Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

У березні 2024 року [PERSON] через свого представника, адвоката Левченка В.В., звернулась до Запорізького районного суду Запорізької області із позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Позивачка просить встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 08.02.2022 по день смерті [PERSON] [INFO] . В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 03.07.2020 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. 08.02.2022 шлюб між подружжям було розірвано. Однак фактично [PERSON] та [PERSON] продовжили проживати разом. Так, з 08.02.2022 [PERSON] та [PERSON] стали проживати разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу по день смерті [PERSON] , а саме до [INFO] . Позивачка та [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS] . За час спільного проживання за вищевказаною адресою [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Вони брали участь у витратах на утримання житла, його ремонті та догляду, купували разом продукти харчування, одяг, побутову техніку, меблі та інші необхідні товари для ведення побуту. Також вони надавали один одному взаємну допомогу, підтримували та піклувалися один про одного, разом проводили дозвілля тощо. У березні 2022 року [PERSON] пішов до лав Збройних Сил України. 03.04.2022 [PERSON] отримала сповіщення від Військової частини [NUMBER] , за змістом якого [PERSON] , виконуючи бойовий наказ по захисту Батьківщини, отримав травму несумісну з життям. Питанням поховання [PERSON] займалася самостійно позивачка. 27.04.2022 [PERSON] отримала посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби серії [NUMBER] . Встановлення факту проживання однією сім`єю позивачці необхідно для встановлення прав та обов`язків визначених Сімейним кодексом України, яких [PERSON] наразі позбавлена. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 22.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Не погоджуючись із позовними вимогами позивачки [PERSON] , представник відповідачки [PERSON] , адвокат Головачова К.В., подала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідачка вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. З 03.07.2020 позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано 08.02.2022. При цьому, з перших днів повномасштабного вторгнення колишній чоловік позивачки та син відповідачки [PERSON] , пішов на службу до ТРО, а пізніше вступив до лав ЗСУ (загинув під час виконання бойового завдання). Позивачка стверджує, що належним доказом проживання із сином відповідачки однією сім`єю є, зокрема, те, що [PERSON] неодноразово пересилав на її банківський рахунок грошові, якими вона користувалась. При цьому, як видно з матеріалів справи, такі грошові перекази мали місце усього 4 рази у період з 28.03.2024 по 30.04.2024 та жодним чином не вказують на факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету та не доводять наявності встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Крім того, відповідно до договору-замовлення на організацію та проведення поховання, який додала до матеріалів справи позивачка, хоча вона і зазначила себе замовником ритуальних послуг, однак адреса замовника є адресою відповідачки. Крім того, у розділі «Контакти замовника ритуальних послуг» вказано номер телефону брата загиблого, який проживає разом із відповідачкою. Таким чином, не можна стверджувати, що позивачка одноособово займалася похованням, як і не можна підтвердити той факт, що саме вона сплатила всю необхідну суму на поховання. Після смерті [PERSON] позивачка отримала грошові кошти у розмірі 100000,00 грн. та посвідчення дружини загиблого військовослужбовця, хоча не мала на це права, оскільки вже не перебувала у шлюбі з [PERSON] . Відповідно до наявної у відповідачки інформації [PERSON] вже тривалий час перебуває в іншому шлюбі. На переконання представника відповідачки, позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу, відтак наразі відсутні правові підстави для задоволення позову. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні 10.04.2025 була допитана як свідок відповідно до ст. 92 ЦПК України. Суду вона пояснила, що позов підтримує, просить задовольнити. [PERSON] є її колишньою свекрухою, [PERSON] колишнім чоловіком. 25.02.2022 [PERSON] вирішив піти добровольцем до ЗСУ. До цього вони посварилися з ним і вона подала на розлучення. Раніше [PERSON] був закодований, але потім почав вживати спиртні напої. [PERSON] телефонувала його матері, просила допомогти, але вона сказала, що нічим допомогти не може. Позивачка його лікувала. Вона думала, що подасть на розлучення і так зупинить чоловіка. [PERSON] пішов воювати добровольцем. У понеділок 28.02.2022 він поїхав в ЗСУ. Після цього вони спілкувались по відео і в телефонному режимі. 01.04.2022 у її свекрухи був день народження. У той день [PERSON] їй подзвонив, вона попросила його зателефонувати матері. Після дзвінка матері він їй передзвонив, але почав пропадати зв`язок. Після цього він на зв`язок вже не вийшов. 02.04.2022 вона написала дружині командира [PERSON] . Ближче до обіду того дня вона їй перетелефонувала і сказала, що [PERSON] загинув. Позивачка почала їздити по військоматам та розшукувати його. Їй дали повідомлення про загибель [PERSON] , в якому були зазначені вона та його матір. 09.04.2022 вона поховала [PERSON] . У шлюбі з [PERSON] вони перебували з 2019 по 2022 роки. Разом проживали з 2017 року. Шлюб розірвали у лютому 2022 року, здається 08.02.2022. Потім вони проживали разом в орендованому житлі. До мобілізації [PERSON] працював в основному на будівництві, зарплату йому платили на картку або готівкою. Похованням [PERSON] займалась вона особисто. Відповідачка участі у похованні не приймала. Коли [PERSON] був у ЗСУ, то гроші він пересилав їй на карту. Вона передавала йому повербанки. Батюшку на поховання наймала вона, оплачувала щоб прибрали могилу. Не знає чому у документах щодо поховання зазначено адресу матері [PERSON] . Позивачка не повідомляла ТЦК та СП, що вона не є дружиною [PERSON] . Вона отримала виплати на загиблого, не знала що не має права на такі виплати. Через місяць після смерті чоловіка вона вийшла заміж. До одруження з новим чоловіком вони разом не проживали. 03.05.2022 [PERSON] запропонував їй укласти шлюб. 04.05.2022 їх розписали. Вони дружили сім`ями. [PERSON] із [PERSON] були у гарних відносинах. До пропозиції укласти шлюб вона бачила [PERSON] після поховання [PERSON] два-три рази. Вони уклали шлюб за добу. Банківська картка [PERSON] була у нього. У лютому 2022 року її донька [PERSON] проживала разом з ними. Який саме період вона не пам`ятає. У неї не вийшло вирішити питання з попереднім житлом, оренда була дорога. Донька з`їхала від них ще до розлучення. З 08.02.2022 позивачка проживала за адресою: [ADDRESS] , з [PERSON] та її трьома неповнолітніми дітьми. На вихідних до них приїжджала її матір. З 08.02.2022 у [PERSON] не було стабільної роботи, тільки підробітки. [PERSON] продавав майно у 2021 році через пияцтво. Коли почався коронавірус він почав випивати. До моменту коли вона подала на розлучення він зловживав алкоголем. Після розлучення він перестав пити. Коли вони їхали забирати свідоцтво про розірвання шлюбу, він казав: « [PERSON] не треба?». Він не поїхав, а вона поїхала. Спільних дітей у неї з [PERSON] не було. До війни у них з [PERSON] все було спільним, вони користувались банківськими картками один одного. [PERSON] на новий рік з 2021 на 2022 року продав ноутбук та телевізор. Свідок [PERSON] був у них в гостях у лютому 2022 року. В березні він не приїжджав. Після розлучення свідок [PERSON] приїжджав раз чи два у лютому. Ніхто не знав про розлучення, [PERSON] не хотів, щоб про це знали. Є кримінальне провадження у поліції Жовтневого району, де розслідується незаконне отримання нею бойових грошей (заробітної плати) у розмірі 138000,00 грн., які їй перерахували на карту. Кримінальне провадження ініційовано ТЦК. Доньку [PERSON] вона не бачила з часу загибелі [PERSON] до часу його поховання. [PERSON] не була на похованні, її не було у місті, вона була у Польщі на заробітках з березня 2022 року і приїхала 01.05.2022. [PERSON] поїхала начебто у першій половині березня 2022 року. У лютому 2022 року [PERSON] поїхала жити на орендовану квартиру. Надія дізналась про їх розлучення після смерті [PERSON] . До цього жодна особа не знала про те, що вони розлучились. Про новий шлюб вона сказала [PERSON] через деякий час після його укладення, десь через тиждень-півтора. Ніхто не знає, що вона погрожувала [PERSON] розлученням, [PERSON] також не знала. Все це вона розповіла їй вже після укладення нового шлюбу. Представник позивачки, адвокат Левченко В.В., у судовому засіданні 19.07.2024 позов підтримав, просив задовольнити з підстав, які у ньому викладені. Зазначив, що позивачка не перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, але доказів у справі немає. Йому не відомо чи перебуває вона у шлюбі з 08.02.2022 по теперішній час. Надалі у заяві від 05.05.2025 представник позивачки, адвокат Левченко В.В., просив проводити судове засідання, яке призначено на 07.05.2025 за відсутності позивачки та її представника. У судовому засіданні 19.07.2024 відповідачка [PERSON] позов не визнала. Пояснила, що [PERSON] та [PERSON] розійшлися у перших числах січня 2022 року. Вона дізналась про це у військоматі, коли прийшла отримати документ, що вона є матір`ю загиблого героя. [PERSON] дзвонила з приводу виплати грошей, оскільки вона вийшла заміж. Поховання зробив військомат, [PERSON] також якісь кошти заплатила. Пам`ятник поставила відповідачка. Про розлучення вона дізналась вже після поховання сина. [PERSON] не знає чи проживали разом [PERSON] та [PERSON] з 08.02.2022. У неї з сином були нормальні відносини. Вона у подружжя жодного разу не була. Де проживав її син з 08.02.2022 вона не знає. Відповідачка отримала половину коштів, а іншу половину хотіла отримати [PERSON] , але не змогла, їй відмовили. Відповідачці невідомо з ким проживав її син у період з 08.02.2022 до 01.04.2022. Відповідачка та [PERSON] були присутні на похованні [PERSON] . Священика оплачував військомат. [PERSON] взяла гроші від військомата на поховання, а від неї їх почали вимагати. У заяві від 02.05.2025 представник відповідачки, адвокат Головачова К.В., просила завершити розгляд справи за відсутності відповідачки та її представника. Допитана у судовому засіданні 17.12.2024 свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її матір`ю, а [PERSON] вітчимом. З вітчимом вона мала гарні стосунки, підстав обмовляти його у неї немає. Її матір проживала разом з вітчимом з 2017 року. Свідок вважала [PERSON] батьком, він її виховував. Під час коронавірусу батько запив, з ним стало важко. Матір пригрозила йому розлученням, батько думав, що це жарт. Батько пішов воювати добровольцем та у квітні загинув. Похованням займалась [PERSON] . Коли батько пішов воювати, то надсилав її матері фотографії та грошові кошти. Коли батька перекидали на інше місце, то він про це написав матері. Це було його останнє повідомлення. На запитання представника позивачки свідок повідомила, що після розірвання шлюбу батьки продовжували проживати разом по [ADDRESS] . На запитання представника відповідачки свідок повідомила, що [PERSON] був прописаний у селі, наскільки вона пам`ятає. Вважає, що після розлучення батьки вели спільне господарство, оскільки батько надсилав матері кошти. Спільне майно не придбавалось після розлучення, оскільки витрати не здійснювались. Матір оплачувала копачів при похованні [PERSON] . Батьки розлучились за два тижні до того, як він пішов воювати 28.02.2022. Батько почав пити у 2021 році, десь у середині осені. Він проживав у приватному будинку по [ADDRESS] . У грудні 2021 року свідок почала від них переїжджати. Переїхала вона від них у березні 2022 року. У січні та лютому 2022 року [PERSON] їх утримував, він був будівельником. Про розлучення батьків вона дізналась випадково, обставин не пам`ятає. Коли батько дізнався про розлучення, то хотів все виправити, але не зміг, оскільки помер. Після розлучення вітчим з матір`ю проживали в одній кімнаті. Очевидцем сплати коштів матір`ю за поховання вона не була. Після огляду документа, який міститься в матеріалах справи на а.с. 21, свідок зазначила, що на її думку цей документ підтверджує сплату її матір`ю коштів. Свідкові невідомо чи виходила її матір заміж після розлучення. Відносин з іншими чоловіками після розлучення у її матері не було. На додаткове запитання суду свідок зазначила, що вона не знає у кого була картка батька. Вони не перетинались зі свідком [PERSON] . Вона постійно проживала вдома, жила в гостьовій кімнаті сама. Допитаний у судовому засіданні 17.12.2024 свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] є його кумою, а [PERSON] кумом. Відносини між ними були нормальні. [PERSON] та [PERSON] жили нормально, були у шлюбі. Перед війною [PERSON] почав пити, продавав все з дому. Потім [PERSON] зателефонувала і сказала, що він пішов воювати, пізніше дізналась, що він загинув. На запитання представника позивачки свідок зазначив, що після розлучення [PERSON] та [PERSON] проживали як сім`я по [ADDRESS] . [PERSON] казав, що сім`ю підтримує, допомагає. Після розлучення у них були гарні стосунки. Зі слів [PERSON] вона займалась похованням [PERSON] . Після мобілізації [PERSON] вони купили телевізор, на які кошти свідкові невідомо. На запитання представника відповідачки свідок пояснив, що до розлучення [PERSON] та [PERSON] він приходив до них приблизно раз на тиждень, після розлучення також, а після мобілізації [PERSON] рідше раз на місяць. Свідок спілкувався з обома з подружжя. У [PERSON] була картка [PERSON] . Свідок возив [PERSON] по похоронним бюро. Він бачив у [PERSON] в руках лише документи щодо поховання. Телевізор у них з`явився до розлучення. Після мобілізації [PERSON] вдома не з`являвся. [PERSON] сказала [PERSON] , що банківська картка [PERSON] у неї. Що це за банківська картка свідку невідомо. У лютому 2022 року в будинку проживали [PERSON] та [PERSON] . Старша донька у лютому 2022 з ними вже не проживала. Роки три вона жила окремо, приїжджала в гості до матері. Про розлучення свідку повідомила [PERSON] , сказала, що подає на розлучення. Свідок не пам`ятає чи працював [PERSON] у січні-лютому 2022 року. Взагалі він клав плитку. Гроші у нього завжди були. Свідок зустрів [PERSON] на ринку «Анголенко», той ніс продавати телевізор та ноутбук. Вони повернули його додому лише з ноутбуком, він був у стані сп`яніння. Це було до війни. З 08.02.2022 до мобілізації [PERSON] він був вдома у подружжя [PERSON] раз чи два. Коли він приїжджав, то вони разом з [PERSON] вживали спиртне, [PERSON] готувала їм їжу. [PERSON] не казав, що вони зі [PERSON] розлучились. Після 08.02.2022 з ночівлею він там не залишався, у них у спальні один диван. Після 08.02.2022 не бачив, щоб [PERSON] спав у кімнаті на дивані. Бачив штани на кріслі. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Дослідивши надані докази, допитавши свідків та заслухавши учасників справи, суд встановив наступне. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (ч. 2 ст. 3 СК України). Приписами ч. 1, 2 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі (ч. 1 ст. 25 СК України). Державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України (ч. 1, 3 ст. 27 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто, при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту їх спільного проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку з цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне проживання чоловіка і жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема, щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення чоловіком і жінкою спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка і жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак, не можуть свідчити, що між чоловіком і жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Наведені правові висновки суду повністю узгоджуються з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 490/10757/16-ц, від 09.11.2020 у справі № 757/8786/15-ц, від 03.11.2022 у справі №361/4744/19. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30.10.2019 у справі № 643/6799/17). Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15.07.2020 в справі № 524/10054/16. Згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 03.07.2020 Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 03.07.2020, актовий запис № 152 (а.с. 12). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 08.02.2022 Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [PERSON] та [PERSON] 08.02.2022 розірвали шлюб, актовий запис № 09 (а.с. 13). Як видно зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 07.04.2022 Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , актовий запис № 645 (а.с. 14). Матеріали справи містять копію свідоцтва про поховання № 247877, виданого Спеціалізованим комунальним підприємством «Запорізька ритуальна служба» [PERSON] користувачу одинарного місця поховання, яка на ділянці № [NUMBER] ряд № [NUMBER] місце № 7 кладовища «Кушугумське» здійснила поховання померлого [PERSON] , померлого [INFO] . Поховання здійснено 09.04.2022 (а.с. 20). У копії кошторису на поховання [PERSON] , виданого 08.04.2022 СКП «Запорізька ритуальна служба», зазначено перелік наданих послуг та їх вартість. У графі «ПІБ замовника» зазначено: « [PERSON] », у графі «Адреса замовника» зазначено: [ADDRESS] . Дана адреса є адресою реєстрації та фактичного проживання відповідачки [PERSON] . Крім того, у графі «Контактний телефон» зазначено номери осіб на ім`я [PERSON] та [PERSON] . Кошторис містить відмітку про сплату наданих послуг в сумі 1720,00 грн., переважна частина послуг була надана безкоштовно. Відомостей щодо особи, яка безпосередньо здійснила оплату, кошторис не містить (а.с. 21). До матеріалів позову позивачкою додано сповіщення № 42 від 03.04.2022, яким Військова частина [NUMBER] доручила [INFO] сповістити [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , про те, що її чоловік, кулеметник 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти старший сержант [PERSON] , [INFO] , [INFO] , приблизно об 11 год. 50 хв., за межами населеного пункту с. Раздольне Великоновосільського району Донецької області, під час відбиття ворожої атаки, виконуючи бойовий наказ по захисту Батьківщини, отримав травму несумісну з життям (а.с. 19) та копію посвідчення дружини військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби серії [NUMBER] , виданого 27.04.2022 [INFO] на ім`я [PERSON] (а.с. 22). Оцінюючи ці докази, суд враховує, що позивачка під час допиту в судовому засіданні зазначила, що не повідомляла ТЦК та СП, що на той час вона вже не була дружиною [PERSON] . За вказаних обставин у суду є достатні підстави вважати, що вищевказані докази є такими, що містять недостовірні відомості щодо того, що [PERSON] є дружиною [PERSON] . Суд сприймає критично надані позивачкою скріншоти з мобільного додатку щодо зарахування грошових переказів на рахунок (а.с. 15-18), оскільки вони не містять належної інформації, яка б дозволила ідентифікувати осіб, між якими дані операції здійснювались, призначення платежів. Згідно з листом Запорізької районної державної нотаріальної контори № 636/01-16 від 23.05.2024, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , ніхто зі спадкоємців на прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, спадкова справа не відкривалась (а.с. 57). Листом № 273/31.12-01-27 від 23.07.2024 Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі повідомив адвоката Левченка В.В. про те, що актового запису про шлюб [PERSON] в період з 08.02.2022 по 01.04.2022 у відділі не виявлено. Відповідно до інформації з Державного реєстру актів цивільного стану громадян Вознесенівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зареєстровано шлюб [PERSON] 04.05.2022, актовий запис № 107 (а.с. 135). Листом № 1337/32.11-01-27 від 17.09.2024 Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) повідомив адвоката Головачову К.В. про наявність по паперовим носіям актових записів відносно [PERSON] , [INFO] : \~№ 152 про шлюб [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , складений 03.07.2020 Вознесенівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса); \~№ 09 про розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , складений 08.02.2022 Вознесенівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса); \~№ 107 про шлюб [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , складений 04.05.2022 Вознесенівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса). Одночасно повідомлено про відсутність даних про припинення шлюбу [PERSON] та [PERSON] (а.с. 142). У постанові Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 343/1821/16-ц зазначено, що для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання фактичного подружжя сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. З показань допитаної в якості свідка [PERSON] встановлено, що позивачка [PERSON] є її рідною матір`ю, померлий [PERSON] вітчимом. Свідок зазначила, що переїхала від батьків у березні 2022 року. У січні та лютому 2022 року [PERSON] їх утримував, він був будівельником. Казав матері, що отримав кошти. Про розлучення батьків вона дізналась випадково, обставин не пам`ятає. Коли батько дізнався про розлучення, то хотів все виправити, але не зміг, оскільки помер. Після розлучення вони з матір`ю проживали в одній кімнаті. Суд критично оцінює показання даного свідка на підтвердження того, що [PERSON] проживала однією сім`єю з [PERSON] у вказаний позивачкою період, оскільки як повідомила сама позивачка, її донька поїхала від них ще до розлучення. Свідок [PERSON] також повідомив суду, що старша донька подружжя [PERSON] у лютому 2022 року з ними вже не проживала. Роки три вона жила окремо, приїжджала в гості до матері. Отже, свідок [PERSON] не була очевидцем подій (обставин), які мають значення для розгляду справи. Суд не може не врахувати, що свідок [PERSON] свідомо намагалась приховати певні обставини від суду. Так, під час допиту свідок зазначила, що їй не відомо чи виходила матір заміж після розлучення із [PERSON] . Між тим, допитана як свідок [PERSON] вказала, що сказала донці [PERSON] про новий шлюб десь через тиждень-півтора після укладення нового шлюбу, спростувавши тим самим доводи свідка. Свідок [PERSON] суду дав показання про те, що до розлучення [PERSON] та [PERSON] він приходив до них приблизно раз на тиждень, після розлучення також, а після мобілізації [PERSON] рідше раз на місяць. З 08.02.2022 та до мобілізації [PERSON] він був вдома у подружжя [PERSON] раз чи два. Коли він приїжджав, то вони разом з [PERSON] вживали спиртне, [PERSON] готувала їм їжу. [PERSON] не казав, що вони зі [PERSON] розлучились. Суд доходить висновку, що показання свідків носять узагальнений характер, а відносно деяких фактів є суперечливими та не доводять наявності усталених відносин між [PERSON] та [PERSON] , які притаманні подружжю. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст.\~77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст.\~80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд доходить висновку, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами спільного проживання з колишнім чоловіком однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у вказаний в позові період, оскільки встановлені судом обставини не є такими, з якими закон пов`язує правовий статус жінки і чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах та на яких поширюються положення СК України. Суд враховує, що тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас, строк спільного проживання однією сім`єю має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. У позові позивачка просить встановити факт проживання однією сім`єю з [PERSON] у період лише з 08.02.2022 по 01.04.2022, що становить менше двох місяців. На переконання суду у такий період об`єктивно неможливо сформувати усталених відносин, які притаманні подружжю, при тому, що, як сама вказує позивачка, з 28.02.2024 [PERSON] вже перебував на військовій службі, тобто не проживав із нею. Також суд не може не врахувати, що позивачка 04.05.2022, тобто через місяць після смерті [PERSON] , уклала новий шлюб із [PERSON] . При цьому допитана як свідок позивачка суду повідомила, що у проміжку часу між смертю [PERSON] до часу, коли [PERSON] зробив їй пропозицію укласти шлюб, вона бачила останнього лише 2-3 рази, а до смерті [PERSON] вони дружили сім`ями. За твердженням [PERSON] пропозиції укласти шлюб не передували жодні романтичні відносини між нею та [PERSON] . До наведених показань суд ставиться критично. Також суд ставиться критично до змісту довідки квартального комітету № 33 Жовтневого району м. Запоріжжя від 21.09.2024, виданої [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] без реєстрації про те, що [PERSON] , 1976 р.н., проживав за даною адресою разом із дружиною [PERSON] без реєстрації з 2017 року по день смерті [INFO] (а.с. 136). Вважати зміст даної довідки у повній мірі достовірним не можна, оскільки як пояснила сама [PERSON] , з 28.02.2022 [PERSON] перебував у лавах Збройних Сил України, тобто у період з 28.02.2022 по день смерті об`єктивно він не міг проживати за вищевказаною адресою. Більше того, у період з 08.02.2022 по день смерті [INFO] він не міг проживати із дружиною, оскільки був розлучений. Вкрай сумнівною є й мета встановлення факту встановлення прав і обов`язків, визначених Сімейним кодексом України, яких [PERSON] наразі позбавлена як дружина [PERSON] . Позивачка не зазначає більш конкретної та зрозумілої мети встановлення факту. За вказаних обставин позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу задоволенню не підлягають. Відповідно до\~ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збірпокладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed