Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

11 вересня 2024 року до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] та Краматорської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, про визнання права власності. Справу згідно автоматизованої системи «Д-3» було розподілено до провадження судді Бойка О.М. Ухвалою суду від 13 вересня 2024 року справу було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. В позовній заяві просить суд: визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] право власності на побудований нею будинок, розташований за адресою [ADDRESS] , загальна площа 82,5 м2, житлова площа 34,4 м2, допоміжна площа 48,1 м2. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що [PERSON] з метою будівництва житлового будинку за договором купівлі продажу від 25.04.2013 року №2-1830 придбала у [PERSON] земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вказаного договору відчужувана земельна ділянка оглянута Покупцем. Недоліків, які перешкоджають використанню земельної ділянки за цільовим призначенням на момент огляду не виявлено. Будь-які будівлі, споруди або інші об`єкти нерухомого майна на земельній ділянці відсутні. Відомості про придбання та реєстрація права власності на земельну ділянку внесені до ДРРП. Управлінням містобудування та архітектури Краматорської міської ради Позивачці виданий будівельний паспорт № [NUMBER] від 07.05.2014 року на будівництво житлового будинку по [ADDRESS] . В 2021 році Позивачкою на придбаній земельні ділянці був побудований одноповерховий будинок загальною площею 82,5 м2, житлова площа 34,4 м2, нежитлова (допоміжна) площа 48,1 м2, що підтверджується Витягом з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 24.12.2021р. вх.№ІУ101211224829. 30.11.2021 року за замовленням Позивачки виготовлений технічний паспорт будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] з наступними характеристиками: - одноповерховий; - кількість житлових кімнат 3 шт.; - загальна площа 82,5 м2, житлова площа 34,4 м2, допоміжна - 48,1 м2. Для держаної реєстрації права власності на вказаний будинок 30.12.2021р. Позивачка звернулась до Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Рішенням від 05.01.2022р. №62742374 відмовлено у державній реєстрації права власності у зв`язку із наявними суперечностями між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяження. Причиною відмови є те, що відповідно до інформації з ДРРП земельна ділянка площею 0,0811 га (кадастровий номер 1412945600:00:003:0018) за адресою [ADDRESS] на праві приватної власності належить Позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 25.04.2013р. №2-1830. В той же час в ДРРП містяться відомості про зареєстроване за [PERSON] право власності на будинок, розташований за адресою [ADDRESS] загальною площею 39,4 м2, житловою площею 19,0 м2. Відповідно до договору купівлі-продажу ВАК №159975, від 08.05.2003р. Перша краматорська ДНК №1-4034 будинок, розташований за адресою [ADDRESS] належав [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 22.08.2008р. №1-1754 [PERSON] купила у [PERSON] будинок та земельну ділянку що розташовані по [ADDRESS] . Відповідно до Звіту про грошову оцінку земельної ділянки за адресою [ADDRESS] від 24.03.2011 року (замовник [PERSON] ) зазначено, що оцінювана ділянка має наступні параметри: - площа 811 м2; - щільність забудови 0%, що підтверджує відсутність будинку загальною площею 39,4 м2, житловою площею 19,0 м2 на вказаній ділянці. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.03.2011р. №1-2266 (посвідчений державним нотаріусом Першої Краматорської ДНК Уваровою Г.І.) [PERSON] купив у [PERSON] земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки. З довідки БТІ м. Краматорська від 14.02.2011р. вих. №302 вбачається, що на момент укладення договору купівліпродажу від 25.03.2011р. на земельній ділянці відсутні житловий будинок та надвірні споруди. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.04.2013р. №2-1830 (посвідчений державним нотаріусом Першої Краматорської ДНК Фареник О.О.) [PERSON] купила у [PERSON] земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] , що підтверджується копіями договору купівлі-продажу земельної ділянки, Державного акту на право власності на земельну ділянку. Таким чином, позивачка зазначає, що вже при укладенні договору купівлі-продажу в 2011р. житловий будинок на земельній ділянці, розташованій по [ADDRESS] був відсутній, що підтверджується копією довідки БТІ м. Краматорська від 14.02.2011р. вих. №302 та Звітом про грошову оцінку земельної ділянки від 24.03.2011р. Тобто, на момент придбання Позивачкою вказаної земельної ділянки будинку на ній вже не було і земельна ділянка придбавалась саме з метою будівництва нового будинку. Наявність зареєстрованого права власності [PERSON] на будинок за адресою [ADDRESS] , який фактично зруйнований перешкоджає Позивачці зареєструвати право власності на новозбудований будинок. У судове засідання представник позивача адвокат Бєлостоцька А.В. підтримала вимоги позовної заяви та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась. Надала заяву в якій позовні вимоги не заперечує та просить суд розгляд справи проводити у її відсутність. Представник відповідача - Краматорської міської\~Військово-цивільної\~адміністрації Донецької\~області в\~місті Краматорську у судове засідання не з`явився, клопотань не надав. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши наданні докази, суд встановив, що [PERSON] з метою будівництва житлового будинку за договором купівлі продажу від 25.04.2013 року №2-1830 придбала у [PERSON] земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вказаного договору відчужувана земельна ділянка оглянута Покупцем. Недоліків, які перешкоджають використанню земельної ділянки за цільовим призначенням на момент огляду не виявлено. Будь-які будівлі, споруди або інші об`єкти нерухомого майна на земельній ділянці відсутні. Відомості про придбання та реєстрація права власності на земельну ділянку внесені до ДРРП. Управлінням містобудування та архітектури Краматорської міської ради Позивачці виданий будівельний паспорт № [NUMBER] від 07.05.2014 року на будівництво житлового будинку по [ADDRESS] . В 2021 році Позивачкою на придбаній земельні ділянці був побудований одноповерховий будинок загальною площею 82,5 м2, житлова площа 34,4 м2, нежитлова (допоміжна) площа 48,1 м2, що підтверджується Витягом з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 24.12.2021р. вх.№ІУ101211224829. 30.11.2021 року за замовленням Позивачки виготовлений технічний паспорт будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] з наступними характеристиками: - одноповерховий; - кількість житлових кімнат 3 шт.; - загальна площа 82,5 м2, житлова площа 34,4 м2, допоміжна - 48,1 м2. Для держаної реєстрації права власності на вказаний будинок 30.12.2021р. Позивачка звернулась до Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Рішенням від 05.01.2022р. №62742374 відмовлено у державній реєстрації права власності у зв`язку із наявними суперечностями між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяження. Причиною відмови є те, що відповідно до інформації з ДРРП земельна ділянка площею 0,0811 га (кадастровий номер 1412945600:00:003:0018) за адресою [ADDRESS] на праві приватної власності належить Позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 25.04.2013р. №2-1830. В той же час в ДРРП містяться відомості про зареєстроване за [PERSON] право власності на будинок, розташований за адресою [ADDRESS] загальною площею 39,4 м2, житловою площею 19,0 м2. Відповідно до договору купівлі-продажу ВАК №159975, від 08.05.2003р. Перша краматорська ДНК №1-4034 будинок, розташований за адресою [ADDRESS] належав [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 22.08.2008р. №1-1754 [PERSON] купила у [PERSON] будинок та земельну ділянку що розташовані по [ADDRESS] . Відповідно до Звіту про грошову оцінку земельної ділянки за адресою [ADDRESS] від 24.03.2011 року (замовник [PERSON] ) зазначено, що оцінювана ділянка має наступні параметри: - площа 811 м2; - щільність забудови 0%, що підтверджує відсутність будинку загальною площею 39,4 м2, житловою площею 19,0 м2 на вказаній ділянці. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.03.2011р. №1-2266 (посвідчений державним нотаріусом Першої Краматорської ДНК Уваровою Г.І.) [PERSON] купив у [PERSON] земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки. З довідки БТІ м. Краматорська від 14.02.2011р. вих. №302 вбачається, що на момент укладення договору купівліпродажу від 25.03.2011р. на земельній ділянці відсутні житловий будинок та надвірні споруди. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.04.2013р. №2-1830 (посвідчений державним нотаріусом Першої Краматорської ДНК Фареник О.О.) [PERSON] купила у [PERSON] земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] , що підтверджується копіями договору купівлі-продажу земельної ділянки, Державного акту на право власності на земельну ділянку. Таким чином, позивачка зазначає, що вже при укладенні договору купівлі-продажу в 2011р. житловий будинок на земельній ділянці, розташованій по [ADDRESS] був відсутній, що підтверджується копією довідки БТІ м. Краматорська від 14.02.2011р. вих. №302 та Звітом про грошову оцінку земельної ділянки від 24.03.2011р. Тобто, на момент придбання Позивачкою вказаної земельної ділянки будинку на ній вже не було і земельна ділянка придбавалась саме з метою будівництва нового будинку. Наявність зареєстрованого права власності [PERSON] на будинок за адресою [ADDRESS] , який фактично зруйнований перешкоджає Позивачці зареєструвати право власності на новозбудований будинок. Підставами припинення права власності відповідно до ст. 346 ЦК України є: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника; визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. Відповідно до ч. 1 ст. 349 право власності на майно припиняється в разі його знищення. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що за загальним правилом право власності на майно припиняється в момент його знищення, проте на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, таке право припиняється з моменту внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за заявою власника. Виключно власник має право на звернення із заявою про державну реєстрацію припинення права власності на нерухомість у зв`язку з її знищенням. Звернення до державного реєстратора інших осіб, які не є власниками об`єкта, буде порушенням права власника на мирне володіння майном. Документ, відповідно до якого підтверджується факт такого знищення є: матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо. Умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно з вимогами статті 349 ЦК є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідна заява власника майна про внесення запису до ДРРП. Проте, як вказує сама позивачка, [PERSON] не звернулась із заявою про внесення відомостей до ДРРП про знищення майна, оскільки у [PERSON] відсутній документ про право власності на нерухоме майно, а довідка БТІ видана наступному власнику - [PERSON] , яка не зареєстрована як власник будинку у Державному реєстрі прав власності, а Позивачка не може ініціювати питання про внесення запису про припинення права власності. Відповідно до ст. 316 правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з вимогами ч.ч. 1,2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди; право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Згідно із вимогами ст. 380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Для подальшого оформлення права власності на новозбудований будинок Позивачці необхідно усунути суперечності, що містяться в ДРРП, проте, Позивачка не має права ініціювати питання про внесення запису про припинення права власності [PERSON] , оскільки це фактично порушить право відповідачки [PERSON] на звернення до органу реєстрації із відповідною заявою про внесення змін. До того ж, відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Отже, позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно п. 3, 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві. При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові. З позовної заяви вбачається, що фактично перешкодою для позивачки у оформленні права власності на новозбудований будинок - є наявність запису про право власності майна за вказаною адресою за відповідачкою [PERSON] [PERSON] , за ствердженнями позивача, не має зараз документів, які підтверджують її право власності на майно, крім відповідно запису у реєстрі, а тому [PERSON] і не може звернутись із відповідною заявою. Враховуючи вищевикладене належним способом захисту права позивачки повинен бути позов про скасування відповідного запису про наявність речового права за іншою особою, враховуючи наданні до вказаного позову акти, про відсутність будинку загальною площею 39,4 м2, житловою площею 19,0 м2, зареєстрованого за [PERSON] . Фактично, з огляду на матеріали цивільної справи, вбачається, що позивачка обрала неналежний спосіб захисту цивільного права. З вказаної позовної заяви вбачається, що позивачка хоче визнати право власності на майно, яке вже має власника відповідно до державних реєстрів, проте сам власник не здійснював дії, щодо реєстрації знищення майна, у відповідності до законодавства України. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Велика Палата неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа та характеру його порушення, невизнання або оспорення. Велика Палата Верховного Суду у постанові №\~990/150/23\~від 22.02.2024 року зазначила, що звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, суд не наділений повноваженнями визначати спосіб захисту порушеного права на стадії відкриття провадження, оскільки саме позивач наділений правом на звернення та обов`язком визначення способу захисту. Згідно ст.\~263\~ЦПК України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, надані до неї докази та посилання на докази, прослухавши ствердження сторін по справі, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Отже, на підставі вищезазначеного, та

Outcome: dismissed