Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

У січні 2025 року позивач через свого представника у системі «Електронний суд» звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівців із вище вказаним позовом, який за правилами загальної підсудності було передано на розгляд Першотравневому районному суду м.Чернівців (зміна назви на Чернівецький районний суд м.Чернівців). В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 31.01.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір №31.01.2024-100001308 відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 6000 грн. Договір підписаний електронним підписом позичальника - одноразовим ідентифікатором для підписання кредитного договору Е456. Умовами договору було передбачено наступне: строк на який надається кредит - 28 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту - 27.02.2024 року; період користування кредитом - кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту (надалі - "черговий період"); процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.35% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит; розмір процентної ставки не може бути збільшено односторонньому порядку; денна процентна ставка - загальні витрати споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розмірі виданого кредиту; комісія, пов`язана наданням Кредиту - 15% від суми Кредиту та дорівнює 900 грн. 00 коп. В подальшому, 15.02.2024 року сторони домовились за ініціативою та на підставі звернення позичальника продовжити строк, на який надається Кредит та строк дії договору, внести зміни в заявку та акцепт та з дати укладення даного Додаткового Договору та узгоджено, що строк на який надається кредит - 44 дні, а дата повернення кредиту - 14.03.2024 року. Разом з тим, відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав та станом на дату подання даного позову до суду за ним рахується заборгованість в сумі 8268 грн. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, умови договору, просив стягнути з відповідача на його користь вище вказану суму заборгованості та судові витрати. В судове засідання представник позивач не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення у справі. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Справа слухалась\~у відсутності\~відповідача,\~який \~не з`явився\~в судове\~засідання незважаючи\~на те,\~що \~вважається належним\~чином повідомленим\~про час\~та \~місце розгляду\~ справи\~ за\~адресою \~його \~зареєстрованого місця\~проживання.\~Про причини\~своєї неявки\~ суд\~не повідомив\~ і\~не подав\~ відповідної\~мотивованої \~заяви про\~відкладення розгляду\~справи. Крім того, зі змістом процесуальних рішень у даній справі сторони могли знайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою http://reyestr.court.gov.ua/ , а також інформація щодо даної справи розміщується на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за наступною веб-адресою сторінки: http://ptr.cv.court.gov.ua/sud2408/, де в розділі «Громадянам» містяться відомості щодо стадії розгляду та дати призначення судових засідань у даній справі, про що також сторонам було повідомлено в ухвалі про відкриття провадження по справі. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. У своїй постанові від 29 січня 2020 року у справі № 5015/1763/12 Верховний Суд вказав на те, що сам факт неотримання стороною справи кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав судові повістки за належною адресою, самостійно зазначеною стороною у справі, та яка повернулася в суд у зв`язку з неотриманням адресатом, не може вважатися неналежним повідомленням сторони про час та місце судового розгляду, оскільки зумовлена не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу. Крім того,\~у встановлений\~ строк\~відповідачем не\~було подано\~ відзиву. Згідно ст.\~280\~ЦПК України,\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов:\~ відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання;\~ відповідач\~не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин;\~ відповідач\~не подав\~відзив;\~ позивач\~не заперечує\~проти такого\~вирішення справи.\~ У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив та не направив відзиву, а представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі\~205,\~207 ЦК України). Так, судом встановлено, що 31.01.2024 року між позивачем та відповідачем було укладено електронний кредитний договір №31.01.2024-100001308 відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів в сумі 6000 грн. на платіжну картку відповідача 4731-21ХХ-ХХХХ-4625 строком на 28 днів зі сплатою відсотків у розмірі визначеному умовами договору (а/с 17). В подальшому, 15.04.2024 року між сторонами було укладено додаткову угоду до вказаного договору відповідно до якої визначено строк на який надається кредит - 44 дні та кінцеву дату повернення кредитних коштів 14.03.2024 року (а/с 10). Вказані договори\~укладені \~у вигляді\~електронного документа\~шляхом обміну\~електронними повідомленнями,\~з використанням\~інформаційно-телекомунікаційної\~системи,\~ \~із \~ \~застосуванням \~ електронного\~підпису \~та \~електронного \~ підпису\~ одноразовим\~ ідентифікатором\~згідно Закону\~України «Про\~електронну комерцію». Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості.Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом\~ ст.\~1054\~ ЦК\~України,\~ за\~кредитним договором\~банк або\~інша фінансова\~установа (кредитодавець)\~зобов`язується\~надати грошові\~кошти (кредит)\~позичальникові у\~розмірі та\~на умовах,\~встановлених договором,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави,\~якщо інше\~не встановлено\~цим параграфом\~і не\~випливає із\~суті кредитного\~договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. У відповідності до вимог ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. За змістом\~ч.\~1\~ст.\~1048\~ ЦК\~України,\~позикодавець має\~право на\~одержання від\~позичальника процентів\~від суми\~позики,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~Розмір і\~порядок одержання\~процентів встановлюються\~договором.\~Якщо договором\~не встановлений\~розмір процентів,\~їх розмір\~визначається на\~рівні облікової\~ставки Національного\~банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли кредитно-договірні відносини. Так, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Умовами укладеного між сторонами договору передбачено, що відповідач зобов`язувався у встановлені строки повернути суму кредиту та сплатити проценти за його користування відповідно до встановленого договором розміру. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості, позичальник належним чином своїх зобов`язань за договором не виконав, у зв`язку з чим у нього станом на 14.03.2024 року утворилась заборгованість в сумі 8268 грн. з яких : 6000 грн. основний борг, 2268 грн. проценти (а/с 9). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вище вказана заборгованість. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягнення понесенні останнім судові витрати, оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, та матеріали справи не містять доказів наявності підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір». \~ \~ \~ \~ На підставі вище викладеного та

Outcome: approved