Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

Представник позивача звернувся з позовом до суду, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог зазначає, що [INFO] у відповідачки народився син [PERSON] , дані про батька вказані відповідно до статті 135 СК України. 23.11.2023 [PERSON] написала письмову заяву про відмову забрати дитину з пологового будинку КНП «Тернопільський обласний клінічний перинатальний центр «Матері та дитини» Тернопільської обласної ради, у зв`язку із складними життєвими обставинами. Наказом №42-од від 08.12.2023 малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , поставлено на облік служби у справах дітей Великоберезовицької селищної ради як таку, що залишилася без батьківського піклування. 17.01.2024 відповідачка написала нотаріальну заяву про надання згоди на усиновлення її малолітнього сина. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.07.2024 на підставі висновку експерта №СЕ-19/120-24/4426-БД від 21.05.2024 батьком [PERSON] визнано позивача та внесено відповідні зміни до актового запису. Враховуючи, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.10.2024 року справу передано за підсудністю до Херсонського міського суду Херсонської області. Ухвалою суду від 12.12.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18.02.2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, надав повноваження представнику, який у судовому засіданні, призначеному 22.04.2025 підтримав позов з підстав, зазначених у позові. Відповідачка була повідомлена про розгляд справи належним чином, в судове засідання не з`явилася, відзиву на позовну заяву у строк, встановлений в ухвалі суду про відкриття провадження у справі не надала, про причини своєї неявки суд не повідомила. Представник третьої особи служба у справах дітей Великоберезовицької селищної ради в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність відповідачки, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у відповідачки народився син [PERSON] , що підтверджується повним витягом з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, сформованого 17.09.2024. Дані про батька вказані відповідно до статті 135 СК України. 23.11.2023 [PERSON] написала письмову заяву про відмову забрати дитину з пологового будинку КНП «Тернопільський обласний клінічний перинатальний центр «Матері та дитини» Тернопільської обласної ради, у зв`язку із складними життєвими обставинами. Рішенням №04 від 12.01.2024 виконавчого комітету Великоберезовицької селищної ради малолітній дитині [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. 17.01.2024 відповідачка написала нотаріальну заяву про надання згоди на усиновлення її малолітнього сина. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.07.2024 на підставі висновку експерта №СЕ-19/120-24/4426-БД від 21.05.2024 батьком [PERSON] визнано [PERSON] та внесено відповідні зміни до актового запису №2065 від 22.11.2023 про народження дитини у графі «відомості про батька» змінити з « [PERSON] » на « [PERSON] », [INFO] , громадянин Португальської Республіки»; у графі «Дитина. Прізвище» змінити з « [PERSON] » на « [INFO] »; у графі» «Дитина. По батькові» змінити з « [PERSON] » на « [INFO] ». Виконавчим комітетом Великоберезовицької селищної ради надано до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , затверджений рішенням виконавчого комітету від 26.03.2025 року №100. З висновку, зокрема встановлено, що відповідачка разом з трьома дітьми переїхала в громаду з міста Херсон, з 11.12.2023 по 10.10.2024 родина [PERSON] отримувала соціальну послугу, соціальний супровід як сім`я, що опинилася у складних життєвих обставинах. Мати жодного разу з власної ініціативи та порад фахівців не відвідувала сина в КНП «Тернопільський обласний клінічний перинатальний центр «Матері та дитини» Тернопільської обласної ради. На засідання комісії з питань захисту прав дитини відповідачка не з`явилася, однак подала заяву, завірену спеціалістом-діловодом Великоберезовицької селищної ради Петриківського старостинного округу с. Петриків Козюпою С.Я. 13.02.2025 року, про те, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо сина [PERSON] , який з нею не проживає, а вона не бере жодної участі в його вихованні. У відповідності зі ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.1,2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до п.п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року в справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, враховуючи, що відповідачка не забрала дитину з пологового будинку, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, фінансове утримання, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо сина [PERSON] буде сприяти забезпеченню прав та законних інтересів останнього, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved