Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою 17.01.2025, в якій просила суд змінити спосіб стягнення аліментів згідно з виконавчим листом від 20.03.2013, виданим Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , із твердої суми (500 грн. на кожну дитину з відповідною індексацією) на 1/3 частку від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку; аліменти у зміненому розмірі стягувати з моменту набрання рішенням суду законної сили і до досягнення [PERSON] повноліття; витрати по сплаті судового збору покласти на [PERSON] . Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 13.07.2007 Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області. Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 31.03.2014, ухваленим при заочному розгляді цивільної справи №478/465/14-ц, шлюб між ними було розірвано. У період перебування сторін у шлюбних стосунках у них народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Зважаючи на те, що діти проживали з матір`ю [PERSON] та перебували на її утриманні, за її заявою 20.03.2013 Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання їх дітей у твердій грошовій сумі, у розмірі 500 грн., на кожну дитину, із відповідною індексацією, щомісячно, починаючи з 29.01.2013 та до досягнення дітьми повноліття. Наразі, раніше присуджений судом розмір аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей є низьким та знеціненим, не є достатнім для забезпечення навіть самих мінімальних та першочергових потреб дітей. При цьому, рівень доходів [PERSON] не дає їй змоги самостійно утримувати двох дітей. Положеннями ч.5 ст.183 СК України передбачено, що розмір аліментів на утримання двох дітей складає 1/3 частку доходу платника податків. Зважаючи на те, що зміна розміру аліментів положеннями чинного законодавства України допускається та може мати під собою і зміну способу їх стягнення, [PERSON] , діючи в інтересах та на захист прав дітей на належне утримання та забезпечення, вимушена звернутися до суду, оскільки підстави для зміну способу стягнення аліментів та розміру є дійсними та очевидними. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 21.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі з призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 04.02.2025 відмовлено у задоволенні заяви відповідача [PERSON] про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 13.02.2025 задоволено заяву відповідача [PERSON] про його участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 11.04.2025 задоволено заяву відповідача [PERSON] про залучення до участі у справі [PERSON] як представника та задоволено їх заяви про участь [PERSON] в судових засіданнях в режимі відеоконференції. \~ \~ \~ \~Присутня в судовому засіданні позивач [PERSON] пред`явлені вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Зазначила, що вона працює офіційно на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», однак рівень її доходу не дає можливості самостійно утримувати дітей. Мешкає вона з дітьми у квартирі, яку придбала після припинення стосунків із [PERSON] . \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] , кожен окремо, заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] , зазначивши, що [PERSON] офіційно не працевлаштований, доходу не має, а тому аліменти сплачує саме [PERSON] , яка й повністю матеріально забезпечує їх сім`ю. Крім того, вони мають малолітню доньку, яка за станом здоров`я не може відвідувати школу та догляд за нею здійснює саме [PERSON] як батько. Додатково [PERSON] зазначив, що позивач [PERSON] чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, пояснюючи дітям, що начебто батька взагалі не має. Однак, з приводу усунення перешкод у спілкуванні з дітьми він не звертався. Вважає, що позивач не в повній мірі належним чином виконує свої батьківські обов`язки, однак, в чому саме не пояснив. Крім того, позивач систематично звертається до суду з необґрунтованими позовами до нього. Він має проблеми зі здоров`ям, з приводу чого неодноразово знаходився на амбулаторному лікуванні. Власного доходу він не має, при цьому у центрі зайнятості на обліку не перебуває. Вищевказані обставини виключають можливість сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі. Окремо представник відповідача зазначила, що після розірвання шлюбу [PERSON] залишив позивачці квартиру, де остання мешкає з їх спільними дітьми, що просила врахувати при вирішенні питання стягнення аліментів. \~ \~ \~ \~Правом на подання відзиву на позов відповідач та його представник не скористались, клопотань про надання додаткового строку для подання відзиву, доказів на підтвердження заперечень проти заявлених вимог не заявляли. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/поновлення провадження у справі не вживались. Суд, вислухавши пояснення та позицію учасників справи, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, застосувавши до правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 13.07.2007 між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) було укладено шлюб, зареєстрований Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 14.07.2010. Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області, ухваленим при заочному розгляді цивільної справи №478/465/14-ц, що набрало законної сили 11.04.2014, шлюб між подружжям було розірвано; прізвище [PERSON] після розірвання шлюбу залишено без змін « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видне 02.10.2007 Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області), та сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 10.05.2012 Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області). За заявою [PERSON] . 20.03.2013 Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн., щомісячно, на кожну дитину із відповідною індексацією, до досягнення ними повноліття, і стягнення здійснювати починаючи з 29.01.2013. Виконавчий лист набрав законної сили 02.04.2013 та є чинним. Як вказувала позивач, що не оспорював відповідач, після припинення між сторонами шлюбно-сімейних стосунків, діти залишились мешкати з матір`ю [PERSON] та мешкають з нею дотепер. Відповідач [PERSON] одружився з [PERSON] та мешкають вони однією сім`єю, мають на вихованні спільну дитину. Звертаючись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів на утримання дітей із твердої суми та часткове відношення до доходу (заробітку) платника аліментів, [PERSON] вказувала, що наразі раніше присуджений судом розмір аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей є низьким та знеціненим, не є достатнім для забезпечення навіть самих мінімальних та першочергових потреб дітей. При цьому, рівень доходів [PERSON] не дає їй змоги самостійно утримувати двох дітей. Відтак, позивач вважає, що у даному випадку наявні законні та обґрунтовані підстави для приведення аліментних платежів на двох дітей до встановленого законом рівня 1/3 частки від доходу платника аліментів замість раніше визначеної судовим наказом твердої суми по 500 грн. на кожну дитину. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.55 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як слідує зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», яку кореспондує ст.27 Конвенції ООН про права дитини, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст.ст.141, 180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, тобто такий обов`язок є особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.3 ст.181\~СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ст.48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Розмір аліментів, з урахуванням ст.48 Конституції України, має забезпечувати такий достаток, який би забезпечив покриття поточних основоположних життєвих потреб. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Як визначено ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися усупереч інтересам дитини. Одним із способів захисту прав дітей щодо належного матеріального забезпечення є законодавчо передбачена можливість зміни раніше визначеного судовим рішенням розміру аліментів залежно від зміни певних життєвих обставин шляхом способу стягнення за позовом одержувача аліментів. При цьому, саме одержувач аліментів має перевагу в обранні того чи іншого способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі або частці від доходу), якщо останні вже визначені початково судовим рішенням. Вказане право одержувача аліментів регламентоване ч.3 ст.181, ст.192 СК України. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду\~на відсутність\~імперативної заборони\~змінювати розмір\~аліментів шляхом\~зміни способу\~їх присудження,\~за положеннями\~ст.192\~СК України\~зміна розміру\~аліментів може\~мати під\~собою зміну\~способу їх\~присудження (зміна\~розміру аліментів),\~а тому\~у спірних\~правовідносинах підлягає\~застосуванню не\~тільки \~ст.192\~СК України,\~але й\~низка інших\~норм,\~присвячених обов`язку\~батьків утримувати\~своїх дітей\~(ст.182\~«Обставини,\~які враховуються\~судом при\~визначенні розміру\~аліментів»,\~ст.183\~«Визначення розміру\~аліментів у\~частці від\~заробітку (доходу)\~матері,\~батька дитини»,\~ст.184\~«Визначення розміру\~аліментів у\~твердій грошовій\~сумі»).\~Разом із\~тим,\~право вимагати\~зміни розміру\~аліментів не\~може заперечуватися,\~адже можливість\~вибору способу\~присудження аліментів\~з огляду\~на мінливість\~життєвих обставин,\~визначених ст.ст.182-184\~СК України,\~та відсутність\~імперативного припису\~на неможливість\~зміни їх\~розміру,\~не може\~обмежуватися разовим\~здійсненням визначення\~їх розміру. Такий висновок цілком узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України, зокрема, від 14.11.2018 у справі № 372/2393/17-ц. Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце, як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. При цього, з аналізу ст.192 СК України вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Оскільки спір\~між сторонами\~виник з\~приводу розміру\~аліментів,\~тому при\~визначенні їх\~розміру та\~доцільності зміну\~попередньо визначеного\~розміру та\~способу стягнення\~відповідно до\~ст.182\~СК України\~суд обов`язково\~враховує:\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини;\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів;\~наявність у\~платника аліментів\~інших аліментних\~зобов`язань;\~наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.77 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як визначено ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судовим розглядом встановлено, що відповідач [PERSON] офіційно ніде не працює, на обліку у центрі зайнятості як безробітний не перебуває. Доказів, які б свідчили про наявність у відповідача