Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 13 жовтня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» і [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» був укладений електронний договір про надання споживчого кредиту №4915022, на підставі якого відповідач отримала кредит в розмірі 11000,00 грн. строком на 30 днів з датою повернення 12 листопада 2021 року. Відповідно до п.1.5.1 Договору стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 Договору, а якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача у межах строку кредиту відповідно до п.4.2 Договору, тобто у разі, якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400,00 грн., споживач може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п.п.4.2.2 Договору. Процедура укладення електронного кредитного договору наступна. Відповідач зайшла на Веб-сайт ТОВ «Авентус Україна», де вона має змогу ознайомитися з текстом примірного кредитного договору, Правилами, Паспортом споживчого кредиту, інформацією, передбаченою ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією, фінансовим звітом тощо. В подальшому відповідач пройшла реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Авентус Україна». Далі, для безпосереднього оформлення кредиту відповідач в ІТС обрала бажану суму кредиту і строк кредитування, ознайомилася з текстом примірного кредитного договору, що пропонувався для укладення, та іншою необхідною інформацією шляхом перенаправлення (відсиилання) до них/неї. Після прийняття ТОВ «Авентус Україна» позитивного рішення щодо надання кредиту відповідачу було зроблено пропозицію в Особистому кабінеті укласти електронний кредитний договір, який містив усі істотні умови і з яким відповідач ознайомилася до моменту укладення. Після прийняття відповідачем умов кредитного договору з нею був укладений електронний кредитний договір, який був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С963091, після чого відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 11000,00 грн. на свою платіжну картку № [NUMBER] , яку відповідачем було вказано особисто в заяві на отримання кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера, який має відповідну ліцензію Національного банку України на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків та внесення в Державний реєстр фінансових установ, що підтверджується сівідоцтвом. Отже, кредитні кошти відповідачу перераховувалися за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб, обумовлений умовами кредитного договору, на банківську картку № [NUMBER] , що відповідає вимогам діючого законодавства. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало і надало відповідачу кредит в розмірі 11000,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . 12 листопада 2021 року відповідач свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредиту і нарахованих процентів не виконала, угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору не уклала і на підставі п.4.3 кредитного договору цей договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль. 19 листопада 2021 року відповідач здійснила частково оплату процентів на рахунок кредитора в розмірі 50,00 грн. і в подальшому відповідач сплату кредиту і процентів не здійснювала, у зв`язку з чим станом на дату звернення позивача до суду відповідач має заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 36030,00 грн., яка складається із тіла кредиту в розмірі 11000,00 грн. та нарахованих процекнтів в розмірі 25030,00 грн. 17 січня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» був укладений договір факторингу №17101/23-Ф, на підставі якого позивачу було відступлено права грошової вимоги за вищезазначеним кредитним договором. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вказану загальну суму заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати по справі, які складаються із сплаченої позивачем суми судового збору в розмірі 2481,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Представник відповідача Лисенко В.В. надав суду відзив на позов, де зазначив, що позивачем не надано суду оригіналу кредитного договору, який дозволяв би встановити дійсний зміст його істотних умов. Паперова копія електронного документа унеможливлює ідентифікацію його підписантів, зміст її не захищений від внесення правок та викривлення. Посилається на те, що вказаний кредитний договір не був укладений, оскільки відсутній його підписаний обома сторонами в дату 13 жовтня 2021 року оригінал. Під кредитним договором відсутній не тільки підпис відповідача, а і електронний цифровий підпис та електронна цифрова печатка самого кредитора. Нанесення на паперову копію електронного документа сукупності літер і цифр від імені позичальника не свідчить про підписання оригіналу кредитного договору у наданій редакції. Позивачем не надано жодного доказу заявки, створеної відповідачем на отримання кредиту, рішення позивача про надання кредиту відповідачу та повідомлення про таке рішення або вручення його відповідачу. У зв`язку з цим жодних умов кредитування відповідачем заявлено та погоджено не було. Також не надано жодних підтверджень підписання такої заявки відповідачем, доказів надання позивачу особистих (персональних) даних відповідача, створення особистого кабінету, надання позивачем погодження шляхом направлення письмового підтвердження позичальнику. Позивачем не надано і доказів того, що відповідачу було надано примірник кредитного договору та додатку до нього і у якій саме редакції. Також позивачем не доведено факт надання кредитних коштів відповідачу, оскільки надана суду довідка про укладений договір про надання відповідачу коштів у позику та довідка про перерахування суми кредиту не є первинними бухгалтерськими документами, оскільки вони є лише внутрішніми документавми фінансової установи і не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кредитні кошти позичальнику. Надана паперова копія електронного документа, а саме лист від іншої фінансової установи, який не має реквізитів (вихідного номеру, дати) не є належним доказом отримання відповідачем