Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

Виконавчий комітет Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, як органу опіки та піклування звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.11.2024 року на адресу служби у справах дітей Приютівської селищної ради звернулась [PERSON] , яка повідомила про те, що з жовтня 2013 року у неї на утриманні та вихованні перебуває онук [PERSON] , [INFO] . Батьки дитини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишили дитину на виховання та утримання бабусі в жовтні 2013 року, більше 11 років життям, вихованням, утриманням свого сина не займаються, не піклуються про його навчання та розвиток, не надають батьківської турботи та ласки. Фактично з жовтня 2013 року по теперішний час дитина повністю перебуває на утриманні та вихованні бабусі, дядьки та тітки. Батько дитини [PERSON] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] . З жовтня 2013 року за місцем реєстрації не проживає, місце його проживання або перебування не відоме. Мати дитини [PERSON] з 2012 року по жовтень 2013 року проживала без реєстрації за адресою [ADDRESS] . З жовтня 2013 року місце її проживання або перебування не відоме. Відповідачі по справі в порушення положень статті 164 Сімейного кодексу України не виконують батьківські обов`язки відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] а саме: більше 11 років проживають окремо від дитини, матеріально не утримують, не цікавляться його життям, розвитком та навчанням, не надають батьківської любові та ласки, тому позивач звертається до суду з позовом про позбавлення останніх батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Окрім того, вказував, що не наполягає на виклику свідків, які були ним заявлені. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, будь-яких заяв та клопотань не подали, правом на відзив не скористалися. Третя особа, [PERSON] у судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без її участі, просить позов задовольнити у повному обсязі. Згідно з ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд визнав за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.01.2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.03.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з причин неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22.11.2024 Олександрійським відділом ДРАЦС в Олександрійському районі Кіровоградської області Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.4). Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади Приютівської селищної ради, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади Приютівської селищної ради, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 20.11.2024 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрованого на праві власності або користування житла та майна батьки дитини не мають (а.с.8, 10). Відповідно до Наказу начальника служби у справах дітей Приютівської селищної ради Коряковцева Я. за № 52 від 19.11.2024 року про взяття на облік дітей, які не проживають в сім`ї, що потрапила в складні життєві обставин: [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Відповідно до відповіді, наданої старостою Костянтинівського старостинського округу від 20.11.2024року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , з 2012 року по жовтень 2013 року проживала без реєстрації за адресою [ADDRESS] . З жовтня 2013 року місце її проживання або перебування не відоме(а.с.12). Відповідно до довідки, наданої начальником служби у справах дітей Приютівської селищної ради Коряковцева Я., вбачається, що за період з серпня 2020 року по листопад 2024 року [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] до служби у справах дітей Приютівської селищної ради з приводу спілкування з сином, встановлення графіку побачень або усунення перешкод у спілкуванні з дитиною не звертались (а.с.13). Відповідно до Наказу начальника служби у справах дітей Приютівської селищної ради Коряковцева Я. за № 6 від 19.11.2024 року про тимчасове влаштування малолітню дитину [PERSON] , [INFO] в родину бабусі [PERSON] , [INFO]. Відповідно до довідки наданої директором Користівського ліцею Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області №167 від 06 листопада 2024 року, вбачається, що [PERSON] [INFO] , дійсно навчається у 5 класі Користівського ліцею Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області з 02.09.2024 року. Форма навчання денна. Батьки учня - [PERSON] та [PERSON] контакту зі школою не підтримують, вихованням сина не займаються, успішністю не цікавляться, з вчителями не спілкуються, батьківські збори не відвідують(а.с.20). Відповідно до довідки наданої директором Користівського ліцею Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області №176 від 18 листопада 2024 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається у 5 класі Користівського ліцею Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області. З 2016 по 2020 рік був вихованцем закладу дошкільної освіти «Калинка» при Бутівському ЗЗСО І-ІІ ступенів. З 2020 року по 2024 рік навчався у Бутівській філії Користівського ліцею. Весь час навчанням та вихованням дитини займалися [PERSON] (бабуся) та [PERSON] (дядько). Батько, [PERSON] та мати - [PERSON] участі у житті на навчанні дитини не брали(а.с.21). Вихованням дитини займається бабуся [PERSON] , дядько та тітка, умови для дитини створені, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 19 листопада 2024 року №325 та актом обстеження житлово-побутових умов від 05 листопада 2024 року(а.с.18-19). Відповідно до висновку практичного психолога комунальної установи центр надання соціальних послуг Приютівської селищної ради №238/04 від 21.11.2024 року, вбачається, що емоційний стан дитини стабільний, хлопчик демонструє позитивний емоційний фон, адекватно виражає свої почуття. Сімейна атмосфера сприяє формуванню позитивних рис характеру та соціальної адаптації (а.с.25). Згідно Висновку виконавчого комітету Приютівської селищної ради, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав від 26.11.2024 року №234 встановлено доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнення з них аліментів. Згідно з ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст. 152 Сімейного Кодексу України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 4 ст. 155 Сімейного Кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви … про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. Позбавлення батьківських прав, відповідно до ст. 166 Сімейного кодексу України, є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька та матері, так і для дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст.ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідачі байдуже ставляться до дитини, на які посилається позивач, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Позивачем доведено ті обставини, що відповідачі не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечують харчуванням, медичним доглядом, що негативно впливає на його фізичний розвиток. Відповідачі не надали суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дитини. В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідачів у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками. Отже, встановлені обставини вказують на злісне ухилення відповідачів від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному забезпеченню дитини, не забезпечують законних прав дитини на нормальні умови життя. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачами, як батьками сина, своїми батьківськими обов`язками щодо них є наслідком винної поведінки відповідачів та є підставою для позбавлення їх батьківських прав. Частиною 2 статті 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні їх від виконання даного зобов`язання кошти на утримання дитини стягуються в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що суд, визначаючи розмір аліментів, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що відповідачі зобов`язані матеріально утримувати дитину, та, визначаючи аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідачів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, бере до уваги вищенаведені обставини справи. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовна заява надійшла до суду 28.11.2024року, отже аліменти стягуватимуться з 28.11.2024 року. Норми п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України вказують, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідачів.

Outcome: approved