Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

На підставі частини 6 статті 259 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) в судовому засіданні 05 травня 2025 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. 02 січня 2024 року шляхом формування документів у підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» ТзОВ «Діджи Фінанс» в особі свого представника Гайової А.С. звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому заявлена вимога про стягнення заборгованості за Договором про споживчий кредит №2507269 (індивідуальна частина) від 15 серпня 2021 року, укладеного між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] , у розмірі 16605 грн. 00 коп., з яких 6000 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 10005 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками, 600 грн. 00 коп. - заборгованість за комісійними винагородами, право вимоги яких отримано ТзОВ «Діджи Фінанс» за Договором відступлення прав вимоги №12Т від 11 листопада 2021 року. Крім того, у заяві позивач просить стягнути з [PERSON] суму понесених судових витрат, а саме, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн. 00 коп. та сплачений судовий збір в розмірі 2147 грн. 20 коп. (а.с.1-5). Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 липня 2024 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення виявлених недоліків (а.с.67-68). Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням осіб без їх виклику та вперше було призначено розгляд справи по суті на 25 вересня 2024 року о 09 год. 30 хв. (а.с.86), який було відкладено декілька раз з різних підстав, останній раз на 05 травня 2025 року о 15 год. 00 хв. (а.с.89,95,105,111). Представник позивачаТзОВ «Діджи Фінанс» про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.90 зворотна сторона,96,98,109,109 зворотна сторона,118), у п.4 позовної заяви повноважний представник позивача Гайова А.С. та у додатковій заяві, поданій через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» 02 грудня 2024 року, повноважний представник позивача Романенко М.Е., кожен окремо, вказала, що позивач позов підтримує та прохали його задовольнити. Разом з тим, представники позивача клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не подавали, справу прохали розглянути без її участіта не заперечували проти ухвалення заочного рішення (а.с.1-5,100-101). Відповідачу [PERSON] копія ухвали про відкриття провадження від 20 серпня 2024 року та копія позовної заяви, а також повідомленняпро дату, час і місце розгляду справи було направлено за її зареєстрованим місцем проживання (а.с.66,87,106), однак поштовий конверт повернуто на адресу суду не врученим адресату із відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.110,114-117). Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 та у постанові від 23 січня 2023 року у справі №496/4633/18 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-б). Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 грудня 2023 року №591/4832/22 (провадження №61-10261св23), довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутністю за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Разом з тим, відповідач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом направлення SMS-повідомлення у додатку «Viber» на номер телефону, зазначений у матеріалах справи, яке відповідач отримав 30 січня 2024 року, що підтверджується довідкою про доставку SMS-повідомлення адресату у додатку «Viber»(а.с.92,97,108,118 зворотна сторона). Крім того, відповідач [PERSON] відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України додатково повідомлялася про дату, час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду (а.с.107,113). Відтак, відповідач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. При цьому, відповідач заяву із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не подавала, правом подати відзив на позовну заяву не скористалася, жодних заяв з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- ТзОВ «Мілоан» про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.88,90,91,99,99 зворотна сторона, 108 зворотна сторона,113 зворотна сторона). При цьому, повноважний представник ТзОВ «Мілоан» правом подати до суду письмові пояснення щодо позову не скористався. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Виходячи з положень ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи те, що справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також з урахуванням неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10. Суд, з`ясувавши позицію позивача, викладену повноважними представниками в позовній заяві та у додатковій заяві, поданій до суду 02 грудня 2024 року, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. У статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Обставиною, що підлягає доказуванню під час вирішення даного спору є факт отримання кредитних коштів, факт користування кредитними коштами та факт належного виконання позичальником зобов`язань в частині повернення кредитних коштів, а також факт укладення договору на умовах зазначених позивачем. Правовідносини між сторонами склалися у зв`язку з укладенням Договору про споживчий кредит №2507269 (індивідуальна частина) від 15 серпня 2021 року (далі Договір). Зазначений Договір укладений у формі електронного документу з відповідним електронним підписом позичальника, що не суперечить вимогам ЦК України та іншого законодавства. Відповідно до ст.5 Закону України «Про електронний документ та електронний документообіг» (далі Закон) електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документу. Відповідно до ст.6 вказаного Закону, для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України «Про електронні довірчі послуги». Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Відповідно до ст.8 вказаного Закону, юридична сила електронного документу не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документу як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). При цьому, частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч.2 ст.639 ЦК України). Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. В статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом чч.3,4,6,12,13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 ЦПК України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. Статтею 12 України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відтак, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону). Матеріалами справи підтверджено, що укладення Договору здійснювалось з урахуванням вимог ч.3 ст.11 Закону, якою передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною; електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Так, з матеріалів справи вбачається, що між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] 15 серпня 2021 року склалися кредитні правовідносини, а саме, згідно з Анкетою-заявою на кредит №2507269 від 15 серпня 2021 року, Договором від 15 серпня 2021 року та Паспортом споживчого кредиту №2507269 від 15 серпня 2021 року ТзОВ «Мілоан» зобов`язалося надати відповідачу грошові кошти у розмірі 6000 грн. 00 коп. (фінансовий кредит) строком на 15 днів, тобто з 15 серпня 2021 року шляхом перерахування грошових коштів на відповідний картковий рахунок, з терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 30 серпня 2021 року, а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (46,729,00% річних) за стандартною фіксованою процентною ставкою, що у грошовому виразі складає 1125 грн. 00 коп., а також комісію за надання кредиту у розмірі 10,00% від суми кредиту, що у грошовому виразі складає 600 грн. 00 коп. (а.с.20,21-30,31-32). Зі змісту Договору, укладеного між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] , вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредитута валюту кредиту, дату його видачі, порядок перерахування грошових коштів та строк надання коштів, розмір процентів, вартість кредиту, умови кредитування, термін повернення кредитних коштів та сплати інших платежів. Позичальник [PERSON] погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання Анкети-заяви на кредит №2507269 від 15 серпня 2021 року, Договору від 15 серпня 2021 року та Паспорту споживчого кредиту №2507269 від 15 серпня 2021 року за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Приймаючи умови цього Договору, [PERSON] підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відтак, вищенаведений Договір укладений у формі електронного документу та підписаний сторонами: від імені ТзОВ «Мілоан» уповноваженою на це особою, а від імені позичальника особисто [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що не суперечить вимогам ЦК України та іншого законодавства. Стаття 525 ЦК України вказує, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, ч.1 ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України). Згідно чч.1,4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до вимог ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Порядок та підстави нарахування відсотків за користування чужими грошовими коштами, зокрема кредитними коштами банку, передбачені статтями 1048 та 1056-1 ЦК України. Відповідно до положень ч.1 ст.1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526,527,530 ЦК України, позивач має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором (що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі №161/16891/15-ц). 15 серпня 2021 року позивач - ТзОВ «Мілоан» виконав у повному обсязі свої зобов`язання за Договором, перерахувавши позичальнику [PERSON] грошові кошти в розмірі 6000 грн. 00 коп., що платіжним дорученням №53846238 (а.с.34). Таким чином, ТзОВ «Мілоан» належним чином виконало свої зобов`язання за Договором, надавши позичальнику відповідачу [PERSON] кредитні кошти в сумі 6000 грн. 00 коп.. Разом з тим, відповідач [PERSON] , яка, в свою чергу, користувалася отриманими кредитними коштами, всупереч умовам Договору, а також вимог стст.509,526,1054 ЦК України, зобов`язання за таким Договором не виконала та не надала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за Договором в повному обсязі. Отже, між сторонами по даній справі виникли відповідні зобов`язання, за невиконання яких настає цивільно-правова відповідальність[PERSON] . В подальшому відповідно до Договору відступлення прав вимоги №12Т від 11 листопада 2021 року ТзОВ «Мілоан» відступило право вимоги за Договором, укладеним з [PERSON] , ТзОВ «Діджи Фінанс». При цьому, відповідно до реєстру боржників від 11 листопада 2021 року, заборгованість [PERSON] за Договором становила 16605 грн. 00 коп., з яких 6000 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 10005 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками, 600 грн. 00 коп. - заборгованість за комісійними винагородами (а.с.38-51,80). Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями стст.1077,1078 ЦК України, встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Судом встановлено, що ТзОВ «Діджи Фінанс» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги за Договором, а [PERSON] прийняла умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання Договору електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, однак в порушення умов цього Договору не виконала своїх зобов`язань щодо повернення кредиту. Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі №209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», відповідно до якого вимоги позову щодо розміру заборгованості є доведеними у разі, коли стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача. Отже, наданий позивачем розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру заборгованості відповідачем за Договором. Оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТзОВ «Діджи Фінанс» не повернуті, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1,ч.6 ст.81 ЦПК України). При цьому, відповідач [PERSON] правом подати відзив на позовну заяву не скористалася, будь-яких заперечень проти позову з посиланням на відповідні докази не надала, а також не надала жодних доказів, які б підтверджували факт повної сплати грошових коштів за Договором, чим не виконала вимоги стст.12,81 ЦПК України. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Відповідно до п.30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Таким чином, ураховуючи наявність у матеріалах справи достатніх доказів перерахування коштів у сумі 6000 грн. 00 коп. на картковий рахунок [PERSON] (а.с.34), позивачем доведено факт отримання останньою кредиту та факт наявності заборгованості за кредитом. Крім того, сторонами за Договором визначено розмір процентів за користування кредитом. Разом з тим, відповідач [PERSON] у добровільному порядку не виконала умови Договору та не сплатила грошові кошти за Договором, в тому числі до часу розгляду справи судом. Таким чином, між сторонами по даній справі виникли відповідні зобов`язання, за невиконання яких настає цивільно-правова відповідальність [PERSON] .. З урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань порушило право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані в кредит. Із розрахунку заборгованості, зазначеного як у відомості ТзОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення, так і в реєстрі боржників від 11 листопада 2021 року, вбачається, що [PERSON] має заборгованість за Договором в розмірі 16605 грн. 00 коп., з яких 6000 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 10005 грн. 00 коп. - заборгованість за відсоткам, 600 грн. 00 коп. - заборгованість за комісійними винагородами (а.с.33,47,80,81-83). На переконання суду, відповідач мала можливість сплатити грошові кошти за Договором, однак свідомо ухилилася від виконання зобов`язання, тому ТзОВ «Діджи Фінанс» як новий кредитор має право на стягнення з [PERSON] заборгованості у загальному розмірі 16605 грн. 00 коп. в судовому порядку, що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 6000 грн. 00 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 10005 грн. 00 коп. та заборгованості за комісійними винагородами в сумі 600 грн. 00 коп., виходячи з розрахунку, визначеному позивачем, з яким погоджується суд. Відтак, суд дійшов висновку про доведеність тих обставин, на які посилається ТзОВ «Діджи Фінанс» як на підставу своїх вимог до відповідача [PERSON] , тому позов підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов ТзОВ «Діджи Фінанс» задоволено повністю, суд, згідно положень ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 2147 грн. 20 коп. (а.с.35), а саме, в межах суми сплаченого судового збору при пред`явленні позову до суду. Крім того, статтею 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень чч.1-3 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а також розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До позовної заяви позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу додано Договір №42649746 про надання правової допомоги від 11 грудня 2023 року, укладений між позивачем та адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», додаткову угоду №003467302561 від 11 грудня 2023 року до вказаного Договору, детальний опис робіт (наданих послуг) від 11 грудня 2023 року, акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, платіжні інструкції про перерахування грошових коштів на суму 6000 грн. 00 коп. (а.с.8-12,13,14,15,16-17,18-19,84). Відтак, позивачем підтверджено понесення позивачем конкретних витрат на професійну правничу допомогу у конкретній справі, а саме, за позовом ТзОВ «Діджи Фінанс» до [PERSON] , а тому така вимога позивача про стягнення з відповідача [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved