Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

Позивач ТОВ «Іннова Фінанс», в особі свого представника Лукашова Р.Є., 30.01.2025 звернувся до Карлівського районного суду Полтавської області через систему «Електронний суд», з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Іннова Фінанс» заборгованість за Договором позики у розмірі 27\~100,00 грн. та судові витрати у розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 23.09.2024 між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] укладений договір про надання грошових коштів у позику № 5508140924. Вказаний договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до договору позики, позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на суму у розмірі 10 000,00 грн. шляхом перерахунку поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки ( [NUMBER] ) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно п.п. 2.6.1., 2.6.2 та 2.6.3 цього договору, його додатків. Умовами вказаного договору позики передбачено: тип позики кредит (п. 2.4); мета отримання кредиту споживчі (особисті) потреби (п. 2.7.); строк кредиту 360 днів (п. 3.2); дата надання кредиту 23.09.2024; стандартна процентна ставка становить 1,0% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5 договору; знижена процентна ставка 0,75 % в день та застосовується у відповідності до умов програми лояльності ТОВ «Іннова Фінанс». Позикодавець свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 10000,00 грн. Відповідач всупереч умовам договору позики свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, суму позики не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив, внаслідок чого має заборгованість перед позивачем на день подання позовної заяви у розмірі 27 100,00 грн., з яких: 10 000,00 грн.-заборгованість за тілом кредиту; 12 000,00 грн. - заборгованість за процентами, які нараховані по 22.01.2025 року (10 000 х 1% х 121), 5\~000,00 грн неустойка за кожен день прострочення повернення позики та/або прострочення сплати процентів у строки. Позивач вважає, що його позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді від 07 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 09.03.2025 представником відповідача адвокатом Шелудько О.О. через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву. Зазначає, що відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, вимога про стягнення неустойки за кожен день прострочення виконання зобов`язання в сумі 5\~000,00 грн є безпідставним і в цій частині вимог слід відмовити. Також представник відповідача зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач отримував в борг будь-які кошти, а наявний в матеріалах справи документ нібито перерахування коштів на невідомий картковий рахунок, не відображає дійсної банківської операції щодо перерахування коштів [PERSON] . Звертає увагу суду на те, що надані позивачем розрахунки кредитної заборгованості не підтверджені належними доказами, оскільки наявність чи відсутність суми заборгованості має бути підтверджена виключно матеріалами первинної бухгалтерської документації. За наявними розрахунками позивача без первинних документів неможливо перевірити зазначену позивачем суму заборгованості, як і не можливо перевірити сам факт надання кредитних коштів позичальникові у відповідному розмірі. Крім того, у відзиві наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і очікує понести, у зв`язку з розглядом справи. Відтак, представник відповідача зазначає, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами факт отримання відповідачем кредитних коштів та наявності у нього заборгованості, яка виникла внаслідок порушення ним умов кредитних договорів та правильність розрахунку її розміру, а тому просить у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. 10.03.2025 представник позивача Лукашов Р.С. через систему «Електронний суд» надіслав відповідь на відзив, в якому зазначив, що стороною відповідача вказано на необґрунтованість вимог про стягнення неустойки в розмірі 5\~000 грн. Користуючись правом, на збільшення або зменшення розміру позивних вимог, що передбачено п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач змінює розмір позовних вимог з 27\~100 ,00 грн до 22\~100,00 грн. про що направлено відповідну заяву. Стосовно розрахунку заборгованості зазначає, що розрахунок наведений безпосередньо у тексті позовної заяви, а нарахування процентів ТОВ «Іннова Фінанс» відбувалось з дня, наступного за днем укладення договору про надання грошових коштів у позику і до дня підготовки позовної заяви, за стандартною процентною ставкою 1% на день, з урахуванням п. 2.6.1. договору та встановлених законодавчих обмежень щодо денної процентної ставки, передбачених Законом України «Про споживче кредитування». Також звертає увагу суду на те, що у своєму відзиві сторона відповідача вказує, що серед додатків до позовної заяви відсутні документи, згідно яких можна встановити дату отримання коштів за договором позики № 2654230124 від 08.01.2024, а також рахунок, на який їх перераховано разом із способом такого перерахування. Відтак, позивач просить врахувати, що квитанція EasyPay до платіжної №19989-1354-145119629 (ID платежу: 1479864245) про перерахування коштів від 23.09.2024 через технологічного партнера ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» (на підставі договору з ТОВ «Іннова Фінанс» №160523/1 від 16.05.2023) долучена до матеріалів позовної заяви та є достовірним доказом, оскільки містить усі необхідні реквізити, а саме: номер, дату здійснення операції, суму видачі коштів, призначення платежу із зазначенням фінансового номеру [PERSON] та скороченого рахунку отримувача, і не може не враховуватись до уваги судом лише через наявність суб`єктивних заперечень зі сторони відповідача. Номер картки, на яку було здійснено перерахування коштів за договором, в особистому кабінеті відповідач самостійно додав як таку, на яку бажає отримати кредитні кошти, і саме на цю картку № [NUMBER] відповідачем було отримано суму позики у розмірі 10\~000,00 грн. При цьому, ТОВ «Іннова Фінанс» не має обов`язку надавати повні реквізити банківської картки у зв`язку з тим, що відповідно до п. 64 Розділу 3 Постанови Правління\~НБУ №\~164\~від 29.07.2022\~«Про затвердження\~Положення про\~порядок емісії\~та еквайрингу\~платіжних інструментів» (яка діяла на час укладення договору про надання грошових коштів у позику № 2654230124 від 08.01.2024) - суб`єкт господарювання зобов`язаний не копіювати платіжний інструмент чи його реквізити. Щодо витрат на правничу допомогу зазначає, що вказана вимога не підлягає задоволенню, оскільки не містить належного документального підтвердження і є непропорційно великою відповідно до кількості наданих послуг. Окрім того, у запереченні на відзив представник позивача прохає не приймати до уваги наведені відповідачем у відзиві доводи, у зв`язку з поданням відзиву з порушенням строку, встановленого судом, при цьому відповідачем не подавалося клопотання про поновлення строку на подання відзиву. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 23.09.2024 [PERSON] до укладення договору про споживчий кредит ознайомилася із Паспортом споживчого кредиту (а.с. 9-12) і подала анкету до ТОВ «Іннова Фінанс» (а.с. 34). Того ж дня, 23.09.2024, між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] було укладено договір надання грошових коштів у позику № 5508140924 (а.с. 13-23), який підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 8273, 23.09.2024 о 21:43 (а.с. 23 зв.а, 33). За умовами вищевказаного договору позивач зобов`язався надати відповідачу позику у розмірі 10 000, 00 гривень шляхом їх безготівкового перерахунку на поточний рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів платіжної картки [NUMBER] , строком на 360 днів. Відповідач, в свою чергу, зобов`язався повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою. Додатком № 1 (а.с. 24-25) до вищевказаного правочину його сторони узгодили графік платежів, виходячи з припущення, що позичальник виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені договором. Підписуючи вищевказаний договір, позичальник підтвердила, зокрема, що: перед укладенням цього договору була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування; б) вказана в ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та розміщена на Веб-сайті; інформація надана товариством з дотриманням вимог законодавства України та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання (п. 10.9 договору). Невід`ємною частиною договору надання грошових коштів у позику № 5508140924 від 23.09.2024 є Правила (а.с. 35-41) та Паспорт споживчого кредиту (а.с. 9-12), що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Веб-сайті Товариства: https://finsfera.ua/ (п. 10.10 договору). Як вбачається із квитанції до платіжної інструкції №19989-1354-145119629 від 23.09.2024, на платіжну картку № [NUMBER] було перераховано грошові кошти в сумі 10 000, 00 гривень. Згідно наведеного позивачем розрахунку заборгованості за договором позики №5508140924 від 23.09.2024, остання за період з 23.09.2024 до 22.01.2025 становить 27\~100, 00 гривень, з яких: 10 000, 00 гривень заборгованість за тілом кредиту; 12\~100, 00 гривень заборгованість за процентами; 5000, 00 гривень - неустойка. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання водному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України). Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Законом України «Про електронну комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Так, згідно із ст. 3 вищевказаного Закону, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно дост.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що договір позики № 5508140924 від 23.09.2024 укладено між позивачем та відповідачем в електронній формі. Суд дійшов висновку, що при укладенні вищевказаного договору позики його сторонами було погоджено усі істотні умови цього договору. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч. 1 та ч. 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Позивач, пред`являючи вимоги про повернення позики, просив стягнути крім заборгованості за основною сумою боргу (суму, яку фактично отримав в борг позичальник), заборгованість за відсотками та неустойку. Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, саме позивач зобов`язаний навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються (п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України) і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чиє інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України (ч. 3 ст. 263 ЦПК України). Отже, вищевказані принципи вказують, зокрема, на те, що суд зобов`язаний перевірити розрахунок заборгованості незалежно від наявності та/або відсутності заперечень щодо нього з боку сторони відповідача. З`ясовуючи обставини, пов`язані із правильністю здійснення розрахунку заборгованості, та здійснюючи оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що ТОВ «ФК «Контрактовий дім» 23.09.2024 на виконання умов договору із ТОВ «Іннова Фінанс» № 160523/1 від 16.05.2023 (а.с. 26-30), тобто за дорученням останнього, здійснив транзакцію і перерахував [PERSON] на її картковий рахунок № [NUMBER] на виконання умов договору позики №5508140924 від 23.09.2024 грошові кошти в сумі 10 000, 00 гривень. Верховний Суд у постанові від 07.04.2021 у справі № 478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину. Відповідачем не спростовано факт отримання нею позики за договором № 5508140924 від 23.09.2024, а також розмір заборгованості, визначений позивачем за тілом кредиту (позикою). Доказів того, що відповідач здійснювала погашення тіла кредиту (позики) матеріали справи також не містять. Оцінюючи надані позивачем докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про підтвердження факту отримання відповідачем 23.09.2024 позики за вищевказаним договором в сумі 10 000, 00 гривень. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позивач має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у відповідності до умов кредитного договору. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом прийнято до уваги і строк кредитування, визначений умовами договору позики, і порядок нарахування відсотків за користування позикою. Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до п. 2.5 договору позики № 5508140924 від 23.09.2024 періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 15 днів, останній платіж з періодом внесення 15 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для позичальника та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується Графік платежів) , що є Додатком №1 до цього Договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що Позичальник виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Судом встановлено неналежне виконання відповідачем умов договору позики №5508140924 від 23.09.2024, внаслідок чого позивач пред`явив вимоги про дострокове повернення позики. Належних розрахунків відповідач не веде, відповідно ухиляється від виконання зобов`язань, взятих на себе згідно з вищевказаним договором. Судом перевірено розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем в частині нарахування відсотків за користування позикою і встановлено його відповідність вимогам чинного законодавства України та умовам договору позики № 5508140924 від 23.09.2024 в цій частині. Відповідачем заявлений позивачем розмір заборгованості по відсотках за користування позикою не спростовано. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту (позики), що залишилася, і нарахованих згідно зі ст.1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів. Таким чином, враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача за договором № 5508140924 від 23.09.2024 підлягає стягненню заборгованість за позикою (тілом кредиту) в сумі 10 000, 00 гривень та відсотками за користування позикою за період з 23.09.2024 до 22.01.2025 в сумі 12 100, 00 гривень. Окрім того, позивач у позові просив стягнути з відповідача неустойку за період з 23.09.2024 до 22.01.2025 в сумі 5000, 00 гривень, однак у подальшому подав заяву про зменшення позовних вимог на вказану суму. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Нормами ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши письмові докази сторін, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, підлягає задоволенню. За таких обставин, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач допустила прострочення платежів щодо повернення кредиту, тобто не виконала зобов`язання належним чином відповідно до умов договору, існують підстави стягнення з відповідача заборгованості за договором надання грошових коштів у позику № 5508140924 від 23.09.2024 в сумі 22 100,00 грн, з яких: 10 000,00 грн - заборгованість за позикою (тілом кредиту); 12 100,00 грн -заборгованість за відсотками. Згідно положення ст.141 ЦПК України, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved