Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

У липні 2024 року\~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Просив розірвати шлюб з [PERSON] зареєстрований 10 серпня 2022 року Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 864. В обґрунтування поданого позову зазначено, що 10 серпня 2022 року між сторонами укладено шлюб. З відповідачем припинені шлюбні відносини, спільне проживання та ведення спільного господарства не ведуть. Не проживають з квітня 2024 року, причиною розпаду сім`ї послужили ті обставини, що під час спільного проживання між ними виявилась психологічна несумісність та повна відсутність взаєморозуміння, систематичне вживання відповідачем алкогольних напоїв та наркотичних засобів, невиконання материнських обов`язків призвело до постійного виникнення між ними сварок та суперечок. Шлюб між ними носить формальний характер, а тому збереження шлюбу буде суперечити їхнім спільним інтересам. Від шлюбу мають дитину: [PERSON] , [INFO] . Зазначено, що рішення про розірвання шлюбу є остаточним, тому просив не надавати строк на примирення.\~\~ Ухвалою судді від 23 вересня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Ухвалою суду від 11 березня 2025 року надано строк для примирення та зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 07 травня 2025 року провадження по справі поновлено. Позивач у судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача, адвокат Прибора І.І. у судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечив проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 1, ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За правилами ч. 2, ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Судом установлено, що 10 серпня 2022 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований шлюб Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №864. Вказане підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають дитину: [PERSON] , [INFO] . Відповідно до позовної заяви спільне життя у сторін не склалось, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин з квітня 2024 року, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини. На теперішній час між сторонами відсутні почуття любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, те що є моральною основою шлюбу. Подальше спільне життя і збереження шлюбу немає сенсу. Шлюб носить формальний характер, сім`я фактично розпалася, що має наслідком необхідності юридичного оформлення розлучення. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною 1 статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Дані положення узгоджуються з ч. 1, 2 ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, де зазначено, що чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного з подружжя є проявом принципу свободи шлюбу та рівності подружжя, закріпленого ст. 51 Конституції України та ст. 16 Загальної декларації прав людини. Так як укладення шлюбу здійснюється вільно та добровільно, то ніхто не може бути примушений до збереження подружніх відносин, якщо їх основа втрачена. Відповідно до ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Відповідно до ст.7 Сімейного Кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до вимог ст. 55 Сімейного Кодексу України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги обставини життя подружжя, відсутність згоди позивача на примирення, суд дійшов висновку, що шлюб на підставі ст.112 Сімейного Кодексу України належить розірвати, оскільки шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та дитини, що має істотне значення у даній справі. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу, що є неприпустимим. Суд, вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач, скористався даним правом та звернувся до суду з вказаним позовом. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного та

Outcome: approved