Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

28.02.2024 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, якому зазначив, що відповідач перебував у трудових відносинах з Комунального підприємства «ГАДЯЧ - ЖИТЛО» (далі Позивач, Підприємство) та під час виконання трудових обов`язків порушив правила дорожнього руху внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода та було відкрито кримінальне провадження. Вироком суду відповідача визнано винним та призначено покарання, цивільний позов задоволено частково та стягнуто з Підприємства матеріальні збитки. Ухвалою Полтавського апеляційного суду вирок змінено в частині призначеного покарання та цивільного позову. 16.01.2025 постановою Верховного суду скасовано ухвалою Полтавського апеляційного суду та справу повернуто на новий судовий розгляд в суд апеляційної інстанції. Постановою державного виконавця відділу ДВС відкрито виконавче провадження про стягнення з Підприємства матеріальної та моральної шкоди. Станом на 27.02.2025 стягнуто грошові кошти у загальному розмірі 152\~128,19 грн., які відповідачем не відшкодовані. Просить стягнути з відповідача на користь позивача в порядку регресу відшкодовану шкоду у загальному розмірі 152\~128,19 грн., яка складається з наступного: 138\~298,35 грн. (відшкодування витрат потерпілій стороні) та 13\~829,84 грн. (виконавчий збір 10% із сплаченої суми), а також судові витрати. Відповідач відзив на позовну заяву не надав. Інших заяв та клопотань по справі не надійшло. Ухвалою суду від 11.03.2025 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та призначено судове засідання. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Статтею 6 Конвенції також гарантується право на розгляд справи судом у "розумні строки". Слід відмітити, що у своїй практиці Суд підходив до цієї проблеми дуже індивідуально. Разом із тим, були встановлені певні критерії, в світлі яких слід оцінювати тривалість провадження це: складність справи; поведінка заявника; дії відповідних органів. Ці питання аналізувались судом у справі "Странніков проти України", де Суд дійшов висновку, що тривалість оскаржуваного процесу була надмірною та не відповідала вимозі„ розумності строку". З урахуванням зазначеного особа, яка не була присутньою під час розгляду справи, має право на адекватну, скорочену процедуру скасування рішення, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Судом на підставі наданих матеріалів встановлено наступне. Судом встановлено, що [PERSON] наказом КП «Гадяч-житло» від 05.01.2018 № 2-к прийнятий на посаду тракториста з 09.01.2018. 09 липня 2021 року [PERSON] , перебуваючи у трудових відносинах з Позивачем, керуючи транспортним засобом\~колісним, не дотримавшись вимог Правил дорожнього руху, вчинив ДТП, внаслідок якого потерпілому були спричинені тяжкі тілесні ушкодження. Наказом КП «Гадяч-житло» від 23.09.2022 № 91-к [PERSON] відсторонено від роботи тракториста 4 розряду з 23 вересня 2022 року 12 год. відповідно до ст. 46 КЗпП України. Наказом № 92-к від 23.09.2022 звільнено відповідача з посади тракториста 4 розряду з 23 вересня 2022 року відповідно до пункту 7 частини 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку з появою на роботі в нетверезому стані. Отже, відповідач на момент ДТП перебував у трудових відносинах КП «Гадяч-житло», виконував трудові обов`язки тракториста. Вироком Гадяцького районного суду від 06 червня 2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Цивільний позов [PERSON] до Комунального підприємства «Гадяч-Житло», [PERSON] про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства «Гадяч-Житло» на користь [PERSON] матеріальні збитки в розмірі 66850 (шістдесят шість тисяч вісімсот п`ятдесят) гривень\~вартість пошкодженого автомобіля, 4200 (чотири тисячі двісті) гривень\~витрати на проведення експертизи, 38500 (тридцять вісім тисяч п`ятсот) гривень\~витрати на правову допомогу, 500000 (п`ятсот тисяч) гривень - моральну шкоду. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 07 травня 2024 року вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 06 червня 2023 року щодо [PERSON] змінено в частині призначення покарання та цивільного позову. [PERSON] засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання визначеного судом першої інстанції - на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки. Цивільний позов в частині стягнення матеріальних збитків змінено та стягнуто з Комунального підприємства «Гадяч-Житло» на користь [PERSON] 82 531 / вісімдесят дві тисячі п`ятсот тридцять одну гривну/ 38 коп. матеріальної шкоди. В іншій частині вирок суду залишити без змін. Постановою старшого державного виконавця Гадяцького відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Булах А.А. відкрито виконавче провадження № 75481548 від 08.07.2024 про стягнення з Комунального підприємства «Гадяч-Житло» 66850 гривень\~вартість пошкодженого автомобіля, 4200 гривень\~витрати на проведення експертизи, 38500 гривень\~витрати на правову допомогу, 500000 гривень - моральну шкоду. 16.01.2025 постановою Верховного суду скасовано ухвалою Полтавського апеляційного суду та справу повернуто на новий судовий розгляд в суд апеляційної інстанції. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що на виконання вироку станом на 27.02.2025 з Підприємства стягнуто загальну суму 152\~128,19 грн., яка складається з наступного: 138\~298,35 грн. (відшкодування витрат потерпілій стороні) та 13\~829,84 грн. (виконавчий збір 10% із сплаченої суми), що підтверджено квитанціями. Кошти відповідачем не відшкодовані. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Особа, якій заподіяно шкоду, зокрема внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у випадках, визначених законом, має право на її відшкодування. Захист цього права фізичних та юридичних осіб у разі настання страхових випадків, передбачених договором страхування або законом, забезпечує цивільно-правовий інститут страхування. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок у кримінальному провадженні, то він обов`язковий для суду з питань,\~чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей\~\~позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає\~презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди,\~саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди\~(постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року у справі\~№ 686/11256/16-ц). Як було вказано вище, що 16.01.2025 постановою Верховного суду скасовано ухвалою Полтавського апеляційного суду та справу повернуто на новий судовий розгляд в суд апеляційної інстанції. При цьому з тексту цієї постанови вбачається, що суд касаційної інстанції послався на невідповідність призначеного покарання обставинам справи, а також розміру частково вирішеного цивільного позову. Висновки щодо обставин пригоди, або якісь протиріччя щодо їх з`ясування, дана постанова не містить. З наведеного вбачається, що преюдиційне значення у разі набрання вироком суду законної сили лише дві обставини, встановлені в такому вироку, а саме чи мало місце правопорушення та чи вчинено особою, яка притягується до адміністративної відповідальності. Всі інші обставини підлягають доказуванню з дотриманням загальних правил, встановлених відповідно до статей\~12,\~81\~ЦПК\~України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Незважаючи на скасування судом касаційної інстанції ухвали Полтавського апеляційного суду, станом на час розгляду справи відповідач не надав суду доказів своєчасної сплати ним позивачу в порядку регресу вищевказаного відшкодування, які були примусово стягнуті з позивача на користь потерпілої сторони, ще до такого скасування судового рішення. Відповідач не скористався своїми процесуальними правами, несучи ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій, не подав відзиву на позов, не надав будь-яких заперечень проти позову чи доказів на спростування позиції позивача, не навів обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частиною 1 ст. 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою він перебуває в трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу. Відповідно до положень ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору, які теж підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені повністю, тому з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 3028 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved