Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

04.09.2023 року представник позивача звернулась до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що позивач є постачальником централізованого опалення населенню (споживачам) за адресою: [ADDRESS] . Позивач свої зобов`язання щодо надання послуги з централізованого опалення виконав, а відповідачі не здійснюють в повному обсязі оплату за отриману теплову енергію, у зв`язку із чим виникла заборгованість за період з 01.11.2014 року по 30.04.2023 року у розмірі 81 421,45 грн. основного боргу, інфляційні витрати у розмірі 15 006,23 грн., 3% річних у розмірі 5 674,51 грн., плату за абонентське обслуговування у розмірі 200,43 грн., всього 102 302,92 грн., яку просив стягнути з відповідачів, а також просив стягнути витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 684,00 гривень. 04.04.2024 року ухвалою суду за заявою відповідача [PERSON] скасовано заочне рішення суду від 29.01.2024 року та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. 01.03.2024 року відповідачем [PERSON] подано до суду відзив, відповідно до якого просила суд застосувати до заявлених позовних вимог позовну давність та відмовити в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за період з 01.11.2014 року до 04.09.2020 року та нарахування інфляційних втрат та 3% річних на цю заборгованість, посилаючись на те, що строк позовної давності, визначений ст. 257, 258 ЦК України, станом на момент звернення позивача із зазначеним позовом до суду, а саме станом на 04.09.2023 року, щодо заборгованості за період з 01.11.2014 року по 04.09.2020 року та додаткових вимог сплинув, що у відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України, є підставою для відмови у задоволенні позову за вказаний період часу. 11.01.2024 року представником позивача було подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідно до детального розрахунку заборгованості відповідачами були здійснені платежі в грудні 2014 року, з січня по грудень 2015 року, в 2016 році, в 2017 році, в 2018 році та 2020 році, з січня по жовтень 2021 року, січня березня 2021 року, в січні та лютому 2022 року, що на переконання представника позивача свідчить про визнання відповідачами боргу та відповідно переривання позовної давності. Також просив врахувати, що з 12.03.2020 року на території України було запроваджено карантин та продовження строків позовної давності на строк дії карантину. Враховуючи вимоги Постанови КМУ від 05 березня 2022 року № 206 Деякі питання оплати житлово комунальних послуг в період воєнного стану, якою установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в України забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово комунальні послуги, яка набрала чинності з 24.02.2022 року; позивачем були заявлені вимоги про стягнення з відповідачів 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат за період до набрання чинності наведеною Постановою КМУ. Враховуючи наведені обставини вважає заявлені позовні вимоги правомірними, та просив їх задовольнити. 16.05.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні 27.05.2024 року представник позивача позов АТ Криворізька теплоцентраль підтримала з наведених в ньому підстав. В наступні судові засідання не з`являлась в своїй заяві просила проводити судовий розгляд справи у її відсутність. В судовому засіданні 27.05.2024 року відповідач [PERSON] позов АТ Криворізька теплоцентраль не визнала з підстав наведених у відзиві та зазначила, що позивач не належним чином надає зазначену послугу внаслідок чого батареї в квартирі були холодні, а позивач не реагував на її заяви з цього приводу. В наступні судові засідання відповідачка не з`являлась з невідомих суду причин, хоча була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи. В судове засідання відповідачі [PERSON] , [PERSON] не з`явилися з невідомих суду причин, хоча були повідомлені належним чином про день, час та місце розгляду справи. \~ \~ \~ \~У відповідності до ч. 3 ст. 211, ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 08.02.2002 року по теперішній час; відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 26.12.1996 року по теперішній час; відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 28.03.2000 року по теперішній час (а.с.21-23). Відповідач\~\~ [PERSON] є наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Квартира за вказаною адресою перебуває на обслуговуванні у Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль». Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст.\~67,\~68,\~162 Житлового Кодексу України\~зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів. Відповідно до приписів норм\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,\~Закону України «Про теплопостачання», Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ України № 830 від 21.08.2019 року - між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по центральному опаленню. Відповідно до\~ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ч.1ст.9\~Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до ст.5\~Закону України "Про житлово-комунальні послуги"\~до житлово-комунальних послуг належать, в тому числі, послуги з постачання теплової енергії. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до\~ст.509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, згідно з наданим позивачем до суду розрахунком заборгованості, сума боргу по оплаті за централізоване опалення квартири за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.11.2014 року по 30.04.2023 року становить: 81 421,45 грн. основного боргу, інфляційні витрати - 15 006,23 грн., 3% річних - 5674,51 грн., плата за абонентське обслуговування - 200,43 грн., всього 102 302,92 грн. (а.с.8-10). Разом з цим, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі ( у даному випадку відповідач у відзиві ) просила її застосувати (а.с.30-32). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Щодо заперечень представника позивача про застосування судом строку позовної давності необхідно зазначити наступне. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин. У подальшому постановами Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 239, від 22 квітня 2020 року № 291, від 20 травня 2020 року № 392, від 17 червня 2020 року № 500, від 22 липня 2020 року № 641 карантин продовжувався, відповідно, до 24 квітня, до 11 травня, до 22 червня, до 31 липня, до 31 серпня 2020 року на усій території України. 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до підпункту 3 пункту 12 розділ ХІІ «Прикінцеві положення» доповнено пунктом 3 такого змісту: «3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, в тому числі ст. 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину». 17 липня 2020 року набув чинності Закон України від 18 червня 2020 року № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)». Згідно з пунктом 2 цього Закон пункт 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України(далі -ЦПК України) викладено в такій редакції: « Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином». Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. 20-денний строк з часу набрання чинності Законом України від 18 червня 2020 року № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» закінчився 06 серпня 2020 року. Статтею 123 ЦПК України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Отже, відповідно до наведених норм закону 20-денний строк з часу набрання чинності Законом України від 18 червня 2020 року № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», закінчився 06 серпня 2020 року. Аналогічні висновки щодо перебігу процесуальних строків містяться в постановах Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 932/3458/20 (провадження № 61-12447св20), від 16 червня 2021 року у справі № 675/1437/19 (провадження № 61-2867св21). Разом із тим, позивач не звертався до суду із клопотанням про поновлення пропущеного строку та не надав суду належні та допустимі докази того, що у нього існували об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для звернення з позовом до суду у строк, передбачений частиною першою статті 261 ЦК України. Отже,\~враховуючи,\~що із\~зазначеним позовом\~ представник\~ Позивача\~звернувся до\~суду \~04.09.2023\~року,\~тому у\~задоволенні позовних\~вимог у\~частині стягнення\~заборгованості,\~яка утворилася\~за період\~з 01.11.2014\~року по\~01.09.2020\~року, щодо\~основної вимоги\~так і\~до додаткових\~вимог, слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Крім того, відповідно до відповідно до п. 1 Постанови КМУ від 05 березня 2022 року № 206 Деякі питання оплати житлово комунальних послуг в період воєнного стану установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово комунальні послуги (зазначена редакція п. 1 Постанови діяла з 24.02.2022 року по 29.12.2023 року). Отже, вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат у розмірі 15 006,23 грн., 3% річних у розмірі 5674,51 грн., які заявлені позивачем за період з 01.11.2014 року по 23.02.2022 року, задоволенню не підлягають, оскільки зазначені вимоги є додатковими, тому до них має застосовуватись позовна давність в один рік, який позивачем пропущено, тому позов в цій частині також задоволенню не підлягає. При цьому твердження представника позивача про переривання строку позовної давності у зв`язку зі сплатою відповідачами частини заборгованості за надану послуги в зазначений період, суд до уваги не приймає, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того факту, що відповідачі в повному обсязі визнавали суму нарахованих платежів за вказану послугу та здійснювали оплату саме заборгованості, а не частини поточних платежів, враховуючи також, що відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявила, що на її переконання, позивач надавав зазначену послугу не належним чином у зв`язку з чим батареї в квартирі були холодні. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню у частині стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого опалення, яка утворилась за період з 01.09.2020 року по 30.04.2023 року в розмірі 50 049,71 грн. - основного боргу, 200,43 грн. плата за абонентське обслуговування, а всього 50 250,14 грн. При цьому суд виходив із розрахунком заборгованості, зробленим позивачем (а.с.8,10). Відповідно до\~вимог\~ст.141\~ЦПК України\~з\~відповідачів на\~користь позивача\~підлягає стягненню\~сума понесених\~ним судових\~витрат по\~оплаті судового\~збору пропорційно\~задоволеним позовним\~вимогам (\~позов задоволено\~на 49,12 %) у розмірі 1318,38 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial