Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

В лютому 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 14 березня 2022 року і до повноліття дітей. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25 вересня 2010 року зареєструвала шлюб з відповідачем, який було розірвано 30 січня 2025 року на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області. Від подружнього життя у них народилось двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З 14 березня 2022 року подружні стосунки з відповідачем не підтримують. Діти живуть разом з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач відмовляється в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Відповідач інших утриманців не має, є працездатним, отримує дохід, має транспортний засіб та його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вважає, що він може сплачувати аліменти на утримання дітей. \~ \~ \~ \~Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, через систему «Електронний суд» представник позивача надала суду заяву, в якій просила суд розглядати справу без участі позивача, позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити ( а.с.30). \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяви не надав. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зважаючи на відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст.\~223,\~280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, [PERSON] та [PERSON] з 25 вересня 2010 року по 30 січня 2025 року перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Ірпінського міського суду Київської області ( а.с.10-13). Відповідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Гостомельської селищної ради міста Ірпеня Київської області 13 травня 2014 року та серії [NUMBER] виданого Виконавчим комітетом Гостомельської селищної ради міста Ірпеня Київської області 09 листопада 2011 року у позивачки та відповідача народилися сини: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У графі «Батьки» вказано: батько -\~\~ [PERSON] , мати\~\~ [PERSON] . У позові позивачка зазначила, що проживає разом із дітьми та опікується ними. Позивач як на підставу своїх позовних вимог вказує на невиконання відповідачем його обов`язку як батька утримувати неповнолітніх дітей, що передбачено ст. 180 СК України. Із наведеного вбачається, що між сторонами виник спір щодо невиконання відповідачем його обов`язку як батька утримувати неповнолітнього сина у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, за умови, що він може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Ст. 27 Конвенції ООН "Про права дитини" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Згідно ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. У разі виїзду одного з батьків на постійне проживання в державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, аліменти стягуються відповідно до вимог частин 5,7 ст. 181 СК. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Порядок стягнення аліментів визначено у ст. 74 Закону "Про виконавче провадження", а також у статтях 194 - 197, 274 СК. Відповідно до змісту ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання синів, суд приходить до висновку, що аліменти у розмірі 1/3 частки із всіх видів заробітку (доходу) відповідача є необхідними для забезпечення належного утримання спільних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. Суд зауважує, що чинним законодавством (ч. 2\~ст. 191 СК України) передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Про обставини та докази, що є підставою для стягнення аліментів за минулий час, визначені ч. 2\~ст. 191 СК України, позивач не зазначає, матеріали справи не містять доказів на підтвердження таких обставин та такі обставини судом не встановлені. Відповідно до положень ст.191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, яким є 28 лютого 2025 року. Отже, вимога про стягнення з відповідача аліментів з 14 березня 2022 року не ґрунтується на законі, та підстав для задоволення позовних вимог в цій частині суд не вбачає. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: partial