Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 13.01.2005 позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.03.2008 у справі №2-1246/2008 шлюб між ними розірвано, однак остаточно сторони припинили спільне проживання лише у травні 2017 року. Відповідач [PERSON] , починаючи від дня народження сина [PERSON] , самоусунувся від виконання батьківських обов`язків стосовно дитини, не займається вихованням сина, не надає матеріальної допомоги на його утримання, не спілкується з ним, не виявляє батьківської уваги та турботи. На переконання позивача, наведене свідчить про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини [PERSON] . Ураховуючи викладене, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 06.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати суддею одноособово за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовче засідання на 27.02.2025 о 11:00 год. Ухвалою суду від 27.02.2025 відкладено підготовче засідання у цивільній справі на 20.03.2025 о 11 год. 00 хв. Ухвалою суду від 20.03.2025 продовжено строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 15.04.2025 о 12:00 год. Ухвалою суду від 15.04.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.05.2025 о 12:00 год. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві та просила такі задовольнити. Додатково пояснила, що з народження сина [PERSON] перебуває у фактичних шлюбних відносинах з новим чоловіком, з яким проживають однією сім`єю та який повністю займається вихованням та утриманням її малолітнього сина, в них склалися відносини як між батьком та сином. Дитина вважає його своїм батьком. Батько дитини [PERSON] , починаючи з моменту народження сина, участі у його житті не брав, вихованням не займався, жодних контактів з дитиною не налагоджував, не намагався побачити сина чи проводити з ним час. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав письмову заяву, яка надійшла до суду 24.04.2025, у якій позовні вимоги [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] визнав повністю, не заперечував щодо їх задоволення та зазначив, що участі у вихованні дитини не бере, так як не вважає [PERSON] своєю дитиною. Повідомив, що наслідки визнання позову згідно статті 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) йому відомі та зрозумілі. У судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради [PERSON] висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] підтримала повністю, вказала на наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] та позбавлення [PERSON] батьківських прав. Серед іншого, зазначила, що батько дитини [PERSON] на засідання комісії не з`явився, під час телефонної розмови вказав, що не приймає участі в житті дитини, оскільки не вважає себе батьком [PERSON] , спілкуватися з дитиною не бажає, не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав. Заслухавши пояснення учасників справи, заслухавши думку дитини, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.07.2017, свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] від 25.07.2017 (а.с. 5, 8). З інформації від 24.01.2025 №01.1-04/95, наданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Тернопільської міської ради, вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку у лікаря педіатра амбулаторії загальної практики сімейної медицини №4 КНП «ЦПМСД» ТМР. З рапорту лікаря-педіатра відомо, що на прийом до лікаря у разі захворювання або на профілактичні щеплення дитина проходила в супроводі матері (а.с. 9). У характеристиці від 22.01.2025 №16, наданій Тернопільським навчально-виховним комплексом «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів правовий ліцей №2» Тернопільської міської ради, зазначено, що за весь період навчання [PERSON] мати [PERSON] брала активну участь у навчальному процесі, кожного ранку приводила дитину до шкоди, а після уроків забирала. Мати [PERSON] забезпечує сина [PERSON] усім необхідним, контролює відвідування уроків сином та навчання в цілому, завжди цікавиться результатами навчання сина (а.с. 10). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Тернопільської міської ради, який затверджено рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 488 від 09.04.2025, орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 48-50). У судовому засіданні з`ясовано думку дитини [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно нього. [PERSON] зазначив, що проживає разом з мамою та татом [PERSON] в м. Тернополі. Тато [PERSON] займається його вихованням, проводить з ним час, а тому він і надалі хоче проживати з мамою і татом [PERSON] . Також повідомив, що [PERSON] він не знає, жодного разу у своєму житті не бачив, зі слів мами йому відомо, що це її колишній чоловік, з яким вона розійшлася. У силу свого віку та рівня розвитку малолітній [PERSON] належно не усвідомлює, у чому полягає позбавлення батьківських прав. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5\~Сімейного кодексу\~України (далі\~-\~СК України) передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Частиною першою статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164\~СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164\~СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 686/16892/20, від 03.08.2022 у справі № 306/7/20, від 07.12.2022 у справі № 562/2695/20, від 11.01.2023 у справі № 461/7447/17, від 06.09.2023 у справі № 545/560/21. Повторна та тривала нездатність виконувати батьківські обов`язки, нехтування ними, призводить до того, що дитина залишається без батьківського піклування, контролю чи допомоги, необхідних для її фізичного чи психічного благополуччя, а умови та причини нездатності виконувати батьківські обов`язки чи їх нехтування неможливо усунути. На підтвердження цього заявником мають бути надані належні, достовірні та достатні докази. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідно зробити все можливе, щоб зберегти особисті стосунки та, якщо це доречно, відновити сімейні стосунки. За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Водночас, якщо з моменту проживання дитини з одним із батьків пройшов значний період часу, інтереси дитини в такому разі можуть превалювати над інтересом того з батьків, відносно якого вирішується питання про позбавлення батьківських прав. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та поведінки учасників цих правовідносин (постанови від 18.02.2021 у справі № 645/920/19, від 07.02.2022 у справі № 759/3554/20, від 12.02.2024 у справі № 202/1931/22). Судом встановлено, що малолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] та її співмешканцем [PERSON] , якого дитина вважає своїм батьком. Батько дитини [PERSON] проживає окремо у [ADDRESS] . З часу народження дитини фактично не підтримує з ним контактів, не приймає участі у його вихованні, не проявляє інтересу до дитини. Так, [PERSON] у своїй письмовій заяві повідомив суд, що участі у вихованні [PERSON] не бере, оскільки не вважає його своєю дитиною та щодо позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] не заперечує. Орган опіки та піклування Тернопільської міської ради, врахувавши фактичні відносини між сторонами, заслухавши пояснення обох батьків щодо виконання ними своїх батьківських обов`язків, з метою захисту прав і законних інтересів дитини, вважав за доцільне позбавити [PERSON] його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Законодавчо встановлено, що саме орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п`ята статті 19 СК України). Отже орган опіки та піклування не заперечує проти позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно сина [PERSON] , чим порушує права та інтереси дитини. З`ясовуючи думку дитини [PERSON] , судом встановлено, що [PERSON] батька [PERSON] ніколи не знав, не бачив, жодних відносин з останнім не підтримує, своїм татом вважає тата [PERSON] , який займається його вихованням. Таким чином, позбавлення батьківських прав батька [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] переслідує легітимну мету та слугує забезпеченню найкращих інтересів дитини. Так як встановлено, що батько [PERSON] понад 7 років не спілкувався з сином, починаючи з народження дитини, не має з ним психоемоційного контакту, більше того, не має наміру виконувати свої батьківські обов`язки. Дитина зростає і виховується у благополучній сім`ї. У сімейному житті дитини присутній співмешканець матері [PERSON] , якого дитина називає татом, і який займається її вихованням та утриманням. Отже, батько [PERSON] добровільно пішов з життя своєї дитини, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до дитини та її внутрішнього світу, не сприяє створенню умов для отримання нею освіти. І це триває понад сім років. Вказані обставини призвели до втрати психоемоційних зв`язків між батьком та сином. Батько не заперечує проти позбавлення його батьківських прав та не має наміру приймати участі у вихованні дитини. Водночас дитина, враховуючи її вік, за цей час адаптувалася до відносин у сім`ї з новим чоловіком матері, почувається комфортно у ній. Вказані обставини дають підстави для висновку про наявність підстав, передбачених статтею 164 СК України, для позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] , з огляду на його свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо виховання сина. Схожого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.02.2025 у справі № 147/277/24 (провадження № 61-17253св24), встановивши, що позбавлення батьківських прав батька дитини, який подав відповідну заяву про те, що погоджується з таким позбавленням, відповідає інтересам дитини, яка зростає і виховується у новій сім`ї матері, чоловіка якої сприймає за батька. На підставі наведеного, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, враховуючи клопотання позивача про залишення судових витрат за нею, суд не вбачає підстав для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Outcome: approved