Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

12.12.2024 року позивач в особі свого представника за довіреністю Бобрицького Сергія Павловича звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за спожиту електричну енергію за період з 01.07.2021 року до 31.10.2024 року у розмірі 25185,92 грн. та судовий збір у розмірі 3028,00 грн., який складається із судового збору в даній справі у розмірі 2759,60 грн. та судового збору у розмірі 268,40 грн. у цивільній справі 632/1801/23, а також повернути судові витрати у вигляді переплаченого судового збору у розмірі 302,80 грн. Підставою заявлених позовних вимог стало отримання відповідачкою комунальної послуги від позивача та не внесення відповідної плати за вказані послуги у визначений Житловим кодексом України та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» строк, що дозволяє позивачу вимагати стягнення вказаного боргу у судовому порядку після скасування судового наказу. При цьому первинно позивач звернувся до суду із заявою про видачу двох судових наказів про стягнення заборгованості з відповідачки, які були виданий, однак в подальшому ухвалами Первомайського міськрайонного суду Харківської області у складі судді Библіва С.В. у справі №632/1299/24, провадження №2-с/632/16/24 від 28.07.2024 року та у складі судді Кузьменко С.Л. у справі №632/1801/23, провадження №2-с/632/14/24 від 29.07.2024 року відповідні судові накази від 15.08.2024 року та від 27.11.2023 року були скасовані, що і стало підставою для позивача для звернення до суду у порядку позовного провадження. Ухвалою судді від 30.12.2024 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову, відмовлено позивачу у поверненні судового збору у розмірі у розмірі 302,80 грн. за квитанцією №63591 від 14.05.2024 року з підстав неможливості повернення судового збору саме за цією квитанцією (а.с.32-33). Позивач та його представник про вказану ухвалу були проінформовані засобами Електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.35-36), а відповідачка засобами поштового зв`язку (а.с.37). В межах визначеного судом строку з урахуванням вихідних днів, які не враховуються при поданні заяви по суті позову особою, яка не зареєстрована в електронному суді, 20.01.2025 року відповідачка подала відзив, в якому проти позову заперечувала, в якому відповідно до систематизації її вимог з метою розгляду справи, вказувала, що стягнення боргу за комунальними послугами у зонах можливих бойових дій не можливе на підставі відповідної постанови Кабінету Міністрів України, як і призупинення надання вказаних послуг, особа, на чиї ім`я оформлений у позивача особовий рахунок помер, а тому вимоги до відповідачки з боку позивача та АТ «Харківобленерго», яке намагалося припинити надання послуг електропостачання у її квартирі, є безпідставними до часу оформлення на відповідачки відповідного особового рахунку у позивача, дії позивача щодо стягнення заборгованості з відповідачки порушують вимоги відповідних нормативно-правових актів в сфері нарахування вартості комунальних послуг та не сплата комунальних послуг є обставинами форс-мажорної дії на підставі листа торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року. Окремо у відзиві заявила вимоги щодо стягнення з позивача судових витрат на її користь щодо скасування відповідних судових наказів, витрат, які понесла відповідачка для роздруківки матеріали для захисту її інтересів у суді, моральної шкоди щодо порушення її прав як споживача відповідних послуг з боку позивача та АТ «Харківобленерго» як афільованої з позивачем структури (а.с.38-44). На доказ заявлених заперечень проти позову заявила багаточисленну переписку із позивачем, АТ «Харківобленерго», органами Національної поліції України та Міністерством юстиції, окремо надавши докази із на той час Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області про те, що вона спадщину у вигляді квартири [ADDRESS] після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] не оформлювала. 28.01.2025 року позивач надав суду відповідь на відзив з проханням поновити строк на його подання, посилаючись у вказаній заяві на те, що заперечення відповідачки грунтуються на власному сприйнятті обставин справи та не бажанні сплачувати за отриманні комунальні послуги з електропостачання, її доводи спростовуються вимогами діючого законодавства, а дії позивача чітко відповідали вимогам щодо формування та надання рахунку для сплати витрат за електропостачання в разі надання вказаних послуг, враховуючи, що квартира, де мешкає відповідачка не зазнала пошкоджень під час воєнного стану та саме відповідачка не подавала документів для зміни власника особового рахунку, що є її обов`язком (а.с.84-89) Інші заяви по суті позову до суду не надходили, як і клопотання сторін у справі та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. 25.04.2025 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних суддів» від 26.02.2025 року, відповідно до норм якого найменування Первомайського міськрайонного суду Харківської області було змінено на Златопільський міськрайонний суд Харківської області. При цьому відповідно до норм вказаного закону було доповнено підпунктом 3 пункт 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якого зміна найменування місцевого загального суду не призводить до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами у межах строків, визначених ст.275 та ч.2 ст.279 ЦПК України. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Первинно суд визначає, що він приймає як заяви по суті позову відзив відповідачки та відповідь на відзив представника позивача, оскільки вони подані у визначені суддею при відкритті провадження строк та стосуються предмету позову. При цьому немає підстав для поновлення стороні позивача строку для подання відповіді на відзив, оскільки він поданий 28.01.2025 року, а позивач відповідно до поданої відповідачкою квитанції (а.с79), направленої засобами поштового зв`язку, отримав відзив 23.01.2025 року. По-друге, суд встановлює, що відповідачка позбавлена права заявляти вимоги до позивача за результатами розгляду справи, оскільки жодних витрат, передбачених статтями 137-140 ЦПК України вона не понесла, заявлення компенсації матеріальної та моральної шкоди, спричинених неправомірними діями позивача та АТ «Харківобленерго», на її думку, та відшкодування збитків не входить до предмету розгляду в даній справі, а є підставою для подання окремого позову з боку відповідачки, витрати на друк матеріалів у справі, зокрема, при скасуванні судових наказів, взагалі діючим процесуальним законом не передбачені як витрати, які компенсуються за результатами розгляду справи. Відносно витрат на сплату судового збору, суд надасть аргументацію вказаній вимозі відповідачки при розподілі судових витрат за результатами розгляду справи. По-третє що суті заявлених позовних вимог. Позивач є надавачем універсальної послуги з постачання електричної енергії для побутових споживачів Харківської області на підставі ліцензії Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №505 від 19.06.2018 року та постанови Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1268 від 26.10.2018 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих не побутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії». Згідно з ч.4 ст.63 Закону України «Про ринок електричної енергії», постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг. Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Національною комісією, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті. Відповідно до пункту 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії», фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Публічний договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг розміщений позивачем на офіційному веб-сайті позивача: https://zbutenergo.kharkov.ua. Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 29.07.2024 року у справі №632/1801/23 скасовано судовий наказ про стягнення з відповідачки заборгованості за спожиту електричну енергію, виданий 27.11.2023 року (а.с.9). Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 28.08.2024 року у справі №632/1299/24 скасовано судовий наказ про стягнення з відповідачки заборгованості за спожиту електричну енергію, виданий 15.08.2024 року (а.с.10). Відповідачка зареєстрована та мешкає у квартирі [ADDRESS] , що підтверджує довідка виконавчого комітету Златопільської міської ради Лозівського району Харківської області від 23.12.2024 року №751/20-27 (а.с.31) та заяви відповідачки на адресу суду під час розгляду справи від 21.01.2025 року та від 28.01.2025 року (а.с.78, 81). Послуги з розподілу та постачання електричної енергії за адресою: [ADDRESS] , відповідачка отримує, що підтверджують її оплати за користування вказаними послугами, остання з яких надійшла у травні 2024 року на суму 200,00 грн. (а.с.25). Особовий рахунок у вказані квартирі відкритий на ім`я відповідачки. На підставі ч.4 ст.319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Посилання відповідачки на норми постанови Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» суд відкидає, оскільки відповідно до абзацу третього пункту 1 якої «стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року з дати виникнення можливості бойових дій/початку бойових дій по дату припинення можливості бойових дій/завершення бойових дій на територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно з додатком 2 до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб" (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312; 2016 р., № 46, ст. 1669; 2022 р., № 26, ст. 1418), або інші документи, що підтверджують їх відсутність у житловому та/або нежитловому приміщенні, будинку, в яких вони є споживачами на підставі укладених договорів (довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, документи, що підтверджують факт перетинання державного кордону України (на виїзд з України і в`їзд в Україну) у відповідний період часу), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285)». Відповідачка статусу внутрішньо переміщеної особи не має. Вказана квартира внаслідок бойових дій не пошкоджена. Лозівський район має статус району можливих бойових дій, а тому комунальні послуги на його території сплачуються споживачами у повному обсязі без жодних обмежень, за виключення набуття статусу ВПО споживачем та повідомлення про це надавача відповідних комунальних послуг або пошкодження майна, де такі послуги надаються. Питання виконавчого провадження на примусове виконання скасованих судових наказів Первомайського міськрайонного суду Харківської області щодо відповідачки з приводу стягнення коштів за спожиту електроенергію суд не вивчає, оскільки до скасування судових наказів відповідна процедура регулювалася нормами Закону України «Про виконавче провадження» та вказаний порядок до предмету спору в даній справі не має прямого відношення. Також суд не вивчає можливість припинення надання послуг з електропостачання у квартирі відповідачки, оскільки предметом спору в даній справі є питання можливості стягнення з неї боргу за наданні послуги та відключення її квартири від електропостачання не входить до предмету спору в даній справі. До того ж належним суб`єктом таких дій є АТ «Харківобленерго», яке до участі у справі не долучено. Всі надані відповідачкою докази в цій частині стосуються іншого предмета спору. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нарешті, заперечення відповідачки з посилання на форс-мажорні обставини, пов`язані із введенням в Україні воєнного стану 24.02.2022 року, що підтверджено листом торговельно-промислової палати України від 28.02.2022 року №2024/02.0-7.1, то в цій частині суд зазначає, що, по-перше, лист, у тому числі, торговельно-промислової палати не є нормативно-правовим актом, по-друге, форс-мажорні обставини, які встановлює торговельно-промислова палата України відповідно до норм ст.14-1 Закону України «Про торговельно-промислові палати України» стосується виключно суб`єктів господарювання, які здійснюють перш за все зовнішньоекономічну діяльність, до яких відповідачка не відноситься, а, по-третє, враховуючи ситуацію, що склалася, єдиною підставою для застосування норм про дію форс-мажорних обставин для неможливості виконання зобов`язань є виключно відповідний сертифікат вказаної палати, який видається після вивчення ситуації відповідного контрагента на предмет того, чи дійсно воєнний стан завадив йому у здійсненні його договірних обов`язків. Ба більше, наявність форс-мажорних обставин не звільняє від відповідальності боржника, але лише дає можливість на час дії відповідного сертифікату продовжити виконання свого обов`язку перед кредитором. У постанові Верховного Суду від 15 червня 2023 року у справі № 910/8580/22 викладено наступні висновки: лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин; форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, девальвація гривні, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання; наявність сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. У постанові Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі № 912/750/22 викладено висновок про те, що лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини. Відповідно доводи відповідачки або не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, або взагалі не стосуються заявленого предмета позову, а тому судом до уваги не приймаються та суд вирішує справу на підстави заявлених позовних вимог. До позовної заяви додано копію типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, комерційні пропозиції №21, №24, №26 та №28 (а.с.17-24), які підтверджують публічність послуг з розподілу та постачання електричної енергії, які надає позивач. Відсутність письмового погодження відповідачки не є підставою для звільнення її від відповідальності, оскільки комунальні послуги з постачання електричної енергії вона отримувала. Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі - Договір) є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим не побутовим споживачам (далі - споживач) постачальником універсальних послуг (далі - постачальник) та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до цього Договору. Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» (далі - Закон) та «Правил роздрібного ринку електричної енергії», затверджених постановою №312 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 14.03.2018 року та є однаковими для всіх споживачів. Відповідно до п.2.1 Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. Пунктами 5.8 та 5.10 Договору встановлено, що розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць; оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятій споживачем. Згідно пункту 6.2 Договору споживач зобов`язується, зокрема, забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг відповідно до умов Договору, а також відшкодовувати постачальнику збитки, понесені ним у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням зобов`язань за Договором. Відповідно до пункту 9.1 Договору, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до пункту 4.1 «Правил роздрібного ринку електричної енергії», затверджених постановою №312 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 14.03.2018 року (далі - Правила) розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів. Згідно з п.4.7 Правил оплата електричної енергії здійснюється споживачем виходячи з умов відповідного договору про постачання електричної енергії. Відповідно до п.5.5.5 Правил споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Відсутність укладеного договору за фактичного отримання комунальних послуг не є підставою для відмови у задоволенні вимог щодо стягнення заборгованості за відповідні послуги. Згідно наданого позивачем розрахунку суми заборгованості встановлено, що відповідачка за період з 01.07.2021 року до 31.10.2024 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 25185,92 грн. (а.с.25), яку відповідачка не оспорювала, вважаючи, що наявні інші підстави для відмови у позові. Відповідно до п.12 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. На підставі п.19 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, вимоги позивача заявлені в межах строку позовної давності. Під час судового розгляду встановлено, що саме відповідачка повинна нести відповідальність за оплату послуг з розподілу та постачання електричної енергії, саме вона прийняла на себе обов`язки споживача за публічним договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та позивач довів розмір заборгованості, яка мається перед позивачем у відповідачки. Окремо відносно доводів відповідачки суд зазначає, що для підтвердження факту не отримання послуг відповідачка повинна навести докази того, що електрична енергія у її квартирі відсутня та вона не користується вказаною комунальною послугою. За відсутності іншого, вважається, що відповідачка вказану послугу, яка чітко облікована, отримала та не оплатила її у визначені строки. Незгода з порядком оплати, визначеним регулятором ринку, яким є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, порядком взаємодії позивача з відповідачкою під час надання послуг з електропостачання не можуть слугувати підставою для відмови у позові, оскільки головним при отриманні житлово-комунальних послуг за новою редакцією Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є наступний алгоритм: отримуєш послуги - повинен сплати безвідносно наявності відповідного договору та його підпису, не бажаєш отримувати послуги - подаєш заяву на відімкнення від мережи та забезпечуєш себе вказаною послугою самостійно на власний розсуд, не згоден з умовами, якістю послуги, супроводженням послуги, однак продовжуєш користуватися послугою - оскаржуєш дії відповідного регулятора ринку в адміністративних судах або дії безпосереднього постачальника в судах цивільної юрисдикції. Неоплата вже отриманих послуг за власними міркуваннями до вказаного алгоритму дій не входить та порушує засади забезпечення населення відповідними послугами та прямі вимоги діючого законодавства. На підставі ст.141 ЦПК України з урахуванням норм ч.2 ст.164 ЦПК України щодо зарахування судового збору, який був сплачений при зверненні до суду за двома судовими наказами, у вартість судового збору в разі подальшого звернення до суду із відповідним позовом, з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 грн., в яку включити наступні суми: 268,40 грн. (платіжна інструкція №35695, призначення платежу: судовий збір за заявою про видачу судового наказу ПрАТ «Харківенергозбут», прив`язано до справи №632/1801/23), друга - від 14.05.2024 року на суму 302,80 грн. (платіжна інструкція №63591, призначення платежу: судовий збір за заявою про видачу судового наказу ПрАТ «Харківенергозбут», прив`язана до справи №632/1299/24) та третя на суму 2457,00 грн. із 2759,80 грн. фактично сплачених - від 11.03.2024 року (платіжна інструкція №54398, призначення платежу: судовий збір за позовом ПрАТ «Харківенергозбут»). Переплата за квитанцією №54398 від 11.03.2024 року на суму 302,80 грн. є власним рішенням позивача, а тому у судовий збір в даній справі не включається, що не позбавляє позивача повернути вказану суму судового збору визначеному порядку пілся набрання рішенням суду в даній справі законної сили. Витрати відповідачки, пов`язані із скасуванням судових наказів у справах 632/1801/23 та 632/1299/24 29.07.2024 року та 28.08.2024 року відповідно слід залишити за відповідачкою, оскільки суд позовні вимоги задовольняє, відповідно витрати відповідачки по сплаті судового збору слід віднести на її рахунок. На підставі викладеного та

Outcome: approved