Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 01 квітня 2025 року звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що із відповідачем [PERSON] зареєстрували шлюб 12 липня 2006 року у Галичанській сільській раді Горохівського району Волинської області, актовий запис №3. Позивач зазначає, що від спільного життя у сторін народилась троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що підставою для розірвання шлюбу стали тривалі напружені стосунки, втрата почуття довіри, турботи, підтримки, любові, поваги взаємодопомоги, і підтримки. На підставні викладеного позивач просить шлюб розірвати. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 02 квітня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Позивач в судове засідання не з`явилася, проте його представник у заяві до суду просить розгляд справи проводити у їх відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позов визнає повністю та не заперечує щодо його задоволення. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст.55 Сімейного кодексу України). Згідно положень ч.3 та ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Стаття 112 Сімейного кодексу України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що з 12 липня 2006 року сторони перебувають у зареєстрованому Горохівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим повторно виконавчим комітетом Галичанської сільської ради Горохівського району Волинської області складено, актовий запис №3 (а.с.6). У шлюбі у сторін народилась троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.7-9). Подружжя не підтримує шлюбно-сімейні відносини, втратили почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, мають протилежні погляди на шлюб та сім`ю, спільні інтереси відсутні. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Позивач у позовній заяві просить судові витрати залишити за ним, а тому суд вирішує не стягнути із відповідача судові витрати.

Outcome: approved