Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

У січні 2025 із позовом до суду звернулася Вінницька міська рада, яка просила визнати відумерлою спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , а саме квартиру [ADDRESS] та передати її у власність Вінницької міської територіальної громади в особі Вінницької міської ради. Мотивувала заявлені вимоги тим, що у 2013 році позивачем було прийнято рішення про передання [PERSON] однокімнатної квартири по [ADDRESS] з подальшою передачею житла, що вивільняється, а саме квартири [ADDRESS] . [PERSON] помер у 2013 році. За життя хоч він і відмовився від спірної квартири проте право власності за позивачем наразі не зареєстровано. Ухвалою суду від 15.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача користуючись ст. 43 ЦПК України у березні 2025 заявив клопотання про зміну предмету позову, яка судом прийнята. Згідно позову Вінницька міська рада просить визнати гр. [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Мотивувала заявлені вимоги тим, що у 2013 році позивачем було прийнято рішення про передання [PERSON] однокімнатної квартири по [ADDRESS] з подальшою передачею житла, що вивільняється, а саме квартири [ADDRESS] . 25.02.2013 року виконавчими органами Вінницької міської ради отримано зобов?язання від гр. [PERSON] (дочки гр. [PERSON] ), що діяла на підставі довіреності, щодо гарантування передачі у комунальну власність Вінницької міської територіальної громади квартири [ADDRESS] , протягом 6 місяців після надання квартири. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 30.09.2013 року речове право на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] було припинено на підставі заяви - відмови від права власності, що засвідчена приватним нотаріусом. Наразі [PERSON] зареєстрована у спірній квартирі, проте тривалий час там не проживає оскільки виїхала закордон, вказані обставини порушують права позивача і стали причиною звернення до суду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, суду надав заяву у якій просив розгляд справи здійснити у його відсутність, заявлені вимоги підтримав, проти заочного порядку вирішення спору не заперечував. Відповідачка у встановлений судом строк відзив не подала. Враховуючи неявку відповідачки, яка була належно повідомлена про місце, дату та час судового засідання та не повідомила про причини неявки, відсутність відзиву, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити рішення в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України). Суд дослідивши надані докази установив, Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 06.03.2013 року вирішено надати квартиру та видати ордер інвалідам Великої Вітчизняної війни 1 групи інвалідності згідно з додатком з подальшою передачею житла, що вивільняється в комунальну власність. Згідно списку громадян на заселення квартир в житловому будинку по [ADDRESS] такою особою на заселеня є [PERSON] . У 2013 році [PERSON] відмовився від належної йому квартири по [ADDRESS] , вказана відмова нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Майструк В.І. [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] . Згідно ухвали суду від 31.10.2024 установлено, що [PERSON] помер [INFO] . На підставі заяви його дочки [PERSON] про прийняття спадщини після смерті батька заведено спадкову справу №148/2014. Згідно акту №1 від 01.02.2024 [PERSON] зареєстрована проте протягом двох років по [ADDRESS] не проживає. Згідно акту №2 від 02.05.2025 [PERSON] зареєстрована проте протягом двох років по [ADDRESS] не проживає. Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно частини четвертої статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Пунктом 2 частини 3 даної норми також передбачено, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном,- протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності особи понад встановлених строків, здійснюється в судовому порядку (ст.72 ЖК України). Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування житловим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Якщо така особа була відсутня понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати її такою, що втратила право на жилу площу. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутній понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Члени сім`ї - особа, яка перебуває у шлюбі із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, та діти зазначеного суб`єкта до досягнення ними повноліття - незалежно від спільного проживання із суб`єктом; будь-які особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі; ( Закон України «Про засади запобігання і протидії корупції»). Отже, член сім`ї (у сімейно-правовому аспекті) - це особа, яка має тісний правовий зв`язок із сім`єю, що ґрунтується на шлюбі, спорідненні, усиновленні, інших формах влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, характеризується спільністю життя та інтересів, наявністю взаємних прав і обов`язків, передбачених сімейним законодавством. У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк. Суд дослідивши надані докази з урахуванням заявлених вимог з урахуванням порушення прав позивача приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на наступне. Відповідачка зареєстрована по [ADDRESS] , проте з 2022 року там не проживає, поважних причин її відсутності стороною відповідача не надано. Власник квартири [PERSON] , який є батьком відповідачки, у 2013 році відмовився від належної йому квартири по [ADDRESS] , вказана відмова нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Майструк В.І. Оскільки відповідачка тривалий час не проживає у спірній квартирі, тому суд вважає, що [PERSON] є такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 3028 грн в рахунок відшкодування сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved