Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

До суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс Агро» до [PERSON] , третя особа, про визнання переукладеним договору оренди земельної частки (паю). В обґрунтування поданого позову вказано, що 23.02.2015 між [PERSON] та ТОВ «Акріс Агро» було укладено договір оренди земельної частки (паю). Відповідно до п. 1 Договору, відповідач передала, а ТОВ «Акріс Агро» прийняло в оренду земельну частку (пай), розміром 2,68 умовних кадастрових гектари, яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом на території Лисиченської сільської ради Славутського району Хмельницької області. Договір оренди земельної частки (паю) укладено строком на 10 років (п. 2.3. договору). Договір зареєстровано 02.06.2015 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Лисиченської сільської ради за № 38. 23.02.2015 року [PERSON] та ТОВ «АКРІС АГРО» підписано акт приймання-передачі земельної частки (паю) до вищевказаного договору оренди. Право на земельну частку (пай) на час укладення вищевказаного договору підтверджувалось сертифікатом серії ХМ 0102466, виданим Славутською районною державною адміністрацією 28.02.1997 року. 24.01.2020 року за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер 6823984700:05:013:0073, площею 1,2643 га з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства. Відповідач не повідомляла Позивача про виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки на основі земельної частки (паю) та про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером. Відповідно до п. 3 Договору, у випадку виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості), державної реєстрації права Орендодавця на земельну ділянку і отримання ним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, Орендар має переважне право на укладення договору оренди земельної ділянки. [PERSON] , всупереч умовам договору та розділу IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» 15.12.2020 року уклала договір оренди землі, об?єктом якого є вищезгадана земельна ділянка з іншим суб?єктом господарювання - СФГ «Лан». Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2022 року по справі № 682/1914/21 визнано недійсним договір оренди землі від 10.12.2020 (щодо земельної ділянки кадастровий номер: 6823984700:05:013:0073, площею 1,2643 га), укладений між [PERSON] та Селянським (фермерським) господарством «Лан» (ідентифікаційний код юридичної особи:03789399). Постановою Хмельницького апеляційного суду від 03 квітня 2023 року встановлено, що договір оренди земельної частки (паю), укладений 23.02.2015 між [PERSON] та ТОВ «Акріс Агро» не припинив своєї дії, його умови обов?язкові для [PERSON] , яка є власником виділеної на основі земельної частки (паю) земельної ділянки кадастровий номер 6823984700:05:013:0073. За таких обставин представник ТОВ «Акріс Агро» звернувся до суду та просив: визнати переукладеним договір оренди земельної частки (паю) від 23.02.2015 року, укладений між ТОВ «Акріс Агро» та [PERSON] , на договір оренди землі з кадастровим номером земельної ділянки 6823984700:05:013:0073, площею 1,2643 га на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки паю, з урахуванням наступних змін: 1) назву договору «Договір оренди земельної частки (паю)» замінити на «Договір оренди землі»; 2) Пункт І договору викласти в наступній редакції: «Об`єктом оренди є земельна ділянка кадастровий номер 6823984700:05:013:0073, площею 1,2643 га, яка розташована на території Крупецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області»; 3) пункт 2.3 договору викласти у такій редакції: «Договір укладений сторонами строком на 10 років. Загальний строк оренди обчислюється з моменту реєстрації договору оренди земельної частки (паю) від 23 лютого 2015 року, тобто з 02.06.2015 року». Ухвалою суду від 25.09.2023 у даній справі відкрито провадження та призначено судовий розгляд на 23.10.2023. 23.10.2023 до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, залучено Селянське (фермерське) господарство «Лан». 16.11.2023 за клопотанням представника відповідача, адвоката Огойко А.А., провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 682/1286/23 за позовом [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Огойко А.А., до ТОВ «АКРІС АГРО», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: СФГ «Лан», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Крупецька сільська рада про скасування державної реєстрації іншого речового права (права оренди), усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. 16.04.2024 провадження у справі було відновлено за клопотанням представника ТОВ «АКРІС АГРО», Лук`янчука С.М., у зв`язку із відсутністю обставин, які викликали зупинення провадження у справі. 13.05.2025 за клопотанням представника відповідача Огойко А.А. провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 682/1237/24 за позовом [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Огойко А.А., до ТОВ «АКРІС АГРО», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: СФГ «ЛАН», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Крупецька сільська рада, про визнання відсутнім права оренди, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. 17.01.2025 провадження у справі відновлено за клопотанням представника ТОВ «АКРІС АГРО», Лук`янчука С.М., у зв`язку із відсутністю обставин, які викликали зупинення провадження у справі. 14.02.2025 розгляд справи не відбувався у зв`язку із перебуванням головуючої судді Мотонок Т.Я. на лікарняному. 10.03.2025 підготовче судове засідання у справі закрито та призначено судовий розгляд на 02.04.2025. Окрім того,\~10.03.2025\~від представника\~відповідача Огойко\~А.А.\~надійшли додаткові\~пояснення,\~з яких\~слідує,\~що 23\~лютого 2015\~року,\~ТОВ «Акріс\~Агро» уклало\~з [PERSON] \~договір оренди\~земельної частки\~(паю),\~яка в\~подальшому була\~виділена нею\~в натурі.\~Відповідно до\~пункту 2.3\~укладеного договору,\~строк його\~дії становить\~10\~(десять)\~років.\~Відповідно до\~прикінцевих положень,\~договір набуває\~чинності з\~моменту його\~підписання сторонами\~та,\~якщо вона\~можлива,\~здійснення державної\~реєстрації.\~Отже умовами\~договору передбачено\~строк його\~дії \~до 23\~лютого 2025\~року (аналогічну\~позицію з\~приводу строку\~дію договору\~займає й\~Велика Палата\~Верховного суду\~у постанові\~від 06\~березня 2024\~року у\~справі №\~902/1207/22).\~Враховуючи наведене,\~не підлягає\~до задоволення\~вимога позивача\~про початок\~перебігу строку\~дії договору\~з моменту\~його реєстрації,\~оскільки це\~вже будуть\~інші істотні\~умови договору.\~Крвм того,\~ [PERSON] зазначає що 16 січня 2025 року звернулась до орендаря із письмовим запереченням продовжувати будь-які відносини із орендарем за вищевказаним договором. Не отримавши реагування орендаря за надісланим листом-повідомленням, 29 січня 2025 року, [PERSON] повторно направлено повідомлення-заперечення продовжувати будь-які відносини за вищевказаним договором оренди. Отже, обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним з огляду на те, що у випадку навіть задоволення його позовних вимог, вказане судове рішення не зможе бути реалізованим, оскільки на час набрання ним законної сили, у позивача буде відсутнім будь-яке речове право щодо земельної ділянки відповідача завдяки спливу строку його дії. За таких обставин представник відповідача просив суд відмовити ТОВ «Акріс Агро» у задоволенні позову. 02.04.2025 розгляд справи було відкладено за клопотанням представника позивача [PERSON] 01.05.2025 в судовому засіданні представник позивача Лук`янчук С.М. поданий позов підтримав з викладених у ньому підстав. Щодо додаткових пояснень представника відповідача про те, що договір оренди нібито закінчив свою дію зауважив, що зазначений договір хоч і був підписаний 23.02.2015, однак був зареєстрований 02.06.2015, а відтак строк дії договору оренди закінчується 02.06.2025. Посилання представника відповідача на практику Верховного суду, а саме на постанову від 06 березня 2024 року у справі № 902/1207/22 є не зовсім правильним, оскільки предметом розгляду у цій справі був договір, який укладено після внесення змін до Закону України «Про оренду землі» в частині того, що строк дії договору оренди рахується з моменту підписання договору. Відповідач [PERSON] та її представник, адвокат Огойко А.А., в судове засідання не з`явились. Згідно письмових пояснень від 10.03.2025, стороною відповідача заявлено клопотання про розгляд справи за їх відсутності. У задоволенні позову просили відмовити. Від представника СФГ «Лан» заяв та клопотань до суду не надходило. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено,\~що за\~результатами апеляційного\~оскарження рішення\~Славутського міськрайонного\~суду Хмельницької\~області від\~22.11.2022\~Постановою Хмельницького\~апеляційного суду\~від 03\~квітня 2023\~року по\~справі №\~682/1914/21\~за позовом\~ТОВ «Акріс\~Агро» до\~Селянського (фермерського)\~господарства «Лан»,\~ [PERSON] , рішення в частині визнання договору оренди землі недійсним залишено без змін. Апеляційним судом було встановлено, шо 14.04.2015, [PERSON] набула в порядку спадкування після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , право на земельну частку (пай), що перебуває у колективній власності спілки селянських господарств «Дружба» с. Лисиче Славутського району Хмельницької області, розміром 2,68 умовних кадастрових гектара, без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало померлій [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої за законом був її чоловік [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0102466, виданого Славутською районною державною адміністрацією 28.02.1997. Відповідно до інформаційної довідки № 270694045 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 24.01.2020 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер 6823984700:05:013:0073, площею 1,2643 га з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», яку було виділено в натурі (на місцевості), та яка є предметом договору оренди земельної частки (паю), укладеного 23.02.2015 року між [PERSON] та ТОВ «Акріс Агро» (а.с. 14). Апеляційний суд погодився із позицією суду першої інстанції та встановив, що «договір оренди земельної частки (паю), укладений 23.02.2015 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Акріс Агро» не припинив своєї дії, його умови обов`язкові для [PERSON] , яка є власником виділеної на основі земельної частки (паю) земельної ділянки кадастровий номер 6823984700:05:013:0073. Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідач [PERSON] лише 24.12.2019 стала власницею права на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату серії ХМ №0102466, виданого Славутською районною державною адміністрацією 28.02.1997 і тільки 24.12.2019 мала право укласти договір оренди земельної частки (паю) є безпідставними, оскільки ч. 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (в даному випадку спадщина відкрилась [INFO] )». Зазначеним вище рішенням суду, підтриманим апеляційним судом у відповідній частині, договір оренди землі, укладений між [PERSON] та СФГ «Лан» від 15.12.2020 визнано недійсним (а.с. 15-24). Так, предметом договору оренди земельної частки (паю) є земельна частка (пай) у розмірі 2,68 умовних кадастрових гектара, яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом на території Лисиченської сільської ради Славутського району Хмельницької області, строком на 10 років (а.с. 10-11). Відповідно до п. 2.3 Договору оренди, сторони дійшли згоди, що орендар має переважне право на укладення договору оренди земельної частки (паю) у разі отримання на підставі земельної частки (паю) свідоцтва про право власності (виділення в натурі земельної ділянки) на земельну ділянку, а даний договір до цього моменту є чинним для обох сторін. Орендар має переважне право на оренду земельної ділянки після виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) на строк, що обумовлений у цьому договорі, або, за погодженням сторін, на інший строк. Згідно п. 4 Договору, даний Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та, якщо вона можлива, здійснення державної реєстрації. 23.02.2015 року [PERSON] та ТОВ «АКРІС АГРО» підписано акт приймання передачі земельної частки (паю) до вищевказаного договору оренди. Однак, як вже зазначено вище, вказаний договір оренди зареєстровано у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Лисиченської ради за № 38 - 02.06.2015. Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до статті 316 ЦК України, право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Правомочність власника в його праві володіти, користуватися й розпоряджатися майном у межах, встановлених законом (випливає зі статті 317 ЦК України). Право користування є одним з видів речових прав на чуже майно (стаття 395 ЦК України). Відповідно до положення ст.ст. 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Підпунктом 6 п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно зі ст. 16 Закону України «Про оренду землі», укладання договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Згідно із ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Таким чином, щодо посилання сторони відповідача на Постанову Великої Палати Верховного суду від 06.03.2024 у справі № 902/1207/22, суд звертає увагу на таке. Згідно висновку, на який покликається представник відповідача, Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав відступати від попередніх висновків КЦС ВС, зроблених у постановах від 24.05.2023 у справі № 709/1186/21, від 31.05.2023 у справі № 709/1187/21, від 15.06.2023 у справі № 390/356/21 та від 26.07.2023 у справі № 357/8085/19, оскільки за обставинами вказаних справ договори оренди землі підписані сторонами до набрання чинності Законом № 340-IX, яким серед іншого викладено в новій редакції абзац третій частини першої статті 15 та доповнено двома реченнями частину першу статті 19 Закону № 161-XIV, а тому немає підстав для висновку про подібність правовідносин у перелічених цивільних справах з тими, які склались у цій господарській справі, за обставинами якої Договір укладено вже після набрання чинності вказаними законодавчими змінами. Отже, варто зауважити, що предметом розгляду даної справи був договір оренди від 17.11.2020, тобто договір, який був укладений після набрання чинності змін до Закону України «Про оренду землі» згідно Закону України № 340-IX. У справі, що розглядається, договір між ТОВ «Акріс Агро» та [PERSON] було укладено до набрання чинності вказаних змін, а у самому договорі сторони погодили, що такий набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та, якщо вона можлива, здійснення державної реєстрації. Тому, оскільки державна реєстрація договору була здійснена 02.06.2015, суд не вбачає підстав погоджуватись із думкою представника відповідача про те, що строк дії договору закінчився 23.02.2015. Таким чином, щодо позовних вимог про визнання переукладеним договору оренди від 23.02.2015, суд звертає увагу на таке. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю (пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України). Після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Отже парламент легітимізував відповідні відносини, надавши особі, яка не є власником ділянки, можливість правомірно передати користування нею тимчасово іншій особі, а також передбачив обов`язкову трансформацію «зобов`язальної» оренди у «речову» після виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості). Особливістю договору оренди земельної частки (паю) є, зокрема, те, що його предметом є не конкретна земельна ділянка, а земельна частка (пай), яка належить до загального масиву ділянок, виділеного учасникам колективного сільськогосподарського підприємства. Власник сертифікату на право на земельну частку (пай), тобто орендодавець за договором оренди земельної частки (паю), не має повноважень власника щодо конкретної земельної ділянки, стосовно якої укладає цей договір. Незважаючи на це, до орендаря фактично переходить право користування частиною земної поверхні, яка відповідає орендованому паю, у межах загального масиву невизначених земельних ділянок - земель відповідного колективного сільськогосподарського підприємства, що підлягають розпаюванню на місцевості як земельні ділянки. Тому не можна стверджувати, що після розпаювання загального масиву невизначених земельних ділянок на місцевості та виділення у натурі земельної ділянки, котра відповідає орендованому паю, відповідна частина земної поверхні, якою користується орендар, зникає. Відбувається лише зміна її юридичного статусу. Таким чином, що зміна юридичного статусу частини земної поверхні, яку орендар використовує на підставі договору оренди земельної частки (паю), шляхом її визначення на місцевості як земельної ділянки, не означає знищення предмета оренди як можливої підстави для вимоги про розірвання відповідного договору. Тому відповідні аргументи сторони відповідача про зміну істотних умов договору є неприйнятними. Виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та набуття права власності на неї ніяк не впливає на дійсність договору оренди земельної частки (паю) та не перешкоджає виконанню цього договору. Таке виділення не можна вважати обставиною, що є підставою для розірвання договору відповідно до статей 651 і 652 ЦК України, зокрема не можна розглядати як «істотну зміну обставин». Вирішуючи спори щодо переукладення або розірвання договору оренди земельної частки (паю) суди мають ураховувати, що зміна юридичного статусу земельної частки (паю) та зміна юридичного статусу власника сертифікату на право на земельну частку (пай) не мають наслідком автоматичне припинення раніше укладеного договору оренди земельної частки (паю), крім випадків, коли сторони передбачили це у договорі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 1 вересня 2020 року у справі № 233/3676/19). Отже, зміна юридичного статусу предмета оренди та статусу сторін за договором оренди земельної частки (паю) не є підставою для припинення останнього, а тому, згідно з умовами договору оренди від 23.03.2025, такий може бути визнаний переукладеним. Зазначене повністю узгоджується із висновками, яких дійшов Верховний суд у справі № 233/2021/19 у постанові від 12.10.2021. За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення даного позову. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved