Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПрАТ «ЦГЗК») та просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Криворізький гірничо-збагачувальний комбінат» на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок хронічного професійного захворювання, 400\~000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він, [PERSON] , протягом 23 років 1 місяця працював машиністом екскаватора (у кар`єрі) у ПрАТ «ЦГЗК». Умови його праці на даному підприємстві за даною професією відносилися: за рівнем вібрації (загальної) - до 3 класу 1 ступеня (шкідливі); за вмістом аерозолю переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони - до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); за рівнем шуму - до 3 класу 2 ступеня (шкідливі). За загальною оцінкою умови його праці відносилися до 3 класу 2 ступеня (шкідливі). 03.02.2019 позивачу було встановлено хронічне професійне захворювання: 1. Вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації з периферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з радикулярним синдромом на попереково-крижовому рівні (L5, S1), помірним порушенням біомеханіки хребта та больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ першого ступеня), остеоартроз дрібних суглобів кистей; 2. Сидеросилікоз першої стадії (t/t, 1/1, еm), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легенів першої стадії, група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня. Згідно з Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 04.03.2022, захворювання у нього виникло за наступних обставин: працюючи в Глеюватському кар`єрі машиністом екскаватора, він керував одноковшовим екскаватором під час виконання видобувних робіт, навантажував гірничу масу у технологічний автотранспорт, розробляв гірничу масу, здійснював селективну розробку забою. При цьому, внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, мавших місце порушень режимів експлуатації екскаваторів, підпадав під вплив підвищених рівнів виробничої загальної вібрації та підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Причинами виникнення в нього такого захворювання встановлені - вібрація загальна транспортно-технологічна та пил фіброгенної дії, які не відповідали санітарно-гігієнічним нормативам та стандартам праці, значно перевищували їх гранично допустимі рівні, чим відповідачем порушувалося законодавство України про охорону праці, зокрема, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці». При цьому слід зазначити, що позивача особисто та будь-кого іншого з працівників про невідповідність умов праці санітарно-гігієнічним нормативам та стандартам праці та про значне перевищення гранично допустимих рівнів шкідливих виробничих факторів роботодавець не інформував. У результаті отримання [PERSON] хронічних професійних захворювань, висновком обласної МСЕК №2, відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №060362 від 12.05.2022, йому безстроково було встановлено 40% втрати працездатності, з яких 25% по вібраційній хворобі та 15% по сидеросилікозу). Як наслідок, його здоров`ю було спричинено непоправної шкоди, яка має наслідки для життя, самопочуття та спричиняє незручності, фізичні та душевні страждання. У наслідок професійних хвороб у позивача мається постійний біль в області хребта, оніміння та судоми в ногах, кашель, задуха при помірному фізичному навантаженні, біль за грудиною, що супроводжується загальною слабкістю та головним болем. Наслідки профзахворювань суттєво погіршили його загальний стан здоров`я та змінили спосіб його життя, бо він змушений досить часто проходити курс лікування, обмежувати себе в рухах, оскільки різкі рухи та трохи підвищена фізична активність одразу впливають на самопочуття. Частий кашель, задишка позбавляють його нормального образу життя, активного спілкування з оточуючими, реалізації своїх здібностей, бажань. Ці обставини спричиняють йому моральні страждання. Професійні хвороби позначились і на його здібностях, бо йому не під силу важка чоловіча робота, не доступний активний відпочинок, зайняття спортом, навіть для підтримання тіла у формі, оскільки одразу він відчуває біль та задуху. Він мав інші плани на життя, але у зв`язку із захворюваннями, став особою з обмеженими можливостями, що впливає на його фізичний та психологічний стан. Таким чином, позивачу доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки порушені його нормальні життєві зв`язки, що викликає негативні емоції та переживання, суттєво позначається на психологічному стані. 28.11.2024 представником відповідача Бузівською Н.М. через систему «Електронний суд» скеровано до суду відзив на позов, в якому представник просить у позові [PERSON] до ПрАТ «ЦГЗК» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, в сумі 400\~000, 00 грн. - відмовити у повному обсязі, а в сумі 50 000 грн. - закрити провадження. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2025 справу №211/6851/24 розподілено на суддю Ніколенко Н.М. Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.01.2025 позовну заяву залишено без руху з пропозицією для позивача усунути недоліки позову (уточнення щодо прохальної частини позову). 20.02.2025 недоліки позивачем було усунуто, шляхом подання уточненого позову. Ухвалою суду від 01.04.2025 закрите підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, просив позов задовольнити. Представник відповідача Савальєва Т.Д. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, позов не визнала, з підстав викладених у відзиві. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] згідно відомостей трудової книжки у період з 26.04.1985 по 31.10.2019 працював у ПрАТ «ЦГЗК», з 01.09.1996 на посаді машиніста екскаватора (а.с. 9-14). Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22.06.1981 №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про охорону праці» визначено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Його дія поширюється на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності та видів діяльності, а також на всіх громадян, які працюють або залучені до праці на цих підприємствах. Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Забезпечення безпечних\~і нешкідливих\~умов праці\~покладається на\~роботодавця,\~крім випадків\~укладення між\~працівником та\~роботодавцем трудового\~договору про\~дистанційну роботу (частина друга статті 153 КЗпП України). 04.03.2022 комісією Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) відносно [PERSON] щодо його роботи на підприємстві відповідача (а.с. 15-19). За результатами якого встановлено, що причиною виникнення\~хронічного професійного\~захворювання (отруєння)\~у позивача\~є вібрація\~загальна транспортно-технологічна (еквівалентний корегований рівень віброприскорення на 3 дБ перевищував допустимий рівень та складав 62 дБ при гранично допустимому 59 дБ згідно ДСН 3.36.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації») та пил\~переважно фіброгенної\~дії (концентрація пилу з вмістом вільного кристалічного кремнію діоксиду (SiО2) від 10% до 70% у повітрі робочої зони перевищувала нормативне значення в 3,2 рази (6,44 мг/мЗ при ГДК 2,0 мг/м3) згідно до «Гігієнічних регламентів хімічних речовин у повітрі робочої зони», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.07.2020 №1596. Хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, мавших місце порушень режимів експлуатації екскаваторів, підпадання під вплив підвищених рівнів виробничої загальної вібрації та підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Діагноз: 1. Вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації з периферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з радикулярним синдромом на попереково-крижовому рівні (L5, S1), помірним порушенням біомеханіки хребта та больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ першого ступеня), остеоартрозу дрібних суглобів кистей. Т 75.2; 2. Сидеросилікоз першої стадії (t/t, 1/1, еm), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легенів першої стадії, група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня. J 62.8. За результати вказаного Акту, комісією МСЕК визначено ступень втрати професійної працездатності [PERSON] у відсотках, про що свідчить надана ним довідка Серія 12ААА №060362 від 12.05.2022, згідно якої позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності, з яких: 25% - вібраційна хвороба, 15% - сидеросилікоз, ступень втрати професійної працездатності встановлено з 02.05.2022 безстроково (а.с. 20). Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 №2 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяно працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілому у праві на отримання від підприємства грошової суми за моральну шкоду залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер. Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України). За змістом статті 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди. За таких обставин та з підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, суд вважає, що наявні правові підстави для відшкодування відповідачем моральної шкоди позивачу, з урахуванням глибини та тривалості його моральних страждань, яких він зазнав внаслідок втрати професійної працездатності, пов`язаної з виробництвом, оскільки працедавцем не було дотримано умови охорони праці та при визначенні суми моральної шкоди суд застосовує принцип розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12.07.2007). Суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує заявлений позивачем розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди, яку він оцінив у 400\~000 грн., період роботи позивача на підприємства відповідача, який становить більше 20 років, характер отриманих позивачем професійних захворювань, внаслідок чого останнім втрачено 40% професійної працездатності, а також вимоги розумності і справедливості, тому вважає за необхідне позов задовольнити частково в розмірі 150\~00 грн.; в іншій частині позов залишити без задоволення у зв`язку з необґрунтованістю. Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV ПК України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). Підпункт 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб, зокрема, юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу. Відповідно до статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків. Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. У пункті 163.1 статті 163 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України. Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту). Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16.01.2020 №466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23.05.2020, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Аналогічний правовий висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі №599/645/21 та зазначено про те, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже, вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Тому стягнення моральної шкоди проводиться без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Щодо клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі в частині пред`явленої вимоги в розмірі 50 000 грн. через визнання цієї суми відповідачем, суд на момент ухвалення рішення не має підстав для закриття провадження у справі, оскільки доказів перерахування на рахунок позивача вказаної суми відповідачем на надано. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI встановлено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Оскільки позивач при зверненні до суду із вимогами про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1\~211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial