Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою в якій прохає виключити запис про [PERSON] , [INFO] , громадянина України, уродженця м. Кременчук Полтавської області, як батька з актового запису №107 від 04.06.2024 про народження дитини [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести відповідні зміни до актового запису про народження №107 від 04.06.2024. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який було зареєстровано 24.05.2023 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за актовим записом №27 розірвати. Позивач разом з позовною заявою звернувся на адресу суду з клопотанням про розгляд справи в порядку спрощеного провадження та клопотанням про призначення у справі судово-медичної генетичної експертизи з використанням методів молекулярно-генетичного аналізу ДНК, проведення якої доручити експертам Дніпровського обласного бюро судово-медичної експертизи. В обґрунтування заяви головним чином зазначає, що між сторонами, 24 травня 2023 року було укладено шлюб, реєстрація якого проведена Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції, за актовим записом № 27, відповідач прізвище не змінювала. [INFO] відповідачка народила дитину, доньку [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції, відповідно до якого 04 червня 2024 року даним відділом був зроблений актовий запис № 107 про. Так як відповідачка на час народження дитини перебувала з позивачем у зареєстрованому шлюбі, тому відповідно до ст.122 Сімейного кодексу України позивач був записаний батьком народженої відповідачкою дитини. Позивач стверджує, що не являється батьком малолітньої [PERSON] , під час спілкування з відповідачем остання визнавала цю обставину, погодилась визнати позов в суді, щоб заощадити час і кошти, але не повідомляє прізвище біологічного батька дитини тощо, вказане, крім іншого, стало підставою для подання даного позову, виходячи з наступного. Позивач в листопаді 2022 року був мобілізований та 22.11.2022 зарахований до ВЧ № [NUMBER] , проходжу військову службу у лавах ЗСУ, весь час перебуваю на передовій, відповідач за місцем моєї служби не приїздила. Позивач повідомляє, що за весь цей час до народження дитини перебував у відпустці лише двічі, а саме в травні 2023 коли зареєстрував шлюб з відповідачем та з 01.10.2023 по 10.10.2023, що підтверджується копією відпускного квитка ВЧ № [NUMBER] від 29.09.2023 за № 22996/6. Також позивач повідомляє, що перед відпусткою наприкінці вересня 2023 року сторони сильно посварилися згодом, приїхав у відпустку 01.10.2023 та не повідомив про те, що знаходиться у м. Горішні Плавні відповідача. Навесні 2024 від своїх друзів позивач дізнався, що відповідач вагітна та чекає на дитину. Зателефонував відповідачу і остання підтвердила, що давно має стосунки з іншим чоловіком та чекає від нього дитину. Приїхати своєчасно, тобто до реєстрації народження дитини, позивач не мав можливості, тому останнього було записано батьком дитини. Коли в липні 2024 позивач приїхав у відпустку сторони звернулися до органів РАЦС з метою виключення відомостей про позивача, як про батька дитини, та розірвання шлюбу, але за консультацію органів РАЦС стало відомо, що після реєстрації народження дитини все зазначене заможливо зробити виключно в судовому порядку, тому змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою суду від 18.11.2024 заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. Клопотання [PERSON] про призначення судово-медичної генетичної експертизи з використанням методів молекулярно - генетичного аналізу ДНК задоволено. 28.11.2024 від відповідача надійшла заява про визнання позову. 23.01.2025 від представника позивача надійшло клопотання про відновлення провадження. Ухвалою суду від 05.03.2025 провадження поновлено. Ухвалою суду від 09.04.2025 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Учасники справи у судове засідання повідомлені належним чином, не з`явились направили на адресу суду заяви про розгляд справи без їх участі. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та надавши їм правову оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, суд дійшов до висновку, що заява підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що між сторонами укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 9 на звороті). Також у матеріалах справи містяться копії документів, які підтверджують, що сторони припинили подружні відносини, спільне господарство не ведуть, миритись сторони не бажають, їх сім`я фактично розпалася, на що від відповідача надійшла заява про визнання позову (а.с. 19). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 статті 29 Цивільного кодексу України (зі змінами та доповненнями, далі по тексту ЦК України) передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.2 ст.154 Сімейного кодексу України (з наступними змінами та доповненнями, далі по тексту - СК України) батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Згідно ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» № 1871 від 05.11.2021, а саме ч. 1 ст. 3 (Мета декларування та реєстрації місця проживання (перебування) особи) декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється з метою: 1) створення умов для реалізації прав особи, зокрема виборчих прав, права на участь у місцевому самоврядуванні, на отримання соціальних, публічних послуг, у випадках, передбачених законом; 2) ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою; 3) використання знеособлених даних реєстрів територіальних громад для обґрунтованого розроблення органами державної влади та органами місцевого самоврядування програм економічного і соціального розвитку адміністративно-територіальних одиниць, визначення правомочності зборів жителів територіальної громади, для статистичних, наукових та інших потреб у визначених законом та актами Кабінету Міністрів України випадках. Частиною 2 і 3 статті 5 (Загальні вимоги до декларування та реєстрації місця проживання (перебування) особи) батьки або інші законні представники зобов`язані задекларувати або зареєструвати місце проживання (перебування) новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників. Частини 4 і 5 статті 7 (Декларування місця проживання особи) декларування місця проживання дитини віком до 14 років здійснюється одним із її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Згода іншого з батьків або законних представників дитини підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису відповідно до Закону України "Про особливості надання публічних (електронних публічних) послуг", або засвідчується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису нотаріуса. У разі якщо місце проживання батьків або інших законних представників дитини зареєстровано/задекларовано за однією адресою, згода іншого з батьків або законних представників не надається. Пункт 3 частини 1 статті 12 (Відмова у декларуванні або реєстрації місця проживання (перебування) особи) орган реєстрації відмовляє у внесенні до реєстру територіальної громади інформації про задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) особи у разі, якщо: особа подала документи або відомості, передбачені цим Законом, не в повному обсязі; Згідно з Постановою КМУ № 265 від 07.02.2022 затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування) відповідно до якого пункт 5 громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, які на законних підставах постійно або тимчасово проживають на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання та прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати/зареєструвати його. Іноземець чи особа без громадянства, які отримали довідку про звернення за захистом в Україні, можуть зареєструвати місце свого перебування в Україні. Батьки або інші законні представники зобов`язані задекларувати/зареєструвати місце проживання (перебування) новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. У разі коли особа, місце проживання якої задекларовано/зареєстровано, декларує або реєструє нове місце проживання з одночасним зняттям з попереднього місця проживання (перебування), заява про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання не подається. При цьому внесення змін до реєстру територіальної громади за попереднім місцем проживання здійснюється на підставі повідомлення органу реєстрації про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи із зазначенням дати зняття з місця проживання. Відповідно до пункту 16 цієї Постанови місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини.. Пункт 33 вказаної Постанови, передбачає, що подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згідно пункту 87 цієї ж Постанови зазначає, що орган реєстрації відмовляє в декларуванні/реєстрації місця проживання (перебування), знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі, коли: 1) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про обтяження щодо житла, яке особа декларує або реєструє як місце проживання (перебування), що стосуються заборони декларування/реєстрації місця проживання (перебування) у такому житлі, або перебування житла в іпотеці, довірчій власності як способу забезпечення виконання зобов`язань (у разі відсутності письмової згоди відповідного іпотекодержателя або довірчого власника на декларування/реєстрацію місця проживання); 2) відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не відповідають відомостям, зазначеним у поданих особою документах або даних; 3) особа не подала або подала не в повному обсязі необхідні документи або відомості; 4) у поданих особою документах або відомостях містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними (крім випадку, передбаченого пунктом 53 цього Порядку), або строк дії паспортного документа іноземця чи особи без громадянства, які на законних підставах проживають на території України, закінчився; 5) звернулася дитина віком до 14 років або особа, не уповноважена на подання документів; 6) житлу, в якому особа декларує або реєструє своє місце проживання (перебування), не присвоєна адреса у встановленому порядку; 7) за адресою житла, в якому особа декларує або реєструє своє місце проживання (перебування), наявний об`єкт нерухомого майна, який не належить до житла; 8) відомості реєстру територіальної громади щодо задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини віком до 14 років не відповідають відомостям, зазначеним у декларації (заяві), поданій стосовно дитини; 9) дані реєстру територіальної громади щодо задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини віком від 14 до 18 років не відповідають відомостям, зазначеним у декларації (заяві), поданій дитиною. Відповідно до cт.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року із змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст.122 СК України, дитина яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Згідно із положеннями ч.1 ч.2 ст.138 СК України жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», звернуто увагу суддів, що оспорити батьківство має право жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. При цьому відповідні вимоги жінки суд може задовольнити лише за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство. Згідно з п.п.20 п.1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Як вбачається з п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджені наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за № 55/18793 (далі по тексту Правила), рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису Відповідно до п.2.16.2 Правил за наявності рішення суду щодо оспорювання батьківства або материнства в актовому записі про народження дитини виправляються відомості, про які зазначено в рішенні суду В п.2.16.7 Правил зазначається, що на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Зі змісту п.2.8 Правил слідує, що внесення змін до актового запису про народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану України після вирішення судом питання щодо виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька. Так, згідно зі ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.4 ст.110 СК України чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу до досягнення дитиною одного року, якщо батьківство щодо неї визнане іншою особою або за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини. Частинами 3, 4 ст.56 СК України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. За положеннями ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (ч.2 ст.114 СК України). Аналізуючи вказані норми чинного законодавства, слід дійти висновку, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняться внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя тощо. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Враховуючи, вищевикладене та те, що відповідачем визнано позовні вимоги, що підтверджується матеріалами справи, а тому позовну заяву слід задовольнити повністю.

Outcome: approved