Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

У лютому 2025 року [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 серпня 2015 року, від шлюбу дітей не мають, спільне сімейне життя з [PERSON] не склалося, через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, сторони не ведуть спільного господарства, а тому позивач просить шлюб розірвати. Ухвалою судді від 27 лютого 2025 року було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 03.04.2025 [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, судові витрати просив залишити за собою. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі,\~ відзиву, заяв чи клопотань про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило та відповідно до положень ст.128,130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлена належно про розгляд справи. На підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони 06 серпня 2015 року зареєстрували шлюб, у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1064 (а.с.8). Від шлюбу дітей не мають.\~ Наведене підтверджується матеріалами справи. Зі змісту позовної заяви вбачається, що сторони припинили подружні відносини, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбно-сімейних відносин. Позивач зазначив, що збереження сім`ї неможливе і дане суперечить його інтересам, сім`я розпалася остаточно, шлюб існує формально. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частина 2 ст. 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до норми вказаної статті, при розірванні шлюбу кожен із подружжя має право зберегти спільне прізвище або відновити дошлюбне. Це право може бути реалізоване лише у момент припинення шлюбу у разі його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію позивача щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить інтересам позивача. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Після розірвання шлюбу прізвище відповідача залишити\~ « [PERSON] ». Позивач не ставить вимогу про стягнення судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved