Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

31.10.2024 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Закону України № 4273-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» 30.04.2025 р. відбулася державна реєстрація змін до відомостей про Ленінський районний суд м. Запоріжжя, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, відповідно до яких назву Ленінський районний суд міста Запоріжжя змінено на Дніпровський районний суд міста Запоріжжя. Сторони перебували у шлюбі, від якого мають сина, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.10.2020 року місце проживання неповнолітнього [PERSON] визначено разом з батьком [PERSON] . Дитина проживає разом з позивачем, він займається його вихованням та утриманням, створює необхідні умови для здорового та всебічного розвитку дитини. Відповідач коштів не утримання дитини не надає, з кінця 2020 року взагалі перестала дзвонити сину та цікавитися його життям, станом здоров`я, забезпеченням його необхідним харчуванням, медичним оглядом, лікуванням, не піклується про його фізичний та духовний розвиток. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.01.2023 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частини заробітку, починаючи з 10.10.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач не проявляє заінтересованості дитиною, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальноприйнятних норма моралі, не виявляє інтересу до ї внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату,час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини не явки не повідомив, відзив на позов не надав. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбу, рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя №336/2443/16 від 30.05.2016 року шлюб між ними розірваний. Від шлюбу мають сина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копію свідоцтва про його народження серія [NUMBER] . Відповідно до копії рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя №33/7458/19 від 28.10.2020 року місце проживання малолітнього [PERSON] визначено разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя №334/4467/22 від 30.01.2023 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу). Згідно копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП№[NUMBER] від 09.08.2023 року, державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби розпочато виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду №334/4467/22 від 30.01.2023 року щодо стягнення аліментів. Відповідно до копії довідки №73593 від 01.09.2023 року Дніпровського відділу державної виконавчої служби,у період з 01.02.2023 року по 31.08.2023 року згідно виконавчого листа №334/4467/22, який виданий 26.07.2023 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя, [PERSON] аліменти не отримував. Боржник від сплати аліментів ухиляється, джерела отримання доходів не відомі. Відповідно до копії листа КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги №2» [PERSON] , [INFO] , знаходиться під наглядом вказаної педіатричної служби з липня 2020 року. Дитина перебуває на обліку у кардіолога. У разі хвороби або з метою профілактичних оглядів дитини відвідує амбулаторію у супроводі батька або бабусі. Мати дитини до підприємства не зверталась, здоров`ям дитини не цікавилась. Згідно відповіді Запорізької гімназії №93 від 26.09.2024 року, [PERSON] навчається у гімназії в 7Б класі в дистанційному форматі навчання. У вересні відвідував годину спілкування у навчальному закладі у супроводі батька. Батьківські збори у серпні 2024 року відвідував батько дитини. Мати жодного разу не відвідала навчальний заклад. Відповідно до відповіді Запорізької загальноосвітньої школи №86 від 12.06.2020 року, [PERSON] , [INFO] був зарахований до першого класу шкоди 01.09.2019 року. родина перебувала на обліку сімей ЗМССДМ з 31.07.2019 року як така, що опинилася у складних життєвих обставинах. З 0.09.2019 року по 16.09.2019 року дитина знаходилася на навчанні у школі, [PERSON] щоденно приводила та забирала зі школи. З 16.09.2019 року по 30.01.2020 року [PERSON] не відвідував навчальний заклад. За період відсутності учня класний керівник та адміністрація шкоди телефонували матері дитини, але вона не відповідала та не реагувала на повідомлення та попередження. [PERSON] за запрошенням адміністрації школи приходила лише один раз, вела себе агресивно, відповідала погрозами, лаялася. [PERSON] повідомила, що її син не буде відвідувати школу до моменту, поки не пройде курс повного обстеження у лікарні та не вирішить проблеми, які виникли у родині. [PERSON] був відрахований зі школи 30.01.2020 у зв`язку з переходом до ЗПНВК «Реал» за місцем проживання батька. Згідно відповіді Запорізького приватного навчально - виховного комплексу «Реал» №02/02-15 від 18.02.2022 року, вихованням та оплатою навчання в ЗПНВК «Реал», згідно договору про надання освітніх послуг на 2021/2022 навчальний рік учневі 3-А класу [PERSON] , забезпеченням харчування, організацією відвідування дитиною позакласних занять з бальних танців займається батько, [PERSON] . Мати дитини участі в житті дитини не бере. Згідно відповіді Запорізького приватного навчально - виховного комплексу «Реал» від 11.06.2020 року, [PERSON] навчається у школі з 30.01.2020 року. На момент зарахування (ІІ семестр начального року) дитина не знала букв та не вміла читати, мала несформовану навичку письма, не мала знань та вмінь з інших навчальних предметів. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді спорів щодо позбавлення батьківських прав участь органу опіки та піклування є обов`язковою. За положенням ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. 14.03.2025 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, відповідно до якого орган опіки вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування, 27.01.2025 року складено акт обстеження умов проживання дитини, встановлено, що [PERSON] мешкає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , дитині створені належні умови для проживання, навчання та відпочинку. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини малолітній [PERSON] пояснив, що з мамою не спілкується взагалі, останнього разу бачив її три роки тому, бажає проживати разом з батьком та бабусею. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з п. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до п. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. П. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. П. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHURv. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 1, 2 ст. 155 СК України). Ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1). Виходячи з тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав з підстав ухилення одного із батьків від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер, коли кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У судовому засіданні судом встановлено, що [PERSON] фактично покинула сина на виховання позивача, не цікавиться його життям та здоров`ям, коштів на його утримання не надає, взагалі не спілкується з дитиною протягом останніх трьох років. На думку суду, відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання дитини, покинув сина на виховання батька, не виявляє до нього батьківської турботи та не має наміру змінювати свою поведінку на краще, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Згідно висновку органу опіки та піклування позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її сина [PERSON] є доцільним. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved