Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

03 грудня 2024 року [PERSON] (далі - позивач) звернулась до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товарна біржа «Південна товарна біржа», про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач посилалась на те, що 29.04.1998 між [PERSON] і [PERSON] було укладено Договір купівлі\~-\~продажу нерухомого\~майна №\~8653, згідно якого [PERSON] придбала ціле домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до вищезазначеного Договору, відчужуване домоволодіння належало попередньому власнику [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Четвертою Миколаївською державною нотаріальною конторою 16 квітня 1998 року за № 1-481 і зареєстрованого Бюро технічної інвентаризації 28.04.1998 за № 285. Відповідно до п. 5 Договору № 8653 від 29.04.1998, ціле домоволодіння продано за 20391 грн, які отримані Продавцем до посвідчення цього договору ПТБ, і належить новому власнику. Зазначений договір купівлі - продажу нерухомого майна укладено на Південній товарній біржі, про що в журналі реєстрації біржових угод зроблено запис № 8653 від 29.04.1998. На час укладення зазначеного договору угоди, які були зареєстровані на товарній біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Саме з цих підстав Договір купівлі-продажу був прийнятий КП «Миколаївським МБТІ» в якості правовстановлюючого документу. І за позивачем як покупцем було зареєстроване право власності на це Домоволодіння за реєстровим № 285 від 04.05.1998 року що\~ \~підтверджується Реєстраційним написом КП ММБТІ на правовстановлюючому документів. Факт належної реєстрації права власності на зазначену нерухомість згідно наявних в КП ММБТІ паперових носіїв інвентаризаційної справи за позивачем також підтверджується відповідною Довідкою КП «ММБТІ» від 07.11.2024 № 2-9551. Отже позивач в грудні 2024 року звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області за місцем знаходження спірного Домоволодіння з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товарна біржа «Південна товарна біржа» про визнання вказаного Договору дійсним. Ухвалою Миколаївського\~районного суду\~Миколаївської області від 16 грудня 2024 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, просить суд позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у\~судове засідання\~не з`явився,\~про дату\~та час\~слухання справи\~був повідомлений\~вчасно шляхом\~надсилання копії\~ухвали про\~відкриття провадження,\~копії позовної\~заяви та\~доданих до\~неї документів\~та повісток\~про виклик\~до суду\~за зареєстрованим\~місцем проживання;\~також відповідач\~повідомлявся про\~розгляд справи\~шляхом розміщення\~оголошення на\~офіційному веб-порталі\~судової влади\~України;\~відзив не\~подавав. Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку. Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, судова повістка, копія позовної заяви з додатками, копія ухвали суду, були отримані відповідачем 17.04.2025. 05.05.2025 через канцелярію суду [PERSON] подала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає повністю, просить розглянути справу без її участі. Відповідно до вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд доходить такого висновку. 29.04.1998 між [PERSON] і [PERSON] було укладено Договір купівлі - продажу нерухомого майна № 8653, згідно якого [PERSON] придбала ціле домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до вищезазначеного Договору, відчужуване домоволодіння належало попередньому власнику [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Четвертою Миколаївською державною нотаріальною конторою 16 квітня 1998 року за № 1-481 і зареєстрованого Бюро технічної інвентаризації 28.04.1998 за № 285. Відповідно до п. 5 Договору № 8653 від 29.04.1998, ціле домоволодіння продано за 20391 грн, які отримані Продавцем до посвідчення цього договору ПТБ, і належить новому власнику. Зазначений договір купівлі - продажу нерухомого майна укладено на Південній товарній біржі, про що в журналі реєстрації біржових угод зроблено запис № 8653 від 29.04.1998. Договір купівлі-продажу був прийнятий КП «Миколаївським МБТІ» в якості правовстановлюючого документу і за позивачем, як за покупцем, було зареєстроване право власності на це Домоволодіння за реєстровим № 285 від 04.05.1998 року, що підтверджується Реєстраційним написом КП ММБТІ на правовстановлюючому документі. Факт належної реєстрації права власності на зазначену нерухомість згідно наявних в КП ММБТІ паперових носіїв інвентаризаційної справи за позивачем також підтверджується відповідною Довідкою КП «ММБТІ» від 07.11.2024 № 2-9551. Договір купівлі-продажу нерухомого майна підписаний сторонами власноручно. До теперішнього часу ніхто із сторін ніяких вимог, щодо порушення їх прав, не заявляв, ніякого спору, з цих питань, у сторін не виникло. На час укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна сторони цього договору ухилились від його нотаріального посвідчення, а на даний час визнання такого договору дійсним можливе лише в судовому порядку. Позивач вказує, що після укладання договору сторонами були виконані умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Після укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами, покупцем було зареєстровано право власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли в квітні 1998 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України 2004 року, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Позивач, на теперішній час, не має можливості реалізувати свої права, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна не було посвідчено нотаріально. Беручи до уваги те, що позивач не має можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позов про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved