Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи, за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору : Вінницької обласної ради, Вінницької обласної військової адміністрації та Департаменту фінансів Вінницької обласної військової адміністрації про зобов`язання нарахувати та виплатити різницю заробітної плати, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона працює старшою медичною сестрою обласної медико-соціальної експертизи, за що протягом 2022 року отримувала заробітну плату, що підтверджується довідкою про доходи №15/1 від 19.12.2024 року. З 01.01.2022 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 року № 2 «Про деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я», згідно з якою розмір нарахованої заробітної плати медичним працівникам закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності за повністю виконану місячну (годинну) норму праці установлюється у межах фонду оплати праці на 2022 рік: на рівні не менше 13500 грн. для посад молодших спеціалістів з медичною освітою (фахових молодших бакалаврів), фахівців з початковим рівнем (короткий цикл) вищої освіти, першим (бакалаврським) рівнем вищої медичної освіти і магістрів з медсестринства, які допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров`я, відповідач належить до державної форми власності, проте вказана постанова ним не була застосована та відповідно підвищення заробітної плати не відбулось, у зв`язку з чим [PERSON] звернулася до суду з цим позовом та просила зобов`язати Вінницький обласний центр медико-соціальної експертизи нарахувати та виплатити різницю заробітної плати за період з 01.01.2022 року до 19.07.2022 року з урахуванням фактично відпрацьованого часу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 року №2 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я». Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.01.2025 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення осіб. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.04.2025 року було залучено до участі в справі Вінницьку обласну військову адміністрацію. \~ \~ \~ \~Представник відповідача Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи подав відзив на позов і просить відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи Вінницької обласної ради у вступному слові вважає позовні вимоги законними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Вінницької обласної військової адміністрації подав письмові пояснення із додатками, у яких просив відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Департаменту фінансів Вінницької обласної військової адміністрації подав письмові пояснення із додатками, у яких просив відмовити в задоволенні позову. Дослідивши письмові пояснення учасників справи в заявах по суті справи та матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до диплому серії [NUMBER] , виданого 01.03.1972 року, [PERSON] у 1972 році закінчила Гайсинське медичне училище Вінницької області за спеціальністю фельдшер. Згідно із довідкою про доходи Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи №15/1 від 19.12.2024 року [PERSON] працює у Вінницькому обласному центрі медико-соціальної експертизи на посаді старшої медичної сестри, та за період з 01.01.2022 року до 14.03.2023 року її загальний дохід становив 112690,03 грн. Первинною профспілковою організацією Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи відповідно до ч. 9, 10 ст. 21 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» було внесено подання №13 від 31.01.2022 року керівнику Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи про усунення порушень законодавства про працю та колективного договору у Вінницькому обласному центрі медико-соціальної експертизи, а саме просила підвищити з 01.01.2022 року працівникам заробітну плату відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 року №2 «Про деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я». Вінницький обласний центр медико-соціальної експертизи на звернення первинної профспілкової організації Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи від 31.01.2022 року №13 повідомив, що Вінницький обласний центр медико-соціальної експертизи не є комунальним некомерційним підприємством та не входить до медичних закладів, які працюють згідно з договором з Національною службою здоров`я України за програмою медичних гарантій; центр в повному обсязі фінансується за рахунок коштів обласного бюджету, субвенції на підтримку з державного бюджету місцевим бюджетам, станом на 16.02.2022 року за січень місяць 2022 року виплачена заробітна плата згідно із затвердженою тарифікацією та відповідно до фінансування; на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 року № 2 «Про деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» адміністрація звернулася до Вінницької обласної ради та галузевого департаменту щодо необхідності додаткового фінансування з метою виконання цієї постанови. Згідно із ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За змістом ч. 1 ст.\~3\~КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом,\~Законом України\~«Про оплату\~праці» та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ч. 4 ст.\~97\~КЗпП України роботодавець (роботодавець фізична особа) не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Статтею 98 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів. Аналогічну норму містить ст. 13 Закону України «Про оплату праці». Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про оплату праці» держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників. Умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону. Згідно з ч. 2 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Відповідно до п. «ж» ч. 1 ст. 77 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» медичні і фармацевтичні працівники мають право на оплату праці у державних та комунальних закладах охорони здоров`я у розмірі, не нижчому, ніж визначено Кабінетом Міністрів України, у тому числі з дотриманням гарантій щодо мінімальної заробітної плати. Так, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 року № 2 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» встановлено, що розмір нарахованої заробітної плати медичним працівникам закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності за повністю виконану місячну (годинну) норму праці установлюється у межах фонду оплати праці на 2022 рік: на рівні не менше 20000 грн. лікарям (крім лікарів-інтернів) та професіоналам з вищою немедичною освітою, які допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров`я; на рівні не менше 13500 грн. для посад молодших спеціалістів з медичною освітою (фахових молодших бакалаврів), фахівцям з початковим рівнем (короткий цикл) вищої медичної освіти, першим (бакалаврським) рівнем вищої медичної освіти і магістрів з медсестринства. Пунктом 5 вказаної постанови передбачено, що у разі встановлення медичному працівнику неповного робочого дня або неповного робочого тижня, а також під час невиконання працівником у повному обсязі встановленої норми тривалості робочого часу вимога щодо розміру оплати праці, передбачена підпунктом 1 пункту 1 цієї постанови, застосовується пропорційно до відпрацьованого часу. Тобто постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 року № 2 «Про деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я», яка є нормативно-правовим актом, встановлено державну гарантію мінімальної оплати праці медичним працівникам закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності, до числа яких відносить лікарів (крім лікарів-інтернів) та професіоналів з вищою немедичною освітою, які допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров`я, а також молодших спеціалістів з медичною освітою (фахових молодших бакалаврів), фахівців з початковим рівнем (короткий цикл) вищої медичної освіти, першим (бакалаврським) рівнем вищої медичної освіти і магістрів з медсестринства. Недотримання роботодавцем цієї гарантії є протиправним порушенням прав таких працівників. Відповідно до п. 1.2 Статуту Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи, затвердженого рішенням 14 сесії Вінницької обласної ради 8 скликання № 279 від 26.11.2021 року Вінницький обласний центр медико-соціальної експертизи Вінницької обласної ради створено 01.01.1993 року відповідно до розпорядження представника Президента України у Вінницькій області від 06.11.1992 року. Центр є закладом охорони здоров`я, який здійснює свою діяльність на території Вінницької області, надає медико-соціальні послуги дорослому населенню Вінницької області, визначає ступінь обмеження життєдіяльності осіб, причину, час настання, групу інвалідності, сприяє проведенню ефективних заходів щодо профілактики інвалідності, реабілітації осіб з інвалідністю, пристосування їх до суспільного життя. (п. 1.3 Статуту). Пунктом 1.4 Статуту визначено, що центр є об`єктом права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління яким здійснює Вінницька обласна рада. Форми і системи оплати праці, норми праці, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством (п. 8.4 Статуту). Законом України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» передбачено заборону дискримінації, а саме дій, що спрямовані на обмеження або надання привілеїв щодо окремої особи за певними ознаками, якщо вони унеможливлюють визнання і реалізацію на рівних підставах прав і свобод людини. Зменшення гарантованого державою розміру заробітної плати допускається лише у випадках, встановлених ст. 21 Закону України «Про оплату праці». Щодо посилання відповідача та третіх осіб на відсутність ліцензій у відповідача як на підставу відмови у задоволені позову, то належить зазначити таке. Лист Міністерства охорони здоров`я України від 28.01.2022 року №10-13/2496/2-22, на який посилаються відповідач та треті особи, не є нормативно-правовим актом, має лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не встановлює нових правових норм, про що в ньому і зазначено. Разом з тим, постанова Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 року № 2 «Про деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» є нормативно-правовим актом, тобто має вищу юридичну силу та підлягає застосуванню. Крім того, ця постанова не містить жодних вимог щодо наявності ліцензії у закладу. На період дії воєнного стану строки надання адміністративних послуг, в тому числі з переоформлення ліцензії на провадження господарської діяльності з медичної практики були зупинені на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 165 «Про зупинення строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру» (вказана постанова діяла протягом 2022 року), у зв`язку з чим у березні 2023 року відповідачу було видано ліцензію на провадження господарської діяльності. Оскільки відповідач не вказав на наявність обставин, передбачених ч. 2 ст.\~21 Закону України «Про оплату праці», та не надав відповідних доказів, то виплата позивачу заробітної плати у меншому розмірі, ніж це гарантовано законодавством, вказує на порушення її права та відповідно позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі п. 2 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК України рішення суду в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць підлягає негайному виконанню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved