Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

02 квітня 2025 року позивач звернувся до суду позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08 лютого 2002 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований Локачинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис №5. У шлюбі народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що протягом останнього часу стосунки між ним та дружиною розладились через різні погляди на життя, цінності та ведення спільного господарства та побуту. Вже тривалий проміжок часу кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила свої існування, а шлюб розпався та має лише формальний характер. На даний час з дружиною проживають окремо, сімейного життя не ведуть та шлюбних стосунків не підтримують. Крім того, спроби примиритися результату не принесли, останнє спілкування з відповідачем виявилось безрезультатним, сімейні стосунки не відновилися, шлюб остаточно припинив своє існування. Просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , який зареєстровано Локачинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 5. Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 03 квітня 2025 року позовну заяву залишено без руху, оскільки позивач до позовної заяви не долучив копії документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 11 квітня 2025 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду на 12 травня 2025 року з викликом сторін. Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки (а.с. 23). Про причини неявки суд не повідомила, в матеріалах справи наявна від неї заява, в якій заявляє про згоду на розірвання шлюбу (а.с. 10). Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з підстав, зазначених у ньому та просив задовольнити. Зазначив, що відповідач тривалий час проживає за кордоном та не заперечує проти розірвання шлюбу, що підтверджується її заявою, однак приїхати та подати спільну заяву до органів ДРАЦС не має можливості, тому збереження шлюбу не відповідатиме їх інтересам. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 08 лютого 2002 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, який зареєстровано Локачинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 5, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке видане повторно 22 травня 2018 року. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилося на « [PERSON] » (а.с. 3). Згідно із ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Подружнє життя сторін не склалося, позивач стверджує, що шлюб остаточно припинив своє існування, просить розірвати шлюб. Як вбачається зі ст. ст. 111, 112 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідач [PERSON] у своїй заяві відповідним компетентним органам за належністю, посвідченій 26 лютого 2025 року нотаріусом м. Праги [PERSON] , позов визнає, оскільки заявляє свою обровільну згоду на розірвання шлюбу з [PERSON] . Правові наслідки подання такої заяви їй відомі (а.с. 9). Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів. За таких обставин суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ч.2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Згідно копії посвідчення серії [NUMBER] виданого 13 листопада 2024 року управлінням соціальної та ветеранської політики, [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи (а.с. 15). Відповідно до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При цьому частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн. На підставі ст. ст. 24, 56, 110-112 СК України,

Outcome: approved