Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

Позивачка, [PERSON] , звернулась до суду з позовною заявою, у якій просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на утримання спільних дітей доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] до 10\~000 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття, стягнути додаткові витрати на утримання дітей у розмірі 10 000 гривень, щомісячно до досягнення старшою дочкою повноліття, а також стягнути компенсацію половини вартості понесених додаткових витрат у розмірі 60 384 гривні. При цьому позивачка посилається на те, що рішенням Київського районного суду м. Одеси по справі №947/2637/21 від 16.09.2021 було вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 22 січня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 22 січня 2021 року та до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . Позивачка зазначала, що змушена звернутися до суду, у зв`язку зі зміною матеріального становища відповідача, зростанням витрат на утримання дітей, так як забезпечення життя, здоров`я, розвитку дозвілля дітей потребує більших витрат. Позивачка та представник позивачки адвокат Тодирець А.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Представник відповідача надав до суду відзив на позов в якому вказує на те, що [PERSON] не погоджується з позовними вимогами та їх обґрунтуванням. Заперечуючи проти позовних вимог щодо збільшення розміру аліментів на неповнолітню доньку [PERSON] , у відзиві зазначається, що починаючи з червня 2021 року та по теперішній час неповнолітня донька [PERSON] [INFO] постійно проживає разом з батьком, перебуває на його повному утриманні, а щодо збільшення розміру аліментів на неповнолітнього сина [PERSON] , заперечення ґрунтуються на тому, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав з якими Сімейний кодекс України пов`язує можливість збільшення розміру аліментів. Щодо стягнення додаткових витрат на сина, відповідач зазначив, що ті витрати, половину яких позивачка просить з нього стягнути не вважаються додатковими витратами, які підлягають стягненню з другого з батьків. Такі витрати не викликані об`єктивними обставинами, а їх понесення здійснено позивачкою за власною ініціативою без погодження з ним. Також протягом встановленого строку для подання відзиву на позовну заяву до суду надійшла зустрічна позовна заява від [PERSON] , в якій він просить стягнути з [PERSON] , на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 5000 гривень щомісячно, починаючи з 18 квітня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , включно. При цьому позивач за зустрічним позовом посилається на те, що з червня 2021 року донька постійно проживає разом із ним. Ним здійснюється повне утримання [PERSON] та забезпечення її побутових, освітних, медичних та інших потреб, мати участі у фінансовому забезпеченні дитини не бере. Також [PERSON] звертав увагу на те, що в зв`язку з постійним проживанням доньки разом з ним, він звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом про звільнення його від сплати аліментів на доньку [PERSON] . Рішенням суду першої інстанції у задоволені позову відмовлено, проте Постановою Одеського апеляційного суду у справі №947/33115/23 від 11.03.2025 року, рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення про задоволення позовних вимог, а саме [PERSON] звільнено від сплати аліментів за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.09.2021 по справі №947/2637/21, на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] . Відповідач та представник відповідача адвокат Приймачук С.І. у судовому засіданні просили у задоволенні позову [PERSON] відмовити, зустрічний позов просили задовольнити. Вислухавши сторони, свідка, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, з 25 лютого 2009 року позивач - [PERSON] та відповідач - [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу, [INFO] у них народилася донька \~ [PERSON] та [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13.01.2017 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу залишено прізвища: йому « [PERSON] », їй « [PERSON] ». 14.02.2020 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , від даного шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] . Рішенням Київського районного суду м. Одеси (справа №947/2637/21) від 16.09.2021 було вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 22 січня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 22 січня 2021 року та до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . На даний час син [PERSON] проживає з матір`ю\~ [PERSON] , донька [PERSON] проживає з вересня 2021 року з батьком, у якого на утриманні також знаходиться син від другого шлюбу [PERSON] , а також донька дружини від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] . Зазначені обставини встановлені рішенням Київського районного суду м.Одеси від 16.09.2021 (справа №947/2637/21) та постановою Одеського апеляційного суду від 11.03.2025 (справа №947/33115/23). Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Рішення суду щодо стягнення з [PERSON] аліментів на користь матері на утримання дітей на виконанні у відповідному відділі ДВС не перебуває, позивач виконавчий лист до примусового виконання не звертала. У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Так, вимогами ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що в даному випадку тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону, покладається саме на позивачку, яка звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, повинна довести обставини, які мають істотне значення та є підставою для зміни розміру аліментів. Під час судового розгляду позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин для збільшення розміру аліментів, зокрема щодо зміни матеріального або сімейного стану як підстав для зміни раніше встановленого розміру аліментів, навпаки судом встановлено, що після ухвалення Київським районним судом м.Одеси рішення про стягнення аліментів з [PERSON] , донька [PERSON] проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні. Постановою Одеського апеляційного суду у справі №947/33115/23 від 11.03.2025 року, рішення суду першої інстанції по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів скасовано та прийнято нове рішення про задоволення позовних вимог, а саме [PERSON] звільнено від сплати аліментів за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.09.2021 по справі №947/2637/21, на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] . При таких обставинах суд вважає вимоги [PERSON] про збільшення розміру аліментів такими, що не підлягають задоволенню. Крім того суд зазначає, що обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відтак, з огляду на зазначене вище та відповідно до ч.1 ст.191 СК України зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню та з [PERSON] на користь відповідача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , підлягають стягненню аліменти у твердій грошовій сумі 5000 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду - 29 квітня 2024 року. Щодо вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача половини розміру додаткових витрат, понесених позивачкою на утримання дітей, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Додаткові витрати можуть бути присуджені лише у разі наявності документально підтверджених витрат, які не є щоденними та регулярними, але мають особливий, незвичайний або тривалий характер (наприклад, лікування, реабілітація, навчання). Відповідно до статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд не має права виходити із припущень, а доказування не може ґрунтуватися на ймовірності чи загальних посиланнях без конкретних підтверджень. Позивачкою на підтвердження понесення нею додаткових витрат на неповнолітнього сина надано до суду наступні докази: квитанція до прибуткового касового ордера №72 від 15 липня 2023 року на суму 2000 гривень за оплату курсу «швидке читання»; окремо надано підтвердження витрат в сумі 800 гривень за стоматологічні послуги (видалення зуба) від 14 лютого 2024 року; розрахункові документи про придбання спортивного одягу на суму 1315 гривень від 28 січня 2023 року та 825 гривень від 31 січня 2023 року; на підтвердження понесення нею додаткових витрат на доньку надано: квитанція до прибуткового касового ордера №05 від 14 січня 2025 року за курс навчання «класичний манікюр та гель лак» на суму 3200 гривень, квитанція до прибуткового касового ордера №30 від 11 березня 2023 року квитанція про оплату сертифікатів. Загальна сума додаткових витрат понесених позивачкою на дітей, яка підтверджена належними та допустимими доказами становить 8260 гривень. Щодо інших заявлених вимог про стягнення додаткових витрат, суд зазначає наступне. Позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження фактичного понесення зазначених витрат. Подані розрахунки не супроводжуються фінансовими документами (квитанціями, чеками, рахунками, тощо), що унеможливлює встановлення їх реальності, обсягу та цільового характеру. Квитанція про придбання мобільного телефону від 10.09.2020 року також судом не приймається до уваги, оскільки доказів придбання телефону саме для [PERSON] позивачкою не надано, крім того [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що у доньки на даний час новий телефон який був придбаний батьком. При таких обставинах вимоги [PERSON] про компенсацію додаткових витрат підлягають частковому задоволенню в розмірі 4130 грн. (8260:2). При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Outcome: partial