Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди та просить стягнути з відповідача 1 на свою користь 10 273,67 грн. страхового відшкодування, пеню в розмірі 510,88 грн., 3% річних у розмірі 58,95 грн., інфляційні витрати в сумі 154,11 грн., стягнути з відповідача 2 на свою користь різницю страхового відшкодування в розмірі 15 610,87 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн., витрати, понесені на послуги оцінювача, в розмірі 4 500,00 грн. В обгрунтування позову зазначає, що 02.04.2024р. о 17 год. 20 хв. у м. Києві по Наддніпрянському шосе - Південний міст відповідач 2, керуючи транспортним засобом марки Fiat, д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху в межах дозволеної, при виникненні перешкоди не вжив заходів для зменшення швидкості та зупинки транспортного засобу, в результаті чого здійснив наїзд на транспортний засіб марки Renualt, д.н.з. [NUMBER] , який був під керування водія [PERSON] , у результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Винного у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнано [PERSON] за постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 27.05.2024р. у справі №752/7690/24. Цивільно-правова відповідальністю відповідача 2 застрахована в ТДВ «Страхова група «Оберіг» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №СА/0113312. Відповідач 1 виплатив позивачу страхове відшкодування в розмірі 149 726,33 грн. У свою чергу, позивач здійснив замовлення звіту про оцінку колісного транспортного засобу, за яким ринкова вартість КТЗ на дату оцінки становить 215 694,45 грн., ринкова вартість КТЗ на дату пошкодження - 40 083,58 грн. За таких обставин, як зазначає позивач, та згідно п. 30.1. ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», автомобіль позивача вважається фізично знищеним, а, отже, залишок недоплаченого відповідачем 1 страхового відшкодування складає 10 273,67 грн. та підлягає до стягнення з відповідача 1 з урахуванням пені, 3% річних та інфляційних витрат. Крім того, згідно ст. 1194 Цивільного кодексу України з відповідача 2 підлягає до стягнення 15 610,87 грн. До того ж позивач вказує, що матеріальна шкода заподіяла йому переживання, душевні та психологічні страждання, яких позивач зазнав у зв`язку з пошкодженням свого майна. Позивачу довелося вживати додаткових заходів для вирішення питання щодо відшкодування шкоди із страхової компанії та відшкодування шкоди з відповідача 2, такі додаткові заходи порушували нормальний ритм життя та впливали на емоційний стан, у зв`язку з цим заявлені вимоги про стягнення з відповідача 2 моральної шкоди. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 04.12.2024р. відкрито провадження в даній справі, постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Ухвалою від 14.03.2025р. відзив відповідача [PERSON] повернуто судом. Повторно відзив від [PERSON] не надходив. Також відзиву не направлено до суду і відповідачем 1. 31.03.2025р. від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі в частині заявлених вимог до відповідача 1 у зв`язку з відсутністю предмету спору. Позивач вказує, що підставою для закриття провадження у справі в частині заявлених вимог є домовленість з відповідачем 1 про мирне врегулювання спору. Разом з тим, позивач вказав, що підтримує позовні вимоги до відповідача 1 [PERSON] та просить стягнути з нього 15 610,87 грн. різницю страхового відшкодування, моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн., витрат на послуги експерта та складання звіту в розмірі 4 500,00 грн. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. Щодо заяви позивача про закриття провадження у справі стосовно вимог до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг». Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У статті 12 ЦПК України зазначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Так, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. За змістом цивільного процесуального законодавства під предметом спору розуміється об`єкт спірних правовідносин тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем. Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.09.2021р. у справі №638/3792/20. Предметом розгляду в даній справі є, в тому числі, вимоги до відповідача 1 про стягнення залишку страхового відшкодування та нараховані на заборгованість пеня, 3% річні, інфляційні витрати. Позивач зазначає, що між ним та відповідачем 1 досягнуто домовленості про врегулювання спору, що свідчить про те, що між сторонами не залишилося неврегульованих питань. Зважаючи на встановлені вище обставини, суд дійшов висновку про відсутність предмету спору в даній справі в частині вимог до відповідача 1 на час ухвалення судового рішення, що є підставою для закриття провадження у справі в цій частині. Щодо вимог до відповідача 2. 02.04.2024р. о 17:20 водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Fiat, державний номерний знак [NUMBER] , у м. Києві по Наддніпрянському шосе - Південний міст, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху в межах дозволеної, при виникненні перешкоди не вжив заходів для зменшення швидкості та зупинки транспортного засобу, в результаті чого здійснив наїзд на транспортний засіб Renault, д.н.з [NUMBER] , який був зупинений під керуванням [PERSON] , спричинивши дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої транспортні засоби отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками. Своїми діями водій [PERSON] порушив п. «б» п. 2.3., 12.1., 12.3. Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Зазначені обставини встановлені постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 27.05.2024р. у справі №752/7690/24, за якою [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Fiat, д.н.з. [NUMBER] , на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «Оберіг» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії СА №000113312. За вказаним полісом ліміт за шкоду майну становить 160 000,00 грн., франшиза - 0,00. Позивач, як потерпіла в ДТП особа, звернувся до ТДВ «СГ «Оберіг» із заявою на виплату страхового відшкодування. 23.08.2024р. відповідачем 1 складено страховий акт №49205/1, яким визначено суму страхового відшкодування в розмірі 149 726,33 грн., що була сплачена позивачу. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, згідно Звіту №02/24.04.24 про оцінку вартості матеріального збитку від 11.04.2024р., виготовленого на замовлення позивача, ринкова вартість КТЗ (Renault Kangoo, р.н. [NUMBER] ) до пошкодження - 215 694,45 грн., вартість відновлювального ремонту КТЗ - 356 311,43 грн., ринкова вартість КТЗ після пошкодження - 40 0083,58 грн., вартість матеріального збитку - 215 694,45 грн. Згідно із частинами першою, другою статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату в межах страхової суми відповідно до цього Закону. Частина 1 ст. 18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні. Статтею 26 Закону визначено, що у разі заподіяння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди майну потерпілої особи такій особі відшкодовуються матеріальні збитки, пов`язані з: пошкодженням чи знищенням транспортного засобу потерпілої особи; пошкодженням чи знищенням дороги, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; пошкодженням чи знищенням іншого майна потерпілої особи, крім випадків, передбачених пунктом 6 частини першої статті 30 цього Закону; проведенням робіт, необхідних для врятування потерпілих осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; пошкодженням транспортного засобу внаслідок його використання для доправлення потерпілої особи до закладу охорони здоров`я, у тому числі забрудненням салону такого транспортного засобу; доставкою (транспортуванням), зокрема з використанням спеціального автомобіля-евакуатора, пошкодженого транспортного засобу потерпілої особи з місця дорожньо-транспортної пригоди, якщо такий транспортний засіб не може рухатися самостійно. Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону страхова (регламентна) виплата у разі пошкодження транспортного засобу розраховується як сума документально підтверджених витрат, пов`язаних із: відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу, включаючи пошкодження, зроблені умисно для врятування потерпілих осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у порядку, визначеному частинами другою і третьою цієї статті; евакуацією (доставкою) транспортного засобу в межах 150 кілометрів (якщо інша відстань не погоджена між страховиком (МТСБУ) та потерпілою особою) від місця дорожньо-транспортної пригоди на території України до місця проживання потерпілої особи або до місця стоянки на території України, або до місця здійснення відновлювального ремонту на території України, а також від місця проживання потерпілої особи або місця стоянки на території України до місця здійснення відновлювального ремонту на території України; оплатою послуг стоянки, якщо транспортний засіб з поважних причин необхідно перемістити на стоянку, але не більше ніж до дати отримання страхової виплати. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 28 Закону транспортний засіб вважається знищеним, якщо вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу станом на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, страхова (регламентна) виплата розраховується як сума: матеріальних збитків, що визначаються як різниця між ринковою вартістю транспортного засобу на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та після пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; документально підтверджених витрат, пов`язаних з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання потерпілої особи або до місця стоянки такого транспортного засобу на території України. Таким чином, у силу норм Закону та виходячи із звіту від 11.04.2024р., транспортний засіб Renault Kangoo, р.н. [NUMBER] , є знищеним, а, отже, матеріальний збиток у даному випадку визначається за ч. 2 ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто наступним чином: 215 694,45 грн. - 40 083,58 грн. = 175 610,87 грн. За статтею 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). За таких обставин, виходячи з того, що міра відповідальності відповідача 1 згідно полісу, укладеного з відповідачем 2, за шкоду, завдану майну, складає 160 000,00 грн., відповідач 2 на підставі положень 1194 Цивільного кодексу України має відшкодувати потерпілій в ДТП особі, тобто позивачу, 175 610,87 грн. - 160 000,00 грн. = 15 610,87 грн. Крім того, позивачем заявлено про стягнення з відповідача 2 моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. Частиною 1 статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 цієї статті визначено, що моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, кріп випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Таким чином, ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. Позивач зазначив, що матеріальна шкода заподіяла йому переживання, душевні та психологічні страждання, йому довелося вживати додаткових заходів для вирішення питання щодо відшкодування шкоди із страхової компанії та відшкодування шкоди з відповідача 2, такі додаткові заходи порушували нормальний ритм життя та впливали на емоційний стан. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивач зазнав душевних страждань, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, вирішенням питання щодо відшкодування шкоди, що призвело до зміни способу життя, необхідності докладати додаткові зусилля з метою відновлення свого порушеного права, а тому суд приходить до висновку про необхідність відшкодування за рахунок винної в ДТП особи моральної шкоди в розмірі 3 000,00 грн. Також підлягають стягненню з відповідача 2 витрати за послуги експерта щодо складання звіту про оцінку вартості матеріального збитку в розмірі в розмірі 4 500,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №02/24.04.24. Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог до відповідача 2 в повному обсязі. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача 2 на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 678,27 грн.

Outcome: partial