кредиту, оскільки вказаний документ не містить повних реквізитів отримувача і не є доказом фактичного перерахування коштів з банківського рахунку саме від кредитора за договором, в не якіїсь іншої особи. Тобто позивачем не надано меморіальний ордер чи інший первинний бухгалтерський документ, що підтверджує перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника кредитором, виписки з рахунку кредитора за дату виплати коштів відповідачу. Вважає безпідставним продовження нарахування договірних процентів після завершення строку кредитування, який був встановлений договором. Так, строк, за який проводиться стягнення заборгованості, визначений поза межами строку кредитування, який відповідно до наданої позивачем копії кредитного договору та додатку №1 до нього графіку платежів становив 30 днів, а строк, за який позивач нараховує проценти становить 491 день. Тобто після настання строку виконання зобов`язань у повному обсязі позикодавець не має права продовжувати нараховувати проценти, а має право лише на стягнення сум, передбачених статтею 625 ЦК України. Надані позивачем копії Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» з огляду на їх мінливий характер на думку представника відповідача не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки відповідач з ними не був ознайомлений, підпису останнього про ознайомлення з ними Правила не містять, немає доказів, що саме ці Правила знав і розумів відповідач в момент укладання кредитного договору, а також те, що Умови містили вказані пункти в момент його підписання або в подальшому такі Умови не змінювалися фінансовою установою в односторонньому порядку. Також зазначає, що позивачем надано суду копію повідомлення про відступлення права вимоги, але жодного доказу його отримання відповідачем, як і доказів його відправлення відповідачу, суду не надано. Отже, у даному випадку позивачем порушені вимоги ст.ст.516, 517, 613 ЦК України, оскільки відповідач вперше дізналася про існування позивача, якому передані права вимоги за кредитним договором, отримавши ухвалу суду та ознайомившись з матеріалами справи. Витяг з Реєстру боржників до договору факторингу не є достатнім доказом переходу права вимоги саме до відповідача, як боржника. Безпосередньо реєстр боржників до договору факторингу та повний текст договору з додатками, з яких вбачалося б право вимоги за спірним кредитним договором, позивачем не надано. До отримання відповідачем повідомлення про відступлення прав вимоги має місце прострочення кредитора, тому за відсутності доказів того, що відповідач взагалі була повідомлена про вимоги позивача до моменту звернення останнього до суду з позовом, права позивача не є порушеними відповідачем і вимоги до останньої у судовому порядку є передчасними і має місце недоведеність права вимоги і прострочення кредитора. Відповідач категорично заперечує здійснення нею платежу на рахунок кредитора в розмірі 50,00 грн. за користування кредитом, оскільки такого платежу вона не здійснювала і будь-яких доказів в підтвердження здійснення такого платежу особисто відповідачем суду не надано. Стосовно зазначеної позивачем загальної процедури укладення кредитних договорів з ТОВ «Авентус Україна», то така процедура жодним чином не свідчить про здійснення таких дій відповідачем. Відповідач заперечує посилання позивача на наявність у неї примірника оригіналу кредитного договору та павпорту споживчого кредиту, а також те, що вона має доступ до особистого кабінету клієнта. Доказів вказаних обставин позивач суду не надав. З урахуванням вищевикладеного, просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, судові витрати по справі покласти на позивача. Представник позивача Столітній М.М. надав додаткові пояснення по справі, де зазначив, що на підтвердження укладення договору про надання споживчого кредиту між ТОВ «Авентус Україна» і відповідачем [PERSON] позивачем було надано електронний доказ в паперовій формі, який був підписано шляхом зазначеного одноразового ідентифікатора С963091, який відповідно до вимог діючого законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, що свідчить про те, що відповідач була ознайомлена і погодилася з умлвами кредитного договору і сторони досягли усіх істотних умов і уклали кредитний договір в належній електронній формі. Щодо розрахунків та перерахування коштів, то ТОВ «Авентус Україна» не є банківською установою і позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів і формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками. В підтвердження розміру заборгованості позивачем надано розрахунок, який належним чином затверджений і діюче законодавство не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватися розмір заборгованості. Переказ кредитних коштів було здійснено шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання кредиту і підтверджується копією довідки платіжного провайдера. Платіжна банківська картка містить захищені і притаманні лише конкретній особі обов`язкові реквізити, які дають змогу ідентифікувати платіжну систему та емітента. Відповідно до п.1.5.1 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день і застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору, або у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 Договору. 12 листопада 2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих відсотків не виконала та не уклала угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, у зв`язку з чим договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль. 19 листопада 2021 року відповідач здійснила частково оплату процентів на рахунок кредитора в розмірі 50,00 грн. і в подальшому оплату не здійснювала. Отже, нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснювалося в межах строку користування кредитом. Щодо повідомлення відповідача про відступлення права вимоги за договороми позики і кредитним договором, то згідно судової практики боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Отже, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення заборгованості за договорами позики і кредитним договором. В той же час, про відступлення права вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту відповідного повідомлення. Просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. До початку судового розгляду представник позивача надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але завчасно надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті письмові докази по справі. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. 13 жовтня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» і [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» був укладений електронний договір про надання споживчого кредиту №4915022, на підставі якого відповідач отримала кредит в розмірі 11000,00 грн. строком на 30 днів з датою повернення 12 листопада 2021 року. 17 січня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» був укладений договір факторингу №17.01/23-Ф, на підставі якого позивачу було відступлено права грошової вимоги за вищезазначеним кредитним договором. Відповідач має заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 36030,00 грн., яка складається із тіла кредиту в розмірі 11000,00 грн. та нарахованих процекнтів в розмірі 25030,00 грн. Зазначений розмір заборгованості за кредитним договором, як і розмір нарахований процентів за користування кредитом відповідач не оспорювала, тому розмір заборгованості суд вважає доведеним. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора забов`язаний сплатити суму боргу за весь час прострочення. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, оскільки відповідач порушила умови договору в частині своєчасної сплати кредитних коштів і нарахованих процентів, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з неї загальної суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 25030,00 грн. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Посилання відповідача на те, що позивачем не надано доказів того, що кредитний договір укладений і підписаний сторонами суд вважає необґрунтованим. Так, відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу. Отже, електронна форма договору прирівнюється до письмової форми і він не може бути визнаний недійсним виключно через те, що він має електронну форму. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України\~"Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Суд вважає, що у даному випадку кредитний договір був підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що повністю узгоджується з вимогами ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». На підтвердження укладення електронного договору про надання споживчого кредиту №4915022 від 13 жовтня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» і [PERSON] було надано електронний доказ в паперовій формі, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «С963091», який відповідно до вимог діючого законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, що свідчить про те, що відповідач ознайомилася і погодилася з умовами договору, у зв`язку з чим сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов і уклали кредитний договір в належній формі. Отже, подання електронного доказу в паперовій формі не робить такий доказ недопустимим і наданий суду електронний кредитний договір у паперовій формі належним чином засвідчений відповідно до Державного стандарту України. Ідентифікація та верифікація відповідача була здійснена кредитором шляхом отримання ідентифікаційних даних та фінансового номера телефону з Українського бюро кредитних історій та коректного введення клієнтом otp-пароля, надісланого товариством на такий фінансовий номер телефону. Тобто при здійсненні ідентифікації та верифікації клієнта товариством в повній мірі було дотримано всі вимоги Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та Положення про здійснення установами фінансового моніторингу, затвердженого постановою Національного банку України №107 від 28 липня 2020 року. На сьогоднішній день ні кредитний договір, ні окремі його положення не визнано недійсними, у зв`язку з чим твердження відповідача щодо нібито відсутності факту укладення кредитного договору та власноручного підпису відповідача є необґрунтованими. У статті 3 цього Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно зі статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. У даному випадку відповідач через Особистий кабінет ініціювала продовження строку користування кредитом шляхом вибору опції «Продовжити кредит» з натисканням відповідної клавіші та здійсненням платежу на користь товариства в розмірі суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. Отже, суд вважає доведеним факти укладення між сторонами кредитного договору. Щодо перерахування відповідачу кредитних коштів, то вказаний факт також є доведеним, переказ кредитних коштів був здійснений шляхом їх перерахування на банківську картку, вказану особисто відповідачем в заяві на отримання кредиту і підтверджується копією довідки платіжного провайдера. Згідно повідомлення АТ КБ «Приватбанк» на ім`я [PERSON] в банку видано карту №4149499383710942 ІВАn [NUMBER] , на яку 13 жовтня 2021 року здійснено переказ коштів на суму 11000,00 грн., що підтверджує факт отримання відповідачем кредитних коштів на підставі договору про надання споживчого кредиту від 13 жовтня 2021 року. Що стосується договору факторингу, то укладений між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» договір факторингу є діючим, він не визнаний недійсним чи неукладеним, тому його правомірність презумується. Згідно з умовами вказаного договору клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Витяг з реєстру боржників саме щодо заборгованості відповідача є офіційним документом з усіма необхідними реквізитами, а тому є належним і допустимим доказом переходу права вимоги. У вказаному витязі зазначений вказаний кредитний договір, право вимоги за яким перейшло до позивача. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню і суд вважає наявність фактів, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. Оскільки позовні вимоги задоволені, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved