Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

04 грудня 2024 року [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м.\~Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини. В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог посилаючись\~на те,\~щосторони перебували у шлюбі з 03 вересня 2010 року. В шлюбі [INFO] народилася донька [PERSON] . Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02 серпня 2024 шлюб укладений між ним та [PERSON] розірвано, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] . Вказаним судовим рішенням встановлено, що дитина проживає з батьком, відповідачка проживає за іншою адресою. Приблизно з грудня 2023 року позивач самостійно виховує та утримує свою дитину [PERSON] , а мати [PERSON] участі в її вихованні та утриманні не бере. Позивач [PERSON] неодноразово ініціював перед [PERSON] питання щодо врегулювання ситуації навколо обставин по вихованню спільної дитини [PERSON] , зокрема шляхом укладення договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків батьками, та/або шляхом навідування мамою доньки як мінімум один раз на півроку, та/або шляхом організації спілкування мами із донькою через аудіо чи відеозв`язок (телефон, додаток, камера тощо), а також питання щодо участі матері в утриманні дитини. Втім, [PERSON] фактично відмовляється від своєї участі у вихованні та утриманні [PERSON] , аргументуючи це розірванням сімейних відносин між подружжям, створенню нею нової родини з цивільним чоловіком, який категорично проти, щоб вона спілкувалася з донькою, вважає, що дистанційне спілкування лише призведе до зворотних наслідків, а в частині утримання дитини вказує на відсутність в неї достатнього доходу. Позивач вказав, що метою звернення до суду із цим позовом є підтвердження наявності вказаного юридичного факту, що необхідно для захисту найкращих інтересів дитини. Просить суд встановити факт самостійного виховання та утримання [PERSON] , [INFO] , дитини [PERSON] , [INFO] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 04 грудня 2024 року, головуючим суддею у розгляді вказаної справи визначено суддю Слюсар Л.П. В порядку\~ч.ч.\~6,\~8\~ст.\~187\~ЦПК України,\~06\~грудня 2024\~року суддею\~сформовано запити\~до Єдиного\~державного демографічного\~реєстру щодо\~надання інформації\~про зареєстроване\~у встановленому\~законом порядку\~місце проживання\~(перебування)\~відповідача [PERSON] ,\~на який\~надано відповідь\~№ 949389\~від 06.12.2024. Ухвалою судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 09 грудня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі та постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 15 січня 2025 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказала, що вважає позов необґрунтованим. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на те, що хоча вона і не спілкується із дитиною, оскільки дійсно не бачила її з 2023 року, але має поважні причини це не робити, наявність яких не може бути підставою для обмеження її материнських прав та встановлення судом факту самостійного виховання та утримання колишнім чоловіком їх спільної дитини. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.02.2025 року закрито підготовче провадження у справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з наведених в позові підстав та просив їх задовольнити. Вказав, що виконавчий лист щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки на примусове виконання позивачем не подавався. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином. Скористалась правом та подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого просила суд відмовити в позові та здійснювати розгляд справи без її участі. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлялися належним чином. Про причину неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши представника позивача, оцінивши надані суду докази у їх сукупності, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в шлюбі, який був зареєстрований 03 вересня 2010 року виконавчим комітетом Орлівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, про що складено актовий запис № 25 (а.с.11). Від цього шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину доньку [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10 травня 2011 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.12). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2024 року у справі №202/4394/24, провадження №2/202/3340/2024 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, позовні вимоги позивача задоволено. Шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 29 березня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2024 року у справі №202/4394/24, провадження №2/202/3340/2024 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Слобожанської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини з батьком та стягнення аліментів на утримання дитини, провадження у цивільній справі № 202/4394/24 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Слобожанської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, в частині позовної вимоги про визначення місця проживання дитини з батьком закрито, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю предмета спору. Вказаним рішенням суду встановлено, що дитина проживає з батьком ( а.с. 12-14). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України). Згідно з довідкою про склад сім`ї №239 від 12.02.2025 року, виданою Центром надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , до складу сім`ї зареєстрованих входять: [PERSON] , [INFO] , уповноважений власник, зареєстрована з 03.06.1991 року; [PERSON] , [INFO] , син, зареєстрований з 21.04.2005 року; [PERSON] , [INFO] , онука, зареєстрована з 10.05.2023 року (а.с. 52). Відповідно до Характеристики [PERSON] , учениці 8-Б класу Дніпровського ліцею №7 Дніпровської міської ради, дівчинка навчається в ліцеї з 5 класу. Батько відвідує батьківські збори, користується у доньки авторитетом. [PERSON] дослухається до думки батька (а.с.53). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Вирішуючи даний позов, суд, згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р., приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7\~СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною першою статті 121\~СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141\~СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). За приписами частини другої статті 150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої-четвертої статті 157\~СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один з батьків проживає окремо від дитини, на підставі цього договору він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, що очевидно полягає у вчиненні визначених договором певних дій, необхідних для виховання дитини, а не у повній відмові від них. В судовому засіданні встановлено, що підтверджено доказами по справі, [PERSON] , неодноразово ініціював перед [PERSON] питання щодо врегулювання ситуації навколо обставин по вихованню спільної дитини [PERSON] , зокрема шляхом укладення договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків батьками, та/або шляхом навідування мамою доньки як мінімум один раз на півроку, та/або шляхом організації спілкування мами із донькою через аудіо чи відео зв`язок (телефон, додаток, камера тощо), а також питання щодо участі матері в утриманні дитини ( а.с.21-24, 25 зв.-26). Згідно з відповідями на листи [PERSON] щодо врегулювання ситуації навколо обставин по вихованню спільної дитини [PERSON] , [PERSON] вказала, що вона як мати, має діяти в найкращих інтересах своєї дитини, що в цей нелегкий час для неї і для всієї країни загалом, зумовлює констатувати, що виховувати [PERSON] , враховуючи розірвання сімейних відносин між ним та нею та створення нею нової родини з цивільним чоловіком, є неможливим. Розуміє, що зобов`язана брати участь у вихованні своєї доньки [PERSON] , але об`єктивно цьому заважають ті обставини, що її з ним родина припинила існування і вона з [PERSON] не живе, в неї нова родина з її цивільним чоловіком. З огляду на ці обставини, вона не може укласти з ним запропонований договір, оскільки розуміє, що не зможе його виконувати через згадані вище поважні об`єктивні причини, тому вимушена відмовитися від підписання наданого ним проекту. Зазначила, що в будь-які інші форми її участі у вихованні доньки [PERSON] нею не пропонуються, оскільки при утворенні нею нової родини вона не може уявити, яким чином у цій ситуації їй можна виховувати [PERSON] (а.с.25, 26 ). На пропозицію спілкування з донькою через аудіо чи відео зв`язок будь-якими зручними засобами (телефон, додаток, камера, тощо) (а.с.27), надала відповідь, що поспілкувавшись із своїм чоловіком, а також із знайомими психологами, друзями дійшла висновку про відмову від пропозиції. Їй прикро констатувати, але вона вважає, що таке спілкування може призвести до втрати її цивільного чоловіка, який категорично не згоден та заперечує проти спілкування із донькою та [PERSON] . Вона не може приділити увагу доньці [PERSON] не тому, що цього не бажає, а тому що існують об`єктивні причини. Вказала, що покладаючись на його свідому позицію просить самостійно виховувати та утримувати доньку [PERSON] , допоки вона не переконає свого цивільного чоловіка у відсутності будь-яких негативних наслідків для нього та їх родини, відвідуванням доньки (а.с.27 зв.). В обґрунтування мети встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини позивач зазначає, що це є необхідним для захисту найкращих інтересів дитини та його прав як батька. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~15\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, в той час як батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до статті 15\~СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. У частині четвертій статті 15\~СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). За правилами ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно частини першої статті 160\~СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною третьою цієї ж статті визначено, що якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. У разі, якщо батьки не можуть дійти згоди щодо місця проживання дитини, згідно частини першої статті 161 СК України, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, мати (батько) має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухиляння його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати актом факт відсутності участі батьків у вихованні дитини, або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні. Такий факт може бути підтверджений за рішенням суду в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав. Наведене в сукупності свідчить, що захист порушених прав у зв`язку з не виконанням, не прийнятті участі одним із батьків у вихованні дітей, тобто самоусунення від виконання батьківських обов`язків, має розглядатись в іншому порядку, передбаченому законом. Таким чином, Сімейним кодексом\~України чітко передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Ухилення батька чи матері від участі в вихованні та утриманні дитини може бути підтверджений судом виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав. Як вбачається із матеріалів справи шлюб між сторонами розірвано рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2024 року, батьки дитини визначили місце проживання дитини за взаємною згодою, та з матері дитини за вищевказаним рішенням стягуються на користь батька аліменти на утримання дитини та саме позивачем виконавчий лист не подано на виконання. Суд приймає до уваги, що укладання договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини є правом, а не обов`язком. Судом встановлено, що для підтвердження самостійного виховання та утримання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один з батьків самостійно їх виконує. Як встановлено в судовому засіданні будь-яких доказів, які б свідчили про те, що мати дитини умисно ухиляється від виконання обов`язків з виховання та утримання дитини чи реалізації своїх прав щодо неї, заявник не надав, а як вбачається із відповідей [PERSON] вона не спілкується із донькою з поважних причин, бажає спілкуватися та приймати участь у вихованні дитини. Поведінка відповідача загалом свідчить про її бажання як матері брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, її спроможність та волевиявлення виконувати свої природні батьківські обов`язки. Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином,\~аналізуючи надані\~докази та\~даючи їм\~правову оцінку,\~враховуючи встановлені\~судом наведені\~вище обставини,\~підтверджені доказами,\~які досліджені\~в судовому\~засіданні,\~оцінивши їх\~належність,\~допустимість,\~достовірність,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~у їх\~сукупності,\~встановивши правовідносини,\~які випливають\~із встановлених\~обставин,\~та правові\~норми,\~які підлягають\~застосуванню до\~цих правовідносин,\~суд доходить\~висновку,\~що вимоги\~позивача не\~підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України оскільки позивачу відмовлено в позові то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed