Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" Дідух Є.О. звернувся до суду зпозовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 9 грудня 2023 року між ТОВ "Лінеура Україна" та [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту N 4205374. Відповідач отримав кредит у розмірі 24 500 гривень строком на 360 днів шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «ПУМБ», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2 % від суми кредиту за кожен день користування у період з 9 грудня 2023 року по 26 липня 2024 року по 2 % від суми кредиту за кожен день користування, що становить 113\~090,00 грн. 26 липня 2024 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "Українські фінансові операції" було укладено договір факторингу N 26/07/2024, відповідно до умов якого право вимоги за договором N 4205374 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 9 грудня 2023 року перейшло до позивача. Таким чином, на думку позивача, ТОВ "Українські фінансові операції" наділено правом грошової вимоги до відповідача. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за користування кредитом станом на 26 липня 2024 року відповідно до розрахунку заборгованості становить 137 590,00 грн, з яких тіло кредиту 24 500,00 грн, заборгованість за процентами 113 090,00 грн. Крім того, оскільки станом на дату укладення договору факторингу строк дії Договору № 4205374 не завершився, позивач продовжив нарахування відсотків за користування кредитними коштами в період з 26 липня 2024 року по 3 грудня 2024 року, що становить 63 700,00 грн. Тому загальний розмір заявлених позовних вимог становить 201 290,00 грн.. Ухвалою суду від 9 січня 2025 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 14 годину 00 хв 10 лютого 2025 року, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів з AT "ПУМБ". 22 січня 2025 року від AT "ПУМБ" надійшла інформація, яка витребовувалась судом. Представник позивача 7 лютого 2025 року подав заяву про слухання справи без його участі. В судове засідання, призначене на 10 лютого 2025 року, позивач та відповідач не з`явилися, розгляд справи було відкладено на 24 лютого 2025 року. Представник позивача 24 лютого 2025 року подав заяву про слухання справи без його участі. В судове засідання, призначене на 24 лютого 2025 року, позивач та відповідач не з`явилися. Ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 24 лютого 2025 року постановлено відкласти ухвалення та проголошення судового рішення строком на два дні, тобто до 26 лютого 2025 року. Ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 26 лютого 2025 року постановлено, що судовий розгляд у цивільній справі необхідно поновити для додаткового з`ясування обставин, що мають значення для справи, зокрема, розміру кредитних коштів, наданих відповідачу, враховуючи дані, що різняться, які містяться в матеріалах справи. Ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 26 лютого 2025 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін до розгляду справи у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, призначено підготовче судове засідання на 18 березня 2025 року. 14 березня 2025 року представник позивача подав клопотання про долучення доказів по справі. Підготовче судове засідання, призначене на 18 березня 2025 року, не відбулось через тимчасову втрату головуючою суддею працездатності, його було відкладено на 23 квітня 2025 року. Ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 23 квітня 2025 року закрито підготовче засідання по справі та призначено справу до розгляду по суті на 8 травня 2025 року. В судове засідання, призначене на 8 травня 2025 року, сторони не з`явилися, які були належним чином повідомленими про дату і час судових засідань. Відповідач також не подав суду відзиву на позов. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. 9 грудня 2023 року між ТОВ "Лінеура Україна" та [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту N 4205374. Відповідач отримав кредит у розмірі 22 000 гривень строком на 360 днів шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «ПУМБ», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2 % від суми кредиту за кожен день користування у період з 9 грудня 2023 року по 26 липня 2024 року по 2 % від суми кредиту за кожен день користування, що становить 113\~090,00 грн. 10 грудня 2023 року між ТОВ "Лінеура Україна" та [PERSON] було укладено додатковий договір до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту N 4205374, згідно умов якого відповідач додатково отримав кредит в розмірі 2 500,00 грн на тих самих умовах, відтак загальна сума кредиту склала 24\~ 500,00 грн, Кредитні кошти були перераховані відповідачу 9 грудня 2023 року та 11 грудня 2023 року відповідно на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ "ПУМБ". Вказане також підтверджується випискою з карткового рахунку платіжної карти № [NUMBER] , наданої банком на підставі ухвали суду. 26 липня 2024 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "Українські фінансові операції" було укладено договір факторингу N 26/07/2024, відповідно до умов якого право вимоги за договором N 4205374 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 9 грудня 2023 року перейшло до позивача. У зв`язку з порушеннями зобов`язань відповідача за розрахунком первісного кредитора станом на 26 липня 2024 року відповідно до розрахунку заборгованості становить 137 590,00 грн, з яких тіло кредиту 24 500,00 грн, заборгованість за процентами 113 090,00 грн. 26.07.2024 між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "Українські фінансові операції" було укладено договір факторингу N 26/07/2024, відповідно до умов якого та згідно з витягом з реєстру боржників до вказаного договору, право вимоги за договором N 4205374 від 9 грудня 2023 року перейшло до позивача. Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом Між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно із ст.\~202\~ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до приписів ст.\~205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ст. 207 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода. Відповідно до ст.\~13\~Закону України\~"Про\~споживче кредитування" договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3\~Закону України\~"Про\~електронну комерцію" електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із пунктом 6 частини 1 статі 3 Закону України "Про електронну комерцію"\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Як встановлено судом та не заперечується сторонами між ТОВ "Лінеура Україна", право вимоги від якого перейшло до позивача, та відповідачем було укладено договір споживчого кредиту у електронній формі шляхом підписання електронним підписом. Відповідно до ч. 1 ст.\~1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Судом встановлено, що ТОВ "Українські фінансові операції" є новим кредитором за кредитним договором N 4205374 від 9 грудня 2023 року. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із частиною 1 статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, проценти, які є предметом даного спору, нараховані первісним кредитором та фактором в межах строку дії кредитного договору на підставі частини першої статті 1048\~ЦК України за правомірне користування [PERSON] кредитними коштами. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки відповідач не дотрималався умов, передбачених договором 4205374 від 9 грудня 2023 року та допустилав заборгованість. Розподіл судових витрат Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2 422,40 грн та витрат на правову допомогу. Оскільки позовні вимоги підлягає задоволенню в повному обсязі, суд, з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України, вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати зі сплати судового збору в повному обсязі. Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, аналізуючи норми ЦПК України щодо визначення розміру судових витрат та їх розподілу між сторонами можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: І) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Верховний Суд в Постанові від 10.06.2021 року по справі №820/479/18 зазначив, що як вказано в Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268). На підтвердження надання правової допомоги позивачем надано суду Договір про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року, заявку № 6541 на виконання доручення до Договору № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року, Акт № 6541 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року. Суд зазначає, що надання доказів про факт та розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі №910/12876/19. Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Аналогічні висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04.10.2021 № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19, від 17.01.2024 у cправі №910/2158/23. Отже, враховуючи особливості предмета спору, незначну складність справи, а також той факт, що представник позивача не взяв участі в жодному судовому засіданні, виходячи з критеріїв виправданості витрат, розумності їх розміру та співмірності з позовом та складністю справи, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

Outcome: approved