проблем зі здоров`ям, інвалідності тощо, що обмежували б його трудову діяльність, здійснення постійного догляду за іншими особами та існування інших обставин, які б виключали можливість його трудової діяльності, відповідач та його представник на підтвердження своїх заперечень суду не надали. Відтак, посилання відповідача та його представника на скрутне матеріальне становище та утримання їх сім`ї виключно за рахунок доходу [PERSON] (представника відповідача), яка фактично й сплачує аліменти на користь позивача замість [PERSON] (згідно з поясненнями представника, наданими у ході розгляду справи), суд оцінює критично, оскільки вони не є достатньою підставою для звільнення [PERSON] від обов`язку по належному утриманню їх спільних з позивачем неповнолітніх дітей. Поміж іншим, [PERSON] , будучи працездатним та здоровим за відсутності доказів зворотного, повинен піклуватися про добробут як своєї сім`ї, так і матеріальне забезпечення дітей від попереднього шлюбу, не перекладаючи тягар утримання дітей на їх матерів. Крім того, не перебування відповідача на обліку як безробітного у центрі зайнятості та не вжиття жодних заходів стосовно цього, свідчить про відсутність у нього наміру пошуку роботи та отримання мінімальних державних соціальних гарантій як безробітним. Позаяк, ні відсутність офіційного працевлаштування, ні стабільного заробітку, незалежно від того, коли та з якої причини платник аліментів втратив роботу, обов`язок сплати аліментів та забезпечення достатнього життєвого рівня дітей за ним залишається. Відтак, усі вищевказані посилання відповідача суд не приймає до уваги, оскільки вони не є доведеними відповідними доказами, а ґрунтуються виключно на його словах, в той час як доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, із наданої позивачем довідки про доходи за формою О-5 слідує, що здебільшого позивач періодично працювала у різних установах, маючи дохід, зокрема: з грудня 2017 року до серпня 2020 року [PERSON] у КП «Криворізький дитячий фтизіоортопедичний реабілітаційний центр» ДОР (середньомісячний розмір доходу від 4\~000 до 5\~000 грн.), з лютого 2021 року до серпня 2021 року у відділі освіти виконкому Центрально-Міської районної у місті ради (середньомісячний розмір доходу від 6\~000 до 7\~000 грн.). Із лютого 2024 року позивач офіційно працює в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (середньомісячний розмір доходу 8\~909 грн. за даними станом на вересень 2024 року). Відомості про наявність у позивача офіційного доходу за період 2022-2023 р.р. у довідці відсутні. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено що у 2025 році прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років становить - 3196 грн., який залишився незмінним у порівнянні з минулим роком. Розмір аліментів, присуджений судом із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх двох неповнолітніх дітей, становить по 500 грн. на кожну дитину, із індексацією цього розміру. Відомостей про те, що з 2013 року позивач ставила питання про зміну раніше визначеного розміру аліментів, матеріали справи не містять. За таких умов, зважаючи на скрутну економічну ситуацію в Україні, постійне зростання цін, а також збільшення вікових потреб дітей з часу присудження аліментів у 2013 році, їх розмір, визначений судовим наказом від 20.03.2013 безсумнівно не може задовольнити необхідні першочергові потреби дітей сторін та не повністю відповідає вимогам ст.141 СК України стосовно рівності обов`язків обох батьків щодо дітей. До того ж суд враховує, що виховання дітей одним із батьків (у даному випадку [PERSON] ), коли інший проживає окремо ( [PERSON] ), створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дітей, у зв`язку із чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дітей таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного. Вказана правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду у справі №565/2071/19 від 16.09.2020. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених позивачем вимог, які підлягають задоволенню, оскільки зміна розміру аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей сторін шляхом зміни способу їх стягнення з [PERSON] є доцільною, обґрунтованою та необхідною в інтересах дітей. На переконання суду, заявлений позивачем змінений розмір аліментів не ставитиме платника аліментів у скрутне для нього становище та не є завищеним в нинішніх умовах проживання. Підстав, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність наразі стягувати аліменти в іншому розмірі чи взагалі відмовити в їх стягненні, в ході судового розгляду не встановлено, а доказів щодо їх наявності відповідачем не надано. Інші доводи та посилання відповідача та його представника суд залишає поза увагою, оскільки вони не стосуються предмету даного спору та не мають правового значення для його вирішення. З урахуванням п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремим норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3, аліменти у зміненому розмірі підлягають стягненню з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття. При цьому, відповідно до ч.3 ст.183 СК України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти продовжуватимуть стягуватись з вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору,\~відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: approved