Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

Представник [PERSON] , [PERSON] - \~адвокат Будьонний В.С. звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів, отриманих без достатньої правової підстави у розмірі 3754,50 грн.; стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів, отриманих без достатньої підстави у розмірі 3095,00 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 532,93 грн., судовий збір за подання клопотання про витребування доказів у розмірі 484,48 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 1500,00 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 436,03 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 1500,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25.09.2024 року [PERSON] помилково перерахував на картковий рахунок № [NUMBER] грошові кошти в розмірі 3754 грн. 50 коп., 11.10.2024 року [PERSON] помилково перерахувала на картковий рахунок № [NUMBER] грошові кошти в розмірі 3095,00 грн. Помилковість перерахування коштів обумовлена тим, що позивачі помились у номері картки при перерахуванні коштів за купівлю освітніх курсів. Одразу після виявлення помилки, позивачі звернулись до служби підтримки АТ «Універсал Банк» (Монобанк), які повідомили, що не можуть повернути грошові кошти, але допомогли зв`язатись з власником картки для врегулювання питання добровільного повернення коштів. У телефонному режимі відповідач обіцяв повернути кошти, але згодом перестав виходити на зв`язок, грошові кошти позивачам не повернув та утримав їх у себе без будь-яких правових підстав. На виконання ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 12.11.2024 року АТ «Універсал Банк» було надано інформацію про власника карткового рахунку № [NUMBER] , яким виявився [PERSON] , а тому грошові кошти підлягають стягненню в судовому порядку з відповідача. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2025 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 46). Позивачі, представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі. [PERSON] , який належним чином повідомлявся про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження за останнім відомим місцем реєстрації, (а.с. 57, 62), але до\~суду повернулися\~конверти з\~відміткою «адресат\~відсутній за\~вказаною адресою»,\~«за закінченням\~терміну зберігання»,правом подати відзив на позовну заяву не скористався, тому в силу ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті\~279\~та частини 8 статті\~178 ЦПК України. На підставі ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За наведених обставин, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності відзиву відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 25.09.2024 року о 20 год. 26 хв. [PERSON] здійснив переказ власних коштів на картковий рахунок [NUMBER] в сумі 3754,50 грн., що підтверджується платіжною інструкцією Р24А3298438219D4264 (а.с. 14). 11.10.2024 року о 14 год. 10 хв. [PERSON] здійснила переказ власних коштів на картковий рахунок [NUMBER] в сумі 3095 грн., що підтверджується платіжною інструкцією Р24А3367505084D2031 (а.с. 16). Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12.11.2024 року у справі №756/14290/24 витребувано в АТ «Універсал Банк» інформацію стосовно власника платіжного засобу з унікальним ідентифікатором №4441111159582885, а саме: прізвище, ім`я та по батькові; дата народження; зареєстроване місце проживання, РНОКПП, номер телефонного зв`язку та адресу електронної пошти , за наявності (а.с. 22-23). Листом АТ «Універсал Банк» від 22.11.2024 року №БТ/7367 повідомлено, що платіжна картка № [NUMBER] була емітована банком на ім`я [PERSON] , [INFO] , адреса реєстрації: [ADDRESS] (а.с. 24). Відповідно до положень\~ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Положення\~глави 83 цього Кодексу\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19). Аналіз\~статті 1212 ЦК України\~дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі 910/1238/17). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок вкладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19; від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18; від 01 квітня 2019 року у справі № 2444/18. Сутність зобов`язання із набуття майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі (постанови Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20; від 08 вересня 2021 року у справі № 206/ 2212/18; від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18; від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18). Верховний Суд у постанові від 12 грудня 2019 року у справі № 904/5330/18 також зазначив, що встановлення відсутності зобов`язань, які б виникали з правочинів чи інших передбачених законом актів, як на час перерахування коштів, так і на час розгляду справи, свідчить про безпідставність утримання таких коштів та можливість використання правового механізму, установленого\~статтею 1212 Цивільного кодексу України. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 912/2601/19 та постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі №202/7994/17ц. Вирішуючи спір по суті суд виходить з того, що\~ст. 1212 ЦК України\~застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1\~ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Як зазначав Верховний Суд, норми ст.ст.\~1212,\~1213 ЦК України\~застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Відповідно, якщо суд встановлював наявність між сторонами договору, то визнавав застосування до таких відносин ст. 1212 неправильним (постанова від 14.10.2014 р. у справі №3-129гс14, постанова від 25.02.2015 р. у справі №3-11гс15, постанова від 02.02.2016 р. у справі №6-3090цс15 та ін.). Водночас, у постанові Верховного Суду України від 02.02.2016 р. у справі №6-3090цс15 суд відзначив, що конструкція\~ст. 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм глави 83, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише у момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Враховуючи вищезазначене, норми ст.\~1212,\~1213 ЦК України\~застосовуються у таких випадках: зобов`язання між сторонами виникло не на підставі договору; набуття або збереження майна є абсолютною безпідставним; безпідставне збагачення однієї особи через іншу не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Проаналізувавши викладені норми чинного законодавства України та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, оскільки із матеріалів справи не вбачається наявності між сторонами будь-яких договірних правовідносин, що зумовлювали б перерахування позивачем відповідних коштів відповідачу. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до наступного. За п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК Українидо витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 2, 3ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст.\~137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20.09.2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Так, у матеріалах справи міститься: договір про надання правничої допомоги [PERSON] від 04.11.2024 року, додаток №1 до договору про надання правничої допомоги від 04.11.2024 року (опис послуг, які надаються адвокатом), додаткова угода про внесення змін до додатку №1 від 03.01.2025 року, платіжна інструкція на оплату правничої допомоги на суму 1500,00 грн. від 05.11.2024 року; договір про надання правничої допомоги [PERSON] від 03.01.2025 року, додаток №1 до договору про надання правничої допомоги від 03.01.2025 року (опис послуг, які надаються адвокатом), платіжна інструкція на оплату правничої допомоги на суму 1500,00 грн. від 06.01.2025 року (а.с. 25-38). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставіст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справах «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у рішенні в справі Laventsv. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Враховуючи предмет позову, складність та обсяг самої справи, співмірність складності справи із наданими адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого вст. 13 ЦПК України, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачів витрат на правничу допомогу в сумі 1500,00 грн. кожному, оскільки такі витрати відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також не суперечатимуть принципу розподілу таких витрат. Відповідно до ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в розмірі 532,93 грн. Також, з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в розмірі 436,03 грн. Стягнення судових витрат в розмірі 484,48 грн. з відповідача на користь [PERSON] не підлягає стягненню з відповідача Васильківським міськрайонним судом Київської