Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

У липні 2024 року представник позивача адвокат Єштокіна Ю.В. звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначила, що 21.01.2024 року ТОВ «СТВ Авто» було укладено договір № 6112/24/00105 купівлі-продажу транспортного засобу між [PERSON] та [PERSON] . Предметом договору був автотранспортний засіб MERCEDES-BENZ, 1989 року випуску, модель 300Е, чорного кольору, номер кузову [NUMBER] . При укладенні договору купівлі-продажу транспортного засобу ТОВ «СТВ Авто», на підставі договору комісії № 6112/24/0097 від 20.01.2024 року зобов`язувався за дорученням [PERSON] за комісійну плату вчинити правочин щодо продажу вищевказаного транспортного засобу за ціною не нижче узгодженої сторонами, а саме 100\~000 грн. Зазначений транспортний засіб було зареєстровано на ім`я [PERSON] 11.11.2023 року. 21.01.2024 року позивач на законних підставах став власником вищезазначеного автомобіля. Однак, після звернення до регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області для зняття з реєстрації та постановки на облік транспортного засобу з`ясувалось, що у [PERSON] є відкриті виконавчі провадження № 70995260, № 73390792 та № 73256698. Після сплати боргу, виконавчі провадження були завершені. При повторному зверненні для зняття з обліку і постановки на облік транспортного засобу уже за місцем мешкання позивача, стало відомо, що 12.03.2024 року у рамках проведення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 74056144 було винесено постанову про арешт майна боржника. Також, з`ясувалось, що 06.02.2024 року ВДВС у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області було відкрито виконавчі провадження № 74055908, № 74056096, № 74056144, № 74056207, а 08.02.2024 року № 74094465 та № 74094583. На даний час відкритими є два виконавчих провадження: №74056096 та № 74056144. На звернення позивача про необхідність сплати боргу у вказаних виконавчих провадженнях - [PERSON] свої обіцянки сплатити борг не виконав, на телефонні дзвінки та повідомлення не відповідає. Позивач зазначає, що накладення арешту на спірний автомобіль у рамках виконавчого провадження № 74056144 відбулось 12.03.2024 року, вже після укладання договору купівлі-продажу транспортного засобу від 21.01.2024 року. На момент продажу транспортний засіб був вільний від арешту, а виконавче провадження не було відкрито. Наявність арешту транспортного засобу порушує права позивача на вільне володіння, користування та розпорядження належним йому майном. Також зазначає, що арешт на транспортний засіб був накладений вже після його купівлі позивачем. Враховуючи вищевикладене, представник позивача звертається до суду та просить скасувати арешт транспортного засобу MERCEDES-BENZ, 1989 року випуску, модель 300Е, чорного кольору, номер кузову [NUMBER] , накладений ВДВС у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області, судові витрати по справі покласти на відповідача [PERSON] . Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.07.2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання по справі, а також витребувано у ВДВС у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження № 74056144. 23.01.2025 року представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби у Закарпатській області Троцюк О.В. направила до суду відзив на позовну заяву у якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначила, що враховуючи компетенцію Головного управління Казначейства жодні правові зв`язки між управлінням та позивачем [PERSON] не виникали і не могли виникнути. Вказане підтверджується відсутністю у позовній заяві посилання на незаконні дії, рішення, спричинення шкоди позивачеві ГУ Державної казначейської служби у Закарпатській області чи бездіяльності його посадових осіб, а тому, на думку представника, ГУ Державної казначейської служби у Закарпатській області не є належним відповідачем по вказаній справі. 03.02.2025 року до суду із ВДВС у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області надійшли належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 74056144 (а.с. 106-136). Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.02.2025 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, натомість його представник адвокат Єштокіна Ю.В., яка приймала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, надала пояснення аналогічні викладеним нею у позовній заяві, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Зазначила, що при укладенні договору купівлі-продажу транспортного засобу було зроблено перевірку транспортного засобу на наявність арешту, яка показала, що вказаний транспортний засіб не перебуває під арештом. Арешт на транспортний засіб було накладено згодом, позивач не знав про наявність боргів у [PERSON] . Також представник позивача із відзивом ГУ Державної казначейської служби у Закарпатській області не погодилась та зазначила, що стягувачем є держава, а тому ГУ Державної казначейської служби у Закарпатській області є належним відповідачем у вказаній справі. В подальшому направила до суду заяву у якій просила розглядати справу за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби у Закарпатській області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується конвертами, які разом із судовими повістками повернулися на адресу суду із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 63, 70, 105), про причини неявки суд не повідомив, правом на подачу відзиву не скористався, будь-яких заяв від нього в процесі розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи ТОВ «СТВ Авто» у судове засідання не з`явився, направив до суду письмові пояснення у яких просив врахувати їх при розгляді справи та розглянути справу за наявними матеріалами без його участі. Зазначив, що позивач [PERSON] є фактичним власником зазначеного автомобіля, а тому перебування транспортного засобу під арештом не тільки порушує його право на вільне користування, володіння та розпорядження належним йому майном, а перед усім містить загрозу взагалі втратити автомобіль, який був придбаний ним на законних підставах, у встановлений законом спосіб з повним розрахунком, що є неприпустимим. Звертає увагу суду, що на момент вчинення правочину не існувало жодних обставин, які б унеможливлювали укладання договору купівлі-продажу зазначеного транспортного засобу. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Суд, враховуючи ту обставину, що сторонам по справі були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне ухвалити відповідне рішення по справі на підставі наявних матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 20.01.2024 року між ТОВ «СТВ Авто» та [PERSON] було укладено договір комісії № 6112/24/0097 відповідно до умов якого комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за винагороду здійснити в інтересах останнього від свого імені угоду з продажу транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ, 1989 року випуску, модель 300Е, чорного кольору, номер кузову [NUMBER] , пробіг 330 000, за мінімальну ціну 100 00 грн., відповідно до п. 1.1. та 1.2. договору (а.с. 13-14). Матеріалами справи підтверджено, що 21.01.2024 року між ТОВ «СТВ Авто», яке діє на підставі договору комісії № 6112/24/0097 від 20.01.2024 року, укладеного із [PERSON] , та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 6112/24/00105 (а.с. 11-12) Предметом договору є транспортний засіб MERCEDES-BENZ, 1989 року випуску, модель 300Е, чорного кольору, номер кузову [NUMBER] . Транспортний засіб належить [PERSON] на праві власності, на момент укладання договору транспортний засіб не обмежений, не знаходиться у заставі, під арештом і не є предметом позову третіх осіб, що зазначено у п. 1.2. та 1.3. вказаного договору (а.с. 11). При укладенні договору купівлі-продажу транспортного засобу на підставі договору комісії № 6112/24/0097 від 20.01.2024 року, ТОВ «СТВ Авто» зобов`язувався за дорученням [PERSON] за комісійну плату вчинити правочин щодо продажу вищевказаного транспортного засобу за ціною не нижче узгодженої сторонами, а саме 100 000 грн. (а.с. 11-12). Матеріали справи містять також копію акту огляду реалізованого транспортного засобу № 6112/24/000114 від 21.01.2024 року, а також акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини від 20.01.2024 року (а.с. 15, 16). Із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] вбачається, що дата першої реєстрації транспортного засобу MERCEDES-BENZ, 1989 року випуску, модель 300Е 07.12.2012 року, реєстраційний номер [NUMBER] . 11.11.2023 року транспортний засіб було зареєстровано на ім`я [PERSON] (а.с. 10). Постановою старшого державного виконавця ВДВС у\~місті Мукачеві\~Мукачівського району\~Закарпатської області\~Західного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції Веремейчук О.І. від 06.02.2024 року було відкрито виконавче провадження № 74056144 про стягнення із [PERSON] на користь держави штрафу у розмірі 40 800 грн. на підставі постанови Берегівського районного суду Закарпатської області від 10.11.2023 року (а.с. 110-111). Постановою старшого державного виконавця ВДВС у\~місті Мукачеві\~Мукачівського району\~Закарпатської області\~Західного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції Веремейчук О.І. від 07.02.2024 року було накладено арешт коштів боржника (а.с. 118-119), а постановою від 05.03.2024 року арешт майна боржника (а.с. 124-125). Постанова про арешт майна боржника [PERSON] у виконавчому провадженні № 74056144 відображена у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що підтверджується розширеним витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 18.07.2024 року за № 92526206 (а.с. 18). Представник позивача зазначає, що наявність арешту вказаного транспортного засобу порушує права позивача на вільне володіння, користування та розпорядження належним йому майном. Надаючи правову оцінку обставинам, що склались між сторонами у вказаній справі, суд зазначає наступне. Щодо обставини, що ГУ Державної\~казначейської служби\~у Закарпатській\~області є\~належним відповідачем\~у вказаній\~справі, суд зазначає наступне. У постанові КЦС ВС від 29.06.2023 року у справі № 208/9810/21 зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від\~06.05.2024\~року у\~справі №\~725/3352/23 висловився щодо пред`явлення позову про зняття арешту з майна. Так, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Таким чином, оскільки стягувачем у виконавчому провадженні № 74056144 від 06.02.2024 року про стягнення із [PERSON] штрафу у розмірі 40\~800 грн. є держава, то, з урахуванням вищезазначених постанов Верховного Суду, ГУ Державної казначейської служби у Закарпатській області є належним відповідачем у вказаній справі. Щодо позовних вимог про скасування\~арешту рухомого\~майна суд зазначає наступне. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-26цс13 від 15.05.2013 року. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно із ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Суд зазначає, що у договорі купівлі-продажу транспортного засобу № 6112/24/00105 від 21.01.2024 року наявні всі істотні умови, необхідні для чинності такого виду договорів, відповідно до норм ЦК України, дійсність договору сторонами не оспорюється, доказів визнання договору недійсним матеріали справи не містять. Таким чином, зазначений договір є підставою для набуття права власності на вказаний транспортний засіб, в розумінні ст. 334 ЦК України. Положеннями ч. 3 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Правове регулювання відносин, пов`язаних з оформленням та видачею реєстраційних документів і номерних знаків визначено Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07 вересня 1998 року (далі Порядок). Цим Порядком\~встановлюється єдина\~на території\~України процедура\~державної реєстрації\~(перереєстрації),\~зняття з\~обліку автомобілів,\~автобусів,\~а також\~самохідних машин,\~сконструйованих на\~шасі автомобілів,\~мотоциклів усіх\~типів,\~марок і\~моделей,\~причепів,\~напівпричепів,\~мотоколясок,\~інших прирівняних\~до них\~транспортних засобів\~та мопедів\~(далі\~-\~транспортні засоби),\~присвоєння буквено-цифрової\~комбінації номерних\~знаків з\~їх видачею\~або без\~такої,\~оформлення і\~видачі реєстраційних\~документів та/або\~їх формування\~в електронній\~формі. Цей Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов`язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень (пункти 1-2 Порядку). Відповідно до п. 7 Порядку Власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях. У разі припинення або скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях власники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом дев`яноста днів. Згідно із ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Приписами ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. Як було встановлено судом, все майно боржника [PERSON] , зокрема транспортний засіб MERCEDES-BENZ, моделі 300Е, реєстраційний номер [NUMBER] , знаходиться під арештом згідно постанови про арешт майна боржника від 05.03.2024 року у рамках виконавчого провадження № 74056144. Верховний Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, провадження № 12-304гс18, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18. Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд зазначає, що укладання договору купівлі-продажу транспортного засобу відбулося 21.01.2024 року, тоді як накладення арешту на спірний автомобіль у рамках виконавчого провадження № 74056144 відбулось 05.03.2024 року після винесення постанови державного виконавця про арешт майна боржника [PERSON] . Виконавче провадження № 74056144 було відкрите 06.02.2024 року. Таким чином, на момент продажу вказаний транспортний засіб не перебував під арештом, а виконавче провадження не було відкрито. Арешт на транспортний засіб був накладений вже після його купівлі позивачем [PERSON] . Факт того, що на момент укладання договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6112/24/00105 від 21.01.2024 року транспортний засіб MERCEDES-BENZ, моделі 300Е, реєстраційний номер [NUMBER] , не був обмежений, не знаходився у заставі, під арештом і не був предметом позову третіх осіб, підтверджується п. 1.3 договору (а.с. 11). Вказане також підтвердив представник третьої особи ТОВ «СТВ Авто» у своїх поясненнях. Суд звертає увагу, що наявність арешту вказаного транспортного засобу порушує права позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, а також унеможливлює перереєстрацію транспортного засобу на ім`я позивача, як нового власника. Згідно із ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 80\~ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Положеннями ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що на даний час порушуються права позивача, внаслідок чого він у повному обсязі позбавлений можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, приймаючи до уваги те, що на момент укладання договору купівлі-продажу транспортний засіб не перебував під арештом, а виконавче провадження було відкрито 06.02.2024 року, після укладання вказаного договору, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для скасування арешту з рухомого майна. Вирішуючи питання\~щодо розподілу\~судових витрат\~відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України,\~суд вважає\~за необхідне,\~з урахуванням\~позиції представника\~позивача,\~стягнути із\~відповідача [PERSON] \~на користь\~позивача документально\~підтвердженні витрати\~по сплаті\~судового збору\~у розмірі\~1\~211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved