається, [PERSON] з метою підтвердження права на спадкування звернулася до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин зі спадкодавицею. Матеріали справи свідчать, що спадкоємцями, які прийняли спадщину після [PERSON] , є заявниця, [PERSON] та заінтересована особа, [PERSON] . Суд зауважує, заявниця позбавлена можливості оформити право на спадщину в позасудовому порядку через розбіжності в імені її матері. Зокрема, у свідоцтві про народження заявниці та витязі про шлюб спадкодавиця вказана як « [PERSON] », тоді як в інших документах, зокрема у свідоцтві про смерть, свідоцтві про право власності на житло, ім`я спадкодавиці зазначене як « [PERSON] ». Суд бере до уваги надані заявницею письмові докази (у тому числі заяву на видачу паспорта громадянина срср, в якій зазначено про уточнення імені спадкодавиці з « [PERSON] »), які є належними, допустимими і достовірними, а тому з урахуванням принципу розумності з достатнім ступенем переконливості підтверджують, що [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . З огляду на викладене, суд задовольняє заяву повністю. VІ. Судові витрати Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). [PERSON] при поданні заяви сплатила судовий збір у сумі 605,60 гривень, що підтверджується квитанцією АТ «ТАСКОМБАНК» № 1933-7583-0585-1911 від 14.02.2025 (а.с. 3). Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження судові витрати не відшкодовуються. За таких обставин, судовий збір відшкодуванню на користь заявниці не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: approved