Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

Представник позивача - адвокат Лисенко А.О. звернувся до суду із заявою, в якій просить поновити пропущений процесуальний строк, встановлений законом на подачу заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, які були понесені під час розгляду справи № 646/14526/24, ухвалити додаткове рішення по справі, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь позивача понесені судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5\~000 (п`ять тисяч) гривень. В судове засідання сторони не з`явились, про місце, дату і час слухання справи повідомлялись своєчасно і належним чином. Таким чином, враховуючи, що сторони повідомлені своєчасно і належним чином про місце, дату і час слухання справи, суд дійшов висновку про розгляд клопотання за відсутності сторін на підставі наявних матеріалів справи та без фіксування технічними засобами, що відповідає\~ст.247 ч.2 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Рішенням \~Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.04.2025 року позовну заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Лисенка Андрія Олександровича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», треті особа: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Петренко Дмитро Олександрович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволено повністю. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №5796 від 01.04.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» за кредитним договором на суму 42465,76 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь Держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частинами другою п`ятою статті 270 ЦПК України визначено, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. \~ \~ \~ \~Частиною 1 статті 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. \~ \~ \~ \~Так, представник позивача - адвокат Лисенко А.О. просив поновити пропущений процесуальний строк, встановлений законом на подачу заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що рішення по справі було доставлене його в кабінет системи Електорнний суд 02.04.2025 року, а отже строк на подання заяви - до 07.04.2025 року включно (оскільки 06.04.2025 року є вихідним). Проте, з 04.05.2025 року і на дату подання заяви 08.04.2025 року в системі Електронний суд спостерігались технічні збої, що унеможливило подання заяви вчасно з об`єктивних причин. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем строк, встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України, пропущений з поважних причин, тому підлягає поновленню судом. \~ \~ \~ \~З заявою про ухвалення додаткового рішення представник відповідача надав докази на підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу: - копію договору про надання правової допомоги № 1 Лисенку В.В. від 29.02.2024 року; - акт наданих послуг від 07.04.2025 року, відповідно до якого адвокат Лисенко А.О. надав наступні послуги: консультація клієнта, узгодження стратегії по справі та підписання договору ( 2 години); підготовка та подання Адвокатського запиту до приватного нотаріуса (1 година); підготовка та подання позову про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню до Червонозаводського районного суду м. Харкова (3 години); Підготовка та подання клопотання про проведення розгляд справи без участі (1 година), розмір гонорару фіксований, визначений у Договорі № 1 та складає 5000 грн.; - товарний чек від 30.04.2025 року про сплату гонорару [PERSON] . Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до постанови Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі №922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо в визначаються в договорі про надання правової допомоги (ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. \~ \~ \~ \~Представником відповідача було подано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, в якій останній просить врахувати те, що відповідач позов визнав, не вчиняв дій, спрямованих на затягування розгляду справи. Крім того, зауважив, що заявлена сума до стягнення 5000 грн. є завищеною та неспівмірною з обсягом виконаних робіт, вважав за можливе відшкодувати позивачу витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Суд, враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволені в повному обсязі, оцінюючи обґрунтованість заяви представника позивача, в контексті положення частини четвертої статті 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, вважає, що заявлена представника позивача сума є співмірною та приходить до висновку щодо стягнення вказаної у заяві суми з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved