Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

Позиції позивача та відповідача, інших учасників справи. У січні 2025 року до Київського районного суду м.\~Одеси з позовом звернувся [PERSON] , поданим в його інтересах представником [PERSON] , до Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмету спору приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Алєксєєва Олена Олексіївна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті його діда [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті свого діда. Спадкова справа не заводилася, оскільки на час відкриття спадщини та в подальшому йому не було відомо ні про заповіт, ні про наявність у спадкодавця додаткового майна, яке підлягало успадкуванню. \~ \~ \~ \~За життя діда позивач мешкав в іншому місці (м.\~Чорноморськ Одеської області). Інколи приїздив до діда з бабою, які мешкали в [ADDRESS] та 6. Свій автомобіль дід продав. Також повідомив бабі про реалізацію машино-місця. Квартиру подарував позивачеві. Відтак у нього не було об`єктивних підстав уважати, що у спадкодавця на час відкриття спадщини у власності було майно, яке підлягало спадкуванню. \~ \~ \~ \~Тільки у грудні 2024 року, коли він разом з бабою переглядали документи, які залишилися після діда, виявили заповіт та свідоцтво про право власності на машино-місце. Він зразу ж звернувся до нотаріуса, однак останній відмовив йому у прийнятті спадщини у зв`язку з пропуском строку, що стало підставою для звернення з цим позовом до суду. Відзив до суду не надходив. Заяви та клопотання учасників справи. 24.02.2025 представником позивача заявлено клопотання про витребування інформації щодо наявності посвідченого заповіту, спадкового договору, заведеної спадкової справи та виданого свідоцтва про право на спадщину відносно спадкодавця, а також інформації щодо зареєстрованого за ним майна. Ухвалою суду від 24.02.2025 клопотання представника позивача задоволено. 05.03.2025 з Київської державної нотаріальної контори у м.\~Одеса до суду надійшла відповідь. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 29.01.2025 справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовчі судові засідання призначалися на 24.02.2025, 17.03.2025, 14.04.2025. Ухвалою суду від 14.04.2025 підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду на 30.04.2025. У судовому засіданні, 30.04.2025, представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача, належним чином повідомлений, не з`явився, про причини неявки не повідомив. Фактичні обставини справи. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд доходить висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 18.06.2022 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Одеса), підтверджено факт смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , актовий запис №\~6381 від 18.06.2022. Відповідно до укладеного заповіту [PERSON] від 04.02.2019, посвідченого приватним нотаріусом\~Одеського міського\~нотаріального округу\~Сизоненком Д.В.\~за реєстровим\~№\~133,\~спадкодавецьзаповів онуку [PERSON] , зокрема машино-місце [ADDRESS] . Належність вказаного машино-місця спадкодавцеві підтверджується свідоцтвом про право власності від 02.11.2006, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради; витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №\~12692400 від 29.11.2006, наданого Комунальним підприємством «Одеське МБТІ та реєстрації об`єктів нерухомості». Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання [PERSON] , останній з липня 2015 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а з грудня 2024 року перереєструвався за адресою: [ADDRESS] . Згідно з відповіддю Київської державної нотаріальної контори у м.\~Одеса №\~715/01-16 від 25.02.2025 на ухвалу суду про витребування документів установлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, спадковий договір ним не укладався, свідоцтво про право на спадщину відносно його майна не видавалося. Згідно з інформацією зі спадкового реєстру виявлено наявність заповіту від 04.02.2019 зі статутом чинний. Наразі єдиним спадкоємцем за заповітом є онук спадкодавця [PERSON] , [INFO] . Зі спадкової маси, яка залишилася після смерті [PERSON] , виявлено тільки машино-місце №\~ [NUMBER] , яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Алєксєєвої О.О. №\~24/01-16 від 20.01.2025, останньою було відмовлено позивачу в оформленні спадщини після смерті [PERSON] ,\~оскільки ним\~пропущено строк\~для прийняття\~спадщини.\~ Отже, з аналізу позовної заяви та наданих доказів випливає, що позивачем (спадкоємцем за заповітом) було пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця (діда), що стало підставою для відмови нотаріусом в оформленні спадкових прав позивача. Мотиви прийнятого рішення. Надаючи правову кваліфікацію встановленим обставинам, суд зазначає, що спірні правовідносини з приводу спадкування врегульовані положеннями Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1959 року (далі також Конвенція) та приписами ЦК України. При цьому, застосовуючи правові норми до спірних правовідносин та визначаючи їх зміст шляхом тлумачення, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (п.\~45, рішення ЄСПЛ від 06.12.2007, справа «Воловік проти України», заява №\~15123/03). Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.\~1 ст.\~2 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 1,\~2 ст.\~15 ЦК України). Відповідно до положень ст.\~41 Основного Закону України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цієї статті Конституції України кореспондуються із положеннями ст.\~1 Першого протоколу до Конвенції, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «власність», яке передбачене ч.\~1 ст.\~1 Першого Протоколу до Конвенції, має автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, воно охоплює певні інші права та інтереси, які не є обмеженими в розумінні Конвенції, зокрема, майнові інтереси спадкоємців на спадкове майно. Там, де майновий інтерес за своєю природою є вимогою, він може розглядатися як «майно» тільки тоді, коли він має достатню підставу у національному законодавстві або у разі встановлення такого інтересу остаточним судовим рішенням, яке може бути виконано (п. 59, рішення у справі «Грецькі нафтопереробні заводи «Стрен» і «Стратіс Андреадіс проти Греції» (Stran Greek Refineries and Stratis Andreadis v. Greece), від 09.12.1994, Серія А, №\~301-В, ст.\~84,). Відтак, майновий інтерес, який виражається у майнових вимогах спадкоємців, підлягає захисту із застосуванням правових стандартів, визначених ст. 6 Конвенції та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції в контексті права мирно володіти своїм майном та можливості його обмеження не інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами права. Згідно з положеннями книги шостої «Спадкове право» ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.\~1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.\~1217 ЦК України). Відповідно до ч.\~1, 2 ст.\~1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.\~3 ст.\~46 цього Кодексу). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.\~1218 ЦК України). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ч. 1, 2 ст.\~1258 ЦК України). Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч.\~1 ст.\~1267 ЦК України). Також, за правилами ст.\~1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст.\~1270 ЦК України). Згідно із ч.\~1 ст.\~1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч.\~3 ст.\~1272 ЦК України). Відтак, шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , 17.06.2022, закінчив свій перебіг 17.12.2022. Відповідно до п.\~24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відтак, правила ч.\~3 ст.\~1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними. У судовій практиці Верховного Суду поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України. Необізнаність спадкоємців про наявність заповіту також може бути визнана поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, виходячи з конкретних обставин справи. Визначаючи поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, суд також виходить із загальних засад цивільного законодавства, таких як розумність, добросовісність та справедливість. Отже, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першочергово, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Як установлено судом у цій справі, спадкоємець за заповітом [PERSON] та його дід [PERSON] мешкали в різних містах. На час смерті [PERSON] позивач не знав про наявність заповіту, складеного на його користь, а виявив його тільки з перебігом певного часу, переглядаючи у грудні 2024 року особисті документи діда за місцем проживання останнього. Також позивачеві не було відомо про наявність зареєстрованого на праві власності майна за спадкодавцем, оскільки за життя він не повідомляв про нього та відкрито ним не користувався. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право на «майно» повинно відповідати критеріям правомірності втручання в право особи. Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23.09.1982 у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність наявності в сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Саме «необхідність у демократичному суспільстві» обумовлюється причинами, які виправдовують таке втручання, мають бути «відповідними і достатніми» для такого втручання, а «нагальна суспільна потреба» пропорційна законній меті. Відтак, основоположним критерієм, за наявності перших двох, є дотримання пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу». При цьому особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Суд зауважує, що у цій справі позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом. Інші спадкоємці, які прийняли спадщину, відсутні. Отже відповідачем у справі визначено територіальну громаду в особі Одеської міської ради, як територіальний орган місцевого самоврядування. Будь-яких заперечень щодо надання додаткового строку позивачеві для прийняття спадщини від відповідача не надходило. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 06.09.2017 (справа №\~6-496цс17) під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно також ураховувати свободу заповіту як фундаментального принципу спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно. Дотриманням свободи заповіту в частині реалізації волі спадкодавця є забезпечення спадкоємцю можливості прийняти спадщину в порядку, встановленому чинним законодавством. Відтак суд, аналізуючи причини, які призвели до пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, приймає до уваги, що його перебіг припав на активну фазу бойових дій. 24.02.2022 на територію України почалося повномасштабне військове вторгнення Російської Федерації. На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №\~64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України №\~2102-IX від 24.02.2022, в Україні розпочав діяти воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє наразі. Міста Одеса та Чорноморськ з самого початку вторгнення піддавалися постійним обстрілам, що змусило частину населення вказаних міст виїхати у інші області України та за її межі. Указані факти є загальновідомими, отже згідно із приписами ч.\~3 ст.\~82 ЦПК України не потребують доказування. Указані обставини вплинули як на комунікацію між спадкоємцем та спадкодавцем за його життя (а також між родичами після його смерті), так і на виконання цивільно-правових обов`язків позивачем в подальшому. У контексті викладеного, суд також ураховує віддаленість місця проживання спадкодавця зі спадкоємцем, періодичність їхнього спілкування, замовчування спадкоємцем за життя наявність заповіту та відповідного майна, яке підлягало включенню до спадкової маси. Після виявлення заповіту та наявності спадкового майна, позивачем в розумні строки без невиправданої затримки були вчинені дії, направлені на прийняття спадщини. Указані обставини, на стороні позивача, суд визнає поважними, які об`єктивно та істотно завадили прийняти спадщину вчасно. Водночас, суд зауважує, що позбавлення позивача права на успадкування майна після смерті свого діда та ненадання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за наявності поважних причин його пропуску, та з огляду на свободу заповіту як фундаментального принципу спадкового права, буде вважатися невиправданим втручанням держави у право позивача мирно володіти майном, яке підлягає успадкуванню. З урахуванням викладеного, надання позивачеві додаткового строку для належного оформлення спадкових прав, буде найбільш ефективним способом захисту невизнаних\~прав позивача, відповідатиме принципам розумності, добросовісності та справедливості. Висновки суду. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.\~1 ст.\~76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 4 ст.\~82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1, 2 ст. 13, ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України). Проаналізувавши позовну заяву та надані позивачем докази на її підтвердження у поєднанні із застосованими нормами права, враховуючи мотиви, покладені в основу рішення, суд доходить висновку, що позивачем доведено перед судом належними та допустимими доказами поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті свого діда, що дає суду підстави для поновлення порушених/невизнаних прав позивача шляхом надання йому додаткового строку для прийняття спадщини протягом 3 місяців, який, на переконання суду, буде достатнім, для поновлення своїх спадкових прав. Іншого перед судом не доведено. Судові витрати. Згідно з ч.\~1,\~2 ст.\~141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved