Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

10 травня 2024 року засобами поштового зв`язку на адресу суду надійшла позовна заява [PERSON] , яка діє через представника - адвоката Єрмоленко А.В., до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Южноукраїнська державна нотаріальна контора (назву змінено на Південноукраїнську державну нотаріальну контору Миколаївської області), в якій просила визначити, що частка [PERSON] , яка померла [INFO] , у праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , становить 1/2 частину та визнати за [PERSON] , в порядку спадкування за законом право власності на 1/4 частку зазначеної квартири. Також просила с тягнути з відповідача судові витрати. Свою позицію представник позивача обґрунтовує тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] . За життя, 30 липня 1982 року мати позивача перебувала у шлюбі з відповідачем. В період шлюбу ними було придбано квартиру [ADDRESS] , право власності на яку було оформлено за відповідачем. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з 1/2 частки зазначеної трикімнатної квартири. Позивач, згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, прийняла спадщину у строки, визначені ч. 1 ст. 1270 ЦК України. Як спадкоємець першої черги за законом, звернулася до Южноукраїнської державної нотаріально контори Миколаївської області з заявою про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину, яка складається з 1/4 частки зазначеної квартири. Однак, 07 березня 2024 року отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки на даний час неможливо встановити склад спадкового майна, оскільки спадкоємцем не були надані документи (відсутні) на спадкове майно. Виходячи з вищезазначеної відмови, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , оскільки за життя спадкодавця [PERSON] , між подружжям не було укладено договір про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, вищезазначене, унеможливлює в подальшому завершити процедуру успадкування позивачем спадщини. Посилаючись на вимоги ст. 60 СК України, зазначила, що спірна квартира була придбана відповідачем під час перебування у шлюбі з [PERSON] , тобто є спільною сумісною власністю подружжя. [PERSON] , яка померла [INFO] належала 1/2 частка спірної квартири на праві спільної сумісної власності. Вважає, що до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] входить 1/2 частка спірної квартири та спадкоємцями є сторони по справі в рівних частках. Тобто частка позивача у спадковому майні, що складається зі спірної квартири становить 1/4 частину. В позасудовому порядку позивач позбавлена можливості вирішити питання оформлення спадщини у вигляді 1/4 частини квартири. Ухвалою суду від 20 травня 2024 року позовну заяву було залишено без руху. 03 червня 2024 року недоліки представником позивача усунуто. Ухвалою суду від 10 травня 2024 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову у даній цивільній справі. Накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1705271048108, яка належить [PERSON] . Заборонено будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо даної квартири. Зустрічне забезпечення не застосовано. Ухвалою суду від 24 грудня 2024 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів. Ухвалою суду від 23 січня 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились. Представник позивача надала суду заяву, в якій просила здійснювати розгляд справи без її участі та без участі позивача, позові вимоги підтримала. Відповідач та його представник в судове засідання також не з`явились. Представник відповідача надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі та без участі відповідача. Третя особа надала суду заяву з проханням здійснювати розгляд справи без участі представника державної нотаріальної контори на підставі наявних матеріалів і прийняти рішення на розсуд суду. Суд вважає можливим на підставі ст. 223 ЦПК України розглянути справу за відсутності учасників справи, оскільки в ній достатньо доказів для ухвалення рішення. Дослідивши докази в сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 30 липня 1982 року у відділі РАЦС м. Рівне зареєстрували шлюб. Після державної реєстрації шлюбу прізвища чоловіка та дружини « [PERSON] » та « [PERSON] » відповідно /а.с. 5/. Відповідач [PERSON] та [PERSON] є батьками позивача [PERSON] , прізвище якої в зв`язку з укладенням шлюбу було змінено на « [PERSON] » /а.с. 5, 6/. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 376552071 від 30 квітня 2024 року за відповідачем на підставі Договору купівлі-продажу № 7898, посвідченого в.о. державного нотаріуса Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області 02 вересня 1995 року, зареєстровано право власності на трикімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] /а.с. 16/. Право власності на квартиру підтверджується Договором купівлі-продажу від 02 вересня 1995 року /а.с. 153/. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Южноукраїнським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у м. Южноукраїнськ, Вознесенського району, Миколаївської області /а.с. 7/. 08 вересня 2023 року Южноукраїнською державною нотаріальною конторою Миколаївської області була заведена спадкова справа № 123/2023 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Як вбачається з матеріалів спадкової справи з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину звернулись [PERSON] та [PERSON] /а.с. 137-155/. 07 березня 2024 року постановою № 125/02-31 в.о. завідувача Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області /а.с. 8/ [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (на 1/2 частку спадкового майна з урахуванням іншого спадкоємця) на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Крім іншого, в даній постанові зазначено, що на даний час неможливо встановити склад спадкового майна, оскільки спадкоємцем не були надані документи (відсутні) на спадкове майно. Згідно витягу з реєстру територіальної громади з 10 жовтня 2001 року по 29 серпня 2023 року [PERSON] була зареєстрована в квартирі [ADDRESS] /а.с. 4 зв./. Постановою Верховної Ради України №4007-ІХ від 09 жовтня 2024 року перейменовано місто Южноукраїнськ Вознесенського району Миколаївської області на місто Південноукраїнськ. Частиною першою статті 15\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що за життя спадкодавця [PERSON] , між подружжям [PERSON] та [PERSON] не було укладено договір про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто не було визначено часток спадкодавця у праві спільної власності на квартиру, що на теперішній час позбавляє позивача можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у позасудовому порядку, що підтверджується відповідною відмовою у вчиненні нотаріальних дій. Таким чином, позивач звернулася до суду із метою захисту свого спадкового права. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1226\~ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Суд звертає увагу на те, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392\~ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25\~ЦК України\~здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18, від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц, від 22 квітня 2020 року, у справі № 601/2592/18, від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18, від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18, від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19. Як було встановлено в судовому засіданні на момент ухвалення даного рішення [PERSON] вже померла, тому відповідно до частини четвертої статті 25\~ЦК України її цивільна правоздатність припинилася, що свідчить про неможливість визначення права власності на 1/2 частку спірної квартири за померлою особою. Крім того, вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16\~ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого вона звернулася до суду, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Разом з тим, відповідно до статті 60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав із поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вказана норма кореспондується зі статтею 368 ЦК України, відповідно до положень якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Пункт 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» передбачає що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Також, відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , була придбана відповідачем у 1995 році та належить йому на праві власності. На той час відповідач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , а тому спірна квартира є їхньою спільною сумісною власністю. [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцями першої черги за законом після її смерті є її чоловік відповідач [PERSON] та дочка позивач [PERSON] , частки яких у спадковому майні відповідно до вищенаведених положень рівні. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] , правомірні та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України суд роз`яснює, що заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 141 ЦПК України, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню 1255,39 грн судового збору, що складає 50 %.

Outcome: partial