Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

18.03 2025 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулося до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №2038972408 від 11.02.2022 року в сумі 48 469,37 грн. Крім того просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 9 200,00 грн. та сплачений судовий збір. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 11.02.2022 року між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту №2038972408, відповідно до умов якого АТ «ОТП БАНК» за умовами якого банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби з фіксованою ставкою 0,01% за користування кредитом. Загальний розмір кредиту 48 460,00 грн. На виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, банком було видано кредит, в свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно детального розрахунку заборгованості станом на 21.06.2024 рік загальний розмір заборгованості становив 48 469,37 грн., яка складалась з тіла кредиту в розмірі 48 460,00 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 9,37 грн. 21.06.2024 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідачки. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором №2038972408 від 11.02.2022 року. Ухвалою суду від 25.03.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження, без виклику (повідомлення) сторін передбаченого статтями 274, 279 ЦПК України. До суду представник позивача не з`явився, в прохальній частині просив розгляд справи проводити без його участі, також зазначив, що він не заперечує проти заочного рішення у справі. Відповідач відзиву на позов, заперечень або клопотань до суду не надав. Копія ухвали про відкриття провадження та копія позовної заяви з додатками надсилалася на останнє відоме місце мешкання відповідачки та повернулася до суду з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання». Таким чином, враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 11.02.2022 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №2038972408, на підставі якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, загальний розмір кредиту 48 460,00 грн., відповідно до умов п. 1.1 Розділу 1 Кредитного договору. Дата остаточного повернення кредиту - 11 лютого 2024 (п.п. 1.1. Кредитного договору). Строк, на який надається кредит, становить визначений графіком платежів. П.п. 1.3 Розділу 1 Кредитного договору визначена фіксована процентна ставка у розмірі 0,01 % річних. Також, 11.02.2022 року [PERSON] підписала Паспорт споживчого кредиту, Додаток 1 до Паспорту споживчого кредиту - Орієнтовний Графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту, Анкету-Заяву на отримання кредиту від 11.02.2022 року, а отже прийняла пропозицію банку та ознайомилася з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, що засвідчено власним підписом відповідачки. За п.3 Договору, датою (моментом) надання Банком та отримання Позичальником Кредиту вважається дата підписання Позичальником Кредитного договору. Кредит надається шляхом видачі суми кредиту у вигляді готівкових коштів через касу банку. На виконання умов вищевказаного Договору про споживчий кредит Банк свої зобов`язання щодо надання кредиту виконав повністю. Факт користування кредитними коштами підтверджується випискою з особового рахунку про рух коштів на картковому рахунку за період з 11.02.2022 року по 13.02.2024 рік. Відповідач своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість. За наданим позивачем Розрахунком заборгованості станом на 21.06.2024 рік за кредитним договором №2038972408 від 11.02.2022 року заборгованість [PERSON] становить 48 469,37 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту 48 460,00 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом 9,37 грн. 21.06.2024 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу про відступлення прав вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, що підтверджується копіями договору факторингу № 21/06/24 та додатку № 1 до договору факторингу № 21/06/24 від 21.06.2024 року. Таким чином ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором №2038972408 від 11.02.2022 року. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач висував заперечення проти вимог нового кредитора у зобов`язаннях відповідно до статті 518 ЦК України. На підставі ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 617 ЦК України, відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Враховуючи надані позивачем докази переходу прав вимоги за договором №2038972408 від 11.02.2022 року, суд дійшов висновку, що позивач набув права вимоги до [PERSON] в обсязі, визначеному вказаним договором, а саме у розмірі заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 48\~469,37 грн., що утворилась станом на 21.06.2024 року. Таким чином, позовні вимоги ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» про стягнення заборгованості з відповідачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання судових витрат слід вирішити у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, стягнувши судовий збір в розмірі 3 028 грн. з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. На підтвердження понесених витрат, пов`язаних з правничою допомогою, позивачем додано копії: договору про надання юридичних послуг №03-07/24 від 03.07.2024 року, акту №1 приймання передачі наданих послуг від 15.07.2024 року, платіжну інструкцію №4955 від 01.10.2024 року про сплату юридичних послуг на суму 9 200 грн. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268). Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial