Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області, Управління Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, [PERSON] про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на землю. В обґрунтування позову зазначено, що 07 травня 2002 року він придбав житловий будинок у [PERSON] , який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Даний договір купівлі - продажу жилого будинку було посвідчено Державним нотаріусом Барвінківської державної нотаріальної контори Захаровою Н.В. та зареєстровано у реєстрі нотаріальних дій за №1118. На момент оформлення зазначеного договору, земельна ділянка, на якій знаходиться житловий будинок та надвірні будівлі оформлена не була, а знаходилась в користуванні [PERSON] на підставі рішення Грушуваської сільської ради народних депутатів № 10 від 12.03.1996 р. Однак, 12 липня 2002 року, тобто після того як він придбав житловий будинок з надвірними спорудами, головою Грушуваської сільської ради було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХР №095388, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що призначена для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Даний Державний акт було видано на ім`я [PERSON] . Позивач вказує, що Державний акт про право приватної власності на землю був виданий [PERSON] тоді, коли вона вже не володіла будинком, чим було порушено його права. Посилаючи на викладене, [PERSON] просив позов задовольнити. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 09 січня 2025 року закрито провадження в частині заявлених позовних вимог до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, [PERSON] . Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою судді Барвінківського районного суду Харківської області від 24 січня 2024 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала. Представник відповідача Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області в судове засідання також не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] придбав у [PERSON] жилий будинок з прилеглими надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці, яка перебуває у віданні Грушуваської сільської ради, що вбачається з договору купівлі продажу жилого будинку від 07.05.2002, посвідченого державним нотаріусом Барвінківської державної нотаріальної контори. З державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ХР №095388, виданого 12 липня 2002 року Грушуваською сільською радою, вбачається, що [PERSON] було надано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,25 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Землю передано для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Згідно ч. 1\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового, майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права повноцінного користування та розпорядження майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 120 ЗК України\~у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. Згідно з ч. 1\~ст. 377 ЦК України\~до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених\~Земельним кодексом України. Системний аналіз змісту наведених норм\~статті 120 ЗК України\~та\~статті 377 ЦК України\~дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, відповідно до якого визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, проте знаходить свій вияв у нормах\~статті 120 ЗК України,\~статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Даний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року у справі №691/1240/18 (провадження №61-4680св23). Як було встановлено судом, при купівлі житлового будинку позивачем у травні 2002 року земельна ділянка, на якій він розташований за адресою: [ADDRESS] , не перебувала у приватній власності, знаходилась у віданні Грушуваської сільської ради що підтверджено матеріалами справи, а тому, відповідно до чинного законодавства, вказана земельна ділянка не могла бути передана у власність [PERSON] після припинення права власності на житловий будинок, який розташований на ній. Однак, як встановлено судом, 12 липня 2002 року, вже після укладення договору купівлі продажу, сільською радою [PERSON] було надано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,25 га, розташована за адресою: [ADDRESS] . Землю передано для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Стаття 41 Конституції України\~та\~ст. 321 ЦК України\~передбачають недоторканність власності. Це означає, що всі мають утримуватись від безпідставного заволодіння власністю. Зі змісту ч 2\~ст. 144 Конституції України\~та ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб в судовому порядку. Згідно\~ст. 21 ЦК України,\~суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевої влади, органом влади республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає недійсним та скасовує нормативно - правовий акт органу державної влади, або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до\~ст. 377 ЦК України,\~позивач має право на частину землі яка зайнята житловим будинком, будівлею спорудою та на частину землі яка є необхідною для їх обслуговування. Визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на землю у судовому порядку вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав (постанова Великої Палати Верховного Суду України від 12.12.2018 року у справі № 2-3007/11 провадження № 14-525цс18). Згідно\~\~ч. ч. 1-4\~ст. 12 ЦПК України,\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.\~\~Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~\~Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~\~Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.\~\~Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до\~\~\~ст. 263\~\~ЦПК\~\~України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.\~\~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду\~\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124,\~129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved