Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

У вересні 2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Воронюк Сергій Олександрович звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , третя особа: АТ«СК «АРКС» про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 29 травня 2024 року, близько 17:50 у с. Лісники (Київська область) по вул. Вишнева сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох легкових автомобілів: Mercedes-Benz C200, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та VOLKSWAGEN E-GOLF д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . За результатами ДТП, працівниками поліції оформлено протокол про адміністративне правопорушення ААД №680429 за ст. 124 КУпАП, щодо [PERSON] , якому інкриміновано порушення п. 16.11 Правил дорожнього руху. В подальшому, 09 липня 2024 року постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі №369/10612/24 [PERSON] визнано винним. В результаті ДТП, автомобіль VOLKSWAGEN E-GOLF д.н.з. [NUMBER] зазнав механічні пошкодження. Згідно Висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №215/06-24 встановлено, що вартість матеріального збитку становить 257\~103,37 грн. Цивільна відповідальність Відповідача була застрахована АТ «СК «АРКС» поліс №\~216095314. Цивільна відповідальність Позивача була застрахована в ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» поліс № 219411121. Оскільки ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» та АТ «СК «АРКС» є страховими компаніями, які підписали Угоду про пряме врегулювання, то Позивач мав право отримати страхове відшкодування напряму від страхової компанії, з якою у нього було укладено страховий поліс. 26 червня 2024 року страховою компанією ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» здійснено оплату за результатами ДТП (поліс № 219411121) в межах страхового ліміту у сумі 157\~400 грн. (160000 - 2600 франшиза), що підтверджується довідкою від АТ КБ «ПРИВАТБАНК». В той\~же час\~відповідно до\~висновку щодо\~вартості матеріального\~збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 215/06-24 підготовленого оцінювачем [PERSON] , розмір матеріального збитку, завданого власнику VOLKSWAGEN E-GOLF д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП, яка сталася 29 травня 2024 року, становить 257\~103,\~37 грн. Відтак, на думку представника позивача, розмір відшкодування збитків Позивача за пошкодження його транспортного засобу, який слід стягнути з Відповідача становить 99\~703,37 грн (257\~103,37 грн 157\~400 грн = 99\~703,37 грн). Крім того, як зазначає представник позивача, згідно з приписами ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV на користь Позивача з Відповідача підлягають також стягненню витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП у сумі розмірі 4\~000 грн., оскільки такі витрати включаються у поняття шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого. На підставі викладеного, позивач просить суд: 1.Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 99\~703,37 грн. матеріальних збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; 2.Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 4000,00 грн. витрат пов`язаних із евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. 3.Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті проведення звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу у розмірі 5800,00 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20\~000,00 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 вересня 2024 року у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] адвоката Воронюка Сергія Олександровича про забезпечення позову у цивільній справі №369/15043/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: АТ«СК «АРКС» про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, - відмовлено. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 вересня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Представник позивача надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Правом на подання відзиву не скористався. Причини неможливості подати відзив суду не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань від відповідача станом на час прийняття рішення до суду не надходило. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 встановлено, що якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засідання яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково із таких підстав. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України: кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Судом встановлено, що 29 травня 2024 року о 17 год. 05 хв. [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, а саме: керуючи транспортним засобом MERCEDES\~BENZ, д.н.з. [NUMBER] , по вул. Вишневій, с. Лісники Обухівського району Київської області, по другорядній дорозі, не дав дорогу автомобілю VOLKSWAGEN GOLF, д.н.з. [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги пункту 16.11 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, чим вчинив адміністративне правопорушення, за що статтею 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 липня 2024 року у справі №369/10612/24 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (протокол від 29 травня 2024 року серії ААД № 680429 про адміністративне правопорушення) із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу. Відповідно до з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені ДТП є встановленою та не підлягає доведенню. Згідно Висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №215/06-24, складеного СОД ТОВ «Клевер Експерт» (сертифікат оціночної діяльності №\~430/2023 від 19 липня 2023 року), оцінювачем [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу VOLKSWAGEN E-GOLF д.н.з. [NUMBER] становить 257\~103,37 грн. Вартість оцінки матеріального збитку у розмірі 5\~800,00 грн. була сплачена [PERSON] на користь ТОВ «Клевер Експерт», що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №\~45 від 07 червня 2024 року. Відповідно до ремонтної калькуляції №215/06-24 від 07 червня 2024 року, загальна вартість ремонту транспортного засобу VOLKSWAGEN E-GOLF д.н.з. [NUMBER] становить 235\~129,87 грн. Цивільна відповідальність [PERSON] на дату ДТП була застрахована в ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» поліс № 219411121. Цивільна відповідальність [PERSON] на дату ДТП була застрахована АТ «СК «АРКС» поліс №\~216095314. 26 червня 2024 року страховою компанією ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» здійснено оплату за результатами ДТП (поліс № 219411121) в межах страхового ліміту на суму 157\~400,00 грн., що підтверджується довідкою від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про рух коштів на рахунку [PERSON] .. 18 липня 2024 року представником позивача [PERSON] адвокатом Воронюком С.О. направлено на адресу [PERSON] досудову претензію про добровільне відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за вих.№\~491/24 та запропоновано останньому у десятиденний термін з моменту отримання вказаної претензії добровільно оплатити завдану [PERSON] шкоду у розмірі 119\~503,37 грн. Будь-яких доказів відшкодування позивачу завданої шкоди відповідачем суду не надано. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. 01 січня 2025 року вступив у дію новий Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №3720-IX (далі Закон №3720-IX). Відповідно до підп. 14 п. 3 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону №\~3720-IX встановлено, що дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., №\~1, ст. 1 із наступними змінами). А відтак, суд зазначає, що при вирішенні даного позову по суті застосуванню підлягають положення Закону, який діяв на час виникнення спірних правовідносин (Закон №\~1961-IV в реакції від 01.07.2024 року зі змінами до 01.01.2025 року, далі - Закон №\~1961-IV). Так, цей Закон №\~1961-IV регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно зі ст. 3 Закону №\~1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 22 Закону №\~1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 28 Закону №\~1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст. 29 Закону №\~1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37 зазначеного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Судом встановлено, що ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] в межах страхового ліміту на суму 157\~400,00 грн.. Водночас, відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 215/06-24 підготовленого оцінювачем [PERSON] , розмір матеріального збитку, завданого власнику VOLKSWAGEN E-GOLF д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП, яка сталася 29 травня 2024 року, становить 257\~103,\~37 грн. А відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 99\~703,37 грн. (257\~103,37 грн. 157\~400 грн. = 99\~703,37 грн.). Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов`язані з проведенням оцінки вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу у розмірі 5\~800,00 грн., які оплачені [PERSON] на користь ТОВ «Клевер Експерт», що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №\~45 від 07 червня 2024 року. Вимога про стягнення витрат, пов`язаних з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 4\~000,00 грн. не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували понесення ним вказаних витрат. Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 20\~000 суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача [PERSON] представляв адвокат Воронюк Сергій Олександрович на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №\~1627200 та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №\~7023/10 від 19 жовтня 2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Пунктом 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно з частинами 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). Як убачається з матеріалів справи, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу (договору про надання правової допомоги, детального опису робіт, виконаних адвокатом, актів виконаних робіт, тощо). За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на правову допомогу з відповідача. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність і взаємний зв`язок у сукупності, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial