Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

13.12.2024 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із нею. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 04.11.2022 року між нею та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, від якого мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Дитина з народження проживає разом з нею, відповідач участі у вихованні дитини не приймає. З травня місяця 2024 року сім`я фактично розпалася, шлюбні відносини припинено, сторони спільного господарства не ведуть. Тому позивач звернулася з даним позовом до суду та просить розірвати шлюб, оскільки в подальшому збереження сім`ї вважає неможливим, та таким що не буде відповідати їх інтересам, також просить визанчити місце проживання спільної доньки разом з матір`ю. 30.12.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 03.04.2025 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату та час судового розгляду, однак поштове повідомлення повернулося до суду без вручення з відміткою листоноші "адресат відсутній за вказаною адресою". Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Служба у справах дітей Овідіопольської селищної ради Одеського району Одеської області, як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явився. 05.03.2025 року надіслано на адресу суду копію рішення про затвердження висновку органу опіки та піклування Овідіопольської селищної ради щодо визначення місця проживання малолітньої дитини та сам Висновок, відповідно до якого вважають, за доцільне визначити місце проживання дитини разом із матір`ю. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, висновок, наданий Службою у справах дітей Овідіопольської селищної ради Одеського району Одеської області щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, та обставини, зазначені у висновку, суд дійшов до висновку про можливість розгляду даної справи за відсутності відповідача, та про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Статтею 24 СК України передбачено - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу - не допускається. Одночасно, статтею 56 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку допомогою фізичного або психічного насильства - є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ст.ст. 104, 105 СК України шлюб може бути припинений шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, що має місце у даному випадку. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У відповідності до ч.2 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 04.11.2022 року Роздільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), 04.11.2022 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 303. Після реєстрації шлюбу прізвище позивача змінено на « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 02.12.2023 року Роздільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). З травня 2024 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинено, сторони спільного господарства не ведуть. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відновлювати подружні відносини не має наміру, а тому вважає, що їх сім`я розпалась остаточно. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, як того вимагають положення ст.111 СК України, суд не вбачає. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали не можливими, поновлювати сімейні відносини позивач наміру не має, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст. 161 Сімейного кодексу України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Овідіопольської селищної ради щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням "Про затвердження висновку органу опіки та піклування Овідіопольської селищної ради щодо визначення місця проживання малолітньої дитини" № 798 від 25.02.2025 року, орган опіки та піклування дійшов висновку про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , так як це відповідає найкращим інтересам дитини. Згідно тексту вказаного висновку також вбачається, що з метою з`ясування думки батька з порушеного питання, начальником служби у справах дітей 10.01.2025 року було здійснено дзвінок на мобільний номер телефону [NUMBER] та проведено бесіду з гр. [PERSON] . Під час розмови батько, [PERSON] зазначив, що наразі перебуває в лавах ЗСУ, позов підтримує та визнає, фізично піклуватися про дитину змоги не має. Отже, враховуючи, що відповідачу [PERSON] відомо про вимоги позивача щодо визначення місця проживання дитини, з його боку відсутні будь-які заперечення з даного приводу, наявність висновку органу опіки та піклування щодо доцільності проживання дитини разом із матір`ю, суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині також слід задовольнити та визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. У зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума судового збору, а саме 2422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved