Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

14.08.2024р. [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області із позовом до [PERSON] (далі - відповідачка), в якому, після зміни 06.03.2025р. позовних вимог, просив: 1) припинити стягнення з позивача аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу) але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду, тобто з 29.02.2024р. і до досягнення дитиною повноліття, які стягуються з позивача на користь відповідачки на підставі судового наказу Врадіївського районного суду Миколаївської області від 05.03.2024р. у справі № 474/217/24; 2) визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з позивачем за адресою місця проживання позивача по [ADDRESS] ; 3) стягнути з відповідачки аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Подаючи позовну заяву до суду 14.08.2024р., позивач свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] . У квітні 2024р. рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області шлюб між сторонами було розірвано. Судовим наказом Врадіївського районного суду Миколаївської області від 05.03.2024р. з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі частини всіх видів його заробітку позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду, 29.02.2024р., і до досягнення дитиною повноліття. Обставини на підставі яких було видано судовий наказ змінилися. У квітні 2024р. відповідачка [PERSON] покинула своє місце проживання в с-щі Врадіївка та на даний час фактично проживає в м .Первомайську, без реєстрації. Доньку [PERSON] відповідачка залишила проживати з позивачем у с. Берізки, та остання дотепер проживає з позивачем у вказаному населеному пункту у житловому будинку матері позивача. Позивач здійснює догляд за дитиною, забезпечує усі її потреби та утримує. А тому, стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на утримання доньки [PERSON] згідно судового наказу є безпідставним та таким, що порушує інтереси сім`ї. Також у позові, позивач вказує, що донька [PERSON] проживає з позивачем за однією адресою. Відповідачка не виражає чітко своєї позиції щодо офіційного та постійного місця проживання доньки на даний та майбутній час. При цьому сама відповідачка не має сталого місця проживання з необхідними умовами та не має стабільного самостійного заробітку. Донька [PERSON] ходить до 2 класу Врадіївського ліцею № 1, куди позивач відвозить її щодня на транспорті. Позивач робить усе можливе, щоб дитина отримувала належні умови існування, розвитку та матеріального забезпечення, приділяє увагу її вихованню разом з бабусею [PERSON] . Позивач займається підприємницькою діяльністю в с. Берізки у сфері торгівлі. Позивач вважає, що в інтересах дитини буде проживання її разом з батьком при діючих умовах, що сприятиме розвитку дитини у безпечному, спокійному, стійкому та звичному для неї середовищі, де разом з ними проживає бабуся. З огляду на вищевикладене, посилаючись на ст.ст. 160, 161, 180-182, 188, 273 СК України, позивач просив позов задовольнити. Позивач та його представник [PERSON] у судовому засіданні 14.04.2025р. позов підтримали, наполягали на його задоволенні. При цьому, позивач [PERSON] зазначив, що дитина, після розлучення, проживала з відповідачкою, але вже майже рік за спільним рішенням сторін та дитини, проживає з ним. Також позивач зазначив, що сторони досягли згоди щодо місця проживання дитини до подачі позову до суду, однак відповідачка погрожувала не дати дитину. Представник позивача послався на те, що позов був поданий в інтересах позивача, з метою чіткої правової визначеності щодо місця проживання дитини, аби в подальшому позивач мав можливість самостійно без участі відповідачки вирішувати всі питання щодо дитини, у т.ч. щодо виїзду за кордон. У судове засідання 07.05.2025р. позивач та його представник не з`явилися, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлені про час, дату і місце судового розгляду, про причину неявки не повідомили. Водночас 07.05.2025р. подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність за наявними матеріалами. Відповідачка в судовому засіданні 14.04.2025р. позовні вимоги в частині припинення стягнення стягнення аліментів та стягнення з неї аліментів у заявленому розмірі повністю визнала. Вказала, що на рахунок аліментів згодна, бо дитина не проживає з нею. Визнає обставини, вказані у позові. Щодо визначення місця проживання дитини зазначила, що на момент офіційного розлучення, дитина проживала з нею, а потім стала проживати з батьком. Під час проживання дитини з нею, донька була зажурена, погано навчалася та погано їла, бо вона більше прихильна до батька, ніж до матері. Тому вона зателефонувала до позивача, він приїхав. Вони з`ясували у дитини з ким вона хоче проживати, на що вона сказала, що з батьком. Відповідачка не була проти щодо проживання доньки з батьком. Згода про проживання дитини біля батька була спільна і рішення про це прийнято також спільне. На з`ясування питання щодо того, в чому наявний спір про місце проживання дитини, зазначила, що спору щодо місця проживання не має, оскільки ще до подання заяви між сторонами було досягнуте спільне рішення щодо вказаного питання. Спір був щодо фінансів, вже не пам`ятає, але може під час сварки і сказала, що не дасть дитину, але реальних дій щодо цього не вчиняла. Вона ж вказала, що декілька разів змінювала фактичне місце проживання, та на час розгляду справи в суді, два чи три місяці, проживає біля свого батька у с-щі Врадіївка. Під час проживання доньки з нею, [PERSON] ходила до Врадіївської школи № 1. На даний час з донькою [PERSON] іноді спілкується батько відповідачки. Також відповідачка зазначила, що до неї телефонували зі служби у справах дітей, та запитували її думку з приводу визначення місця проживання дитини та погрожували позбавленням батьківських прав. У судове засідання 07.05.2025р. відповідачка не з`явилася, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлена про час, дату і місце судового розгляду, про причини неявки не повідомила, з заявами та клопотаннями на адресу суду не зверталася. Водночас в матеріалах справи (а.с. 58) наявна заява відповідачки, в якій вона просить всі судові засідання щодо справи проводити без її участі. Представник третьої особи в жодне судове засідання не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлений про час, дату і місце судового розгляду, про причини неявки не повідомив, із заявами та клопотаннями на адресу суду не звертався. Дослідив матеріали справи, суд вважає встановленим таке. [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 05.01.2017р. Врадіївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області, у графі якого "Батько" вказано [PERSON] та у графі "Мати" - [PERSON] . З 05.01.2017р. сторони перебували у шлюбі зареєстрованому Врадіївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області, актовий запис № 1, який було розірвано рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області у справі № 474/218/24 від 02.04.2024р., яке набрало законної сили 03.05.2024р. 05.03.2024р. судовим наказом у справі № 474/217/24, виданим Врадіївським районним судом Миколаївської області, з боржника [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання малолітньої дитини, а саме доньки: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду, тобто з 29.02.2024р. і до досягнення дитиною повноліття. Відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . У період з квітня 2024р. до серпня 2024р. проживала без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , одиноко (Витяг з реєстру Врадіївської територіальної громади № 2024/010864928 від 10.09.2024р., довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 01.08.2024р.). Позивач [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . До складу сім`ї також входить мати [PERSON] - [PERSON] (Витяг з реєстру Кривоозерської територіальної громади № 2024/008500863 від 17.07.2024р., довідка про реєстрацію місця проживання № 1901.01-10/2024 від 06.04.2021р., довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб№ 17-01/17/5 від 06.01.2025р.). В акті обстеження умов проживання від 06.01.2025р., складеному комісією у складі начальника служби у справах дітей Кривоозерської селищної ради Волошанівською О.І., головного спеціаліста служби у справах дітей Кривоозерської СР, старости Березківського старостинського округу Струтинського С. на підставі заяви [PERSON] від 31.12.2024р. з метою обстеження умов проживання малолітньої [PERSON] за адресою: [ADDRESS] встановлено наступне. Житловий будинок складається з 4 кімнат. У будинку відносно чисто, кімнаті умебльовані. Їжу родина готує у літній кухні. У наявності значний запас продуктів харчування. Дитина проживає в окремій кімнаті, забезпечена окремим ліжком, є місце для відпочинку та навчання. Наявні одяг та іграшки. За вказаною адресою зареєстровані та постійно проживають [PERSON] та [PERSON] . Згідно з довідкою Березківського старостинського округу № 17-01/35/8 від 06.01.2025р. [PERSON] здійснює догляд за малолітньою донькою [PERSON] , яка проживає з ним та знаходиться на його утриманні. Відповідно до довідки Врадіївського РЦПСМД від 24.12.2024р. на ім`я [PERSON] зазначено діагноз - здоровий. Рекомендовано: може доглядати дитину [PERSON] . У довідці Врадіївського РЦПСМД від 14.01.2025р. на ім`я [PERSON] зазначено діагноз - здорова. Позивач [PERSON] з 13.07.2024р. зареєстрований у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як фізична особа-підприємець, вид економічної діяльності: 47.81 роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами (основний); 47.89 роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами (Витяг № 44753261707 від 15.07.2024р.). Згідно з характеристикою Березківського старостинського округу № 17-01/17/136 від 17.07.2024р. [PERSON] проживає в с. Берізки, має стриманий характер, не зловживає алкогольними напоями, виховує малолітню дитину. Скарг відносно нього від односельців до старостинського округу не надходило. У характеристиці від 29.07.2024р. за підписом директора Врадіївського ліцею № 1 Сріяк Л. та класного керівника Хапко О. щодо дитини [PERSON] , зазначено, що дитина навчається у 2-Б класі Врадіївського ліцею № 1. Працелюбна, дисциплінована, уважна на уроках, швидко запам`ятовує навчальний матеріал. Завжди охайна, має добрий загальний розвиток. Розсудлива, товариська, правила поведінки виконує свідомо. Батько [PERSON] багато часу проводить з [PERSON] , приділяє велику увагу її навчанню, стежить за успішністю. Він же займається вихованням дитини, відвідує класні батьківські збори, бере активну участь у житті класу, піклується про стан здоров`я дитини. Дитина матеріально забезпечена. Батько супроводжує доньку до Будинку дитячої творчості для участі у гуртках. Батько неконфліктний, спокійний, терплячий, тактовний. Довідка № 239 від 29.07.2024р. за підписом директора Врадіївського ліцею № 1 Сріяк Л. та класного керівника [PERSON] містить інформацію, що Батько [PERSON] цікавиться навчанням доньки, спілкується з класним керівником, бере участь у житті класу. Рішенням виконавчого комітету Кривоозерської селищної ради № 76 від 25.02.2025р. затверджено Висновок Кривоозерської селищної ради, як органу опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] . У цьому ж Висновку Кривоозерської селищної ради, як органу опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітньої дитини останній діючи виключно у найкращих інтересах дитини прийшов до висновку за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] біля батька [PERSON] . Також органом опіки та пілкування, окрім обставин встановлених з рішення Врадіївського районного суду про розірвання шлюбу між сторонами, характеристики Березківського старостинського округу на [PERSON] , характеристики Врадіївського ліцею № 1 на [PERSON] , акту обстеження умов проживання родини [PERSON] , з телефонної розмови з [PERSON] було встановлено, що вона не заперечує прти проживання доньки з батьком [PERSON] , оскільки вона впевнена, що він належним чином утримуватиме та виховуватиме доньку, та вказала, що не має можливості утримувати доньку, проживати з нею, бо має вже іншу сім`ю та малолітню дитину. Крім того органом опіки та піклування зі слів дитини встановлено, що вона хоче проживати з батьком, а згідно акту оцінки потреб [PERSON] складеного фахівцем із соціальної роботи центру надання соціальних послуг Кривоозерської селищної ради, батьківських виховний потенціал [PERSON] на належному рівні, та він спроможний самостійно утримувати і виховувати дитину. Малолітня дитина [PERSON] дала суду пояснення, що навчається у 2 класі школи у с-щі Врадіївка, куди її возить на автомобілі батько, а іноді і на автобусі. Навчається по різному, отримує іноді 6 балів, іноді 12. Раніше любила математику, а зараз читання, знає вірші. Батько їй також допомагає з домашніми завданнями. Вона та батько проживають у с. Берізки, з ними також проживає бабуся [PERSON] , батькова мати. [PERSON] з ними не проживає, ще як їй було десь 6 років, не пам`ятає. У школі має друзів. Вона ж зазначила, що хоче проживати з батьком. З матір`ю жити не хоче, бо любить більше тата, з ним їй добре, він її не ображає. Мама бувало кричала на неї, а потім жаліла, визнавала коли була не права. З мамою не хоче спілкуватися взагалі. Встановив вказані обставини, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття закріплений у ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). За вимогами ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину ч.5 ст. 183 СК України). Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України). Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Отже, ст. 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини. Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зміна фактичних обставин після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні вищевикладених норм законодавства може бути підставою для зміни розміру аліментів в бік їх зменшення. Відповідно до СК України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини. Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. З урахуванням предмета спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини) однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина (постанова Верховного Суду від 29.06.2022р. у справі № 596/826/21-ц (провадження №61-3738св22). Верховний Суд у постановах від 28.06.2023р. у справі № 186/126/21 та від 30.08.2023р. у справі №4 95/5950/21 зазначав, що позовні вимоги про припинення стягнення аліментів підлягають задоволенню з часу звернення позивача до суду, оскільки на цей час дитина проживала з ним та він ніс витрати на її утримання. У постанові Верховного суду у справі № 750/10188/20 від 17.04.2024р. зазначено наступне. Існування судового наказу Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 липня 2020 року у справі № 750/5662/20 про стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки повинно оцінюватись з урахуванням обставин, які змінились після його постановлення. Наявність постанови Чернігівського апеляційного суду від 06 червня 2022 року у справі № 750/843/21, якою у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини разом з ним відмовлено, не підтверджує факт того, що дитина перебуває у батька безпідставно і незаконно, оскільки в межах цієї справи вимоги щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю заявлені не були та не розглядалися. На думку колегія суддів Верховного Суду, спір щодо місця проживання дитини не вирішено батьками у встановленому законом порядку по цей час. Не підтверджує факт того, що дитина перебуває у [PERSON] безпідставно та незаконно і подання [PERSON] до суду позову про відібрання доньки від батька, оскільки вказаний спір на час ухвалення оскаржуваних рішень судом не вирішено. Аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Встановлений у процесі розгляду справи факт того, що протягом тривалого часу малолітня [PERSON] проживає разом з батьком, який піклується про спільну дитину сторін та забезпечує її усім необхідним, усупереч вимогам закону залишився поза увагою апеляційного суду. З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про припинення стягнення з нього аліментів, оскільки стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні, суперечить положенням статті 181 СК України, за якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У вказаній справі судом встановлено, що донька сторін станом на дату подачі позову у серпні 2024р. і до теперішнього часу проживає разом з батьком у с. Берізки Кривоозерського району. За таких обставин суд вважає, що наявні правові підстави для припинення з 14.08.2024р. (дата подання позову) стягнення аліментів із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , 2017р.н., що стягуються на підставі судового наказу виданого Врадіївським районним судом Миколаївської області, за такого позов у вказаній частині підлягає задоволенню. Також, позивач просив стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини у твердій грошовій формі - 2 500 грн. 00 коп. щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Судом не встановлено наявності у відповідачки інвалідності чи перебування на її утриманні непрацездатних членів сім`ї, інших неповнолітніх дітей. Вказані обставини вказують, що відповідачка має можливість сплачувати аліменти мінімальної межі встановленої законодавством. Таким чином, оцінюючи всі зібрані по справі докази, враховуючи, що донька [PERSON] з серпня 2024р. проживає разом з батьком та знаходиться на його повному утриманні, і матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка надає матеріальну допомогу на утримання дитини, а також враховуючи інтереси дитини, з метою забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, повного та всебічного розвитку, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідачки аліментів у твердій грошовій формі в сумі 2 500 грн. 00 коп. щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову (14.08.2024р.) і до досягнення дитиною повноліття, підлягає задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні від 11.07.2017р. у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення "Хант проти України" від 07.12.2006р., заява № 31111/04, ЄСПЛ зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права і практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. У ч.ч. 4 та 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Водночас у ч. 6 вказаної статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як встановлено під час судового розгляду, відповідачка добровільно змінила місце свого проживання, а малолітня дитина [PERSON] проживає разом із батьком, проти чого відповідачка, як мати дитини, не заперечує. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. У ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В частині позовних вимог про визначення місця проживання дитини позивач не довів, що його права порушені, а відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України до суду особа має право звернутися, якщо її права порушені, невизнані або оспорюються. Жодну із цих дій відповідачка не вчиняла. Ще до звернення позивача до суду з цим позовом сторони, які проживають окремо, з врахуванням думки малолітньої доньки, спільно дійшли згоди про те, що малолітня дочка проживатиме разом із батьком, що також підтверджено позивачем та відповідачкою в ході судового розгляду, протягом якого вона не просила змінювати місце проживання дитини разом з нею. Вказаний спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком, з яким дитина і так фактично проживала і продовжує проживати. Мати дитини не вимагала та не вимагає зміни місця проживання дочки, а у справі відсутні докази того, що батько дитини забороняє матері бачитися з дитиною. За такого, суд вважає, що позивач не довів, що на час звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, яка фактично проживала і проживає разом із ним, порушені права позивача, а тому у задоволенні позову у частині вимог щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON] слід відмовити. Аналогічні висновки також були зроблені Верховним Судом у постанові від 10.12.2024р. у справі № 299/8679/23. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422 грн. 40 коп., понесені позивачем при подачі позову слід стягнути з відповідачки на його користь пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 1 211 грн. 20 коп. Судовий збір в сумі 1 211 грн. 20 коп. покладається на позивача.

Outcome: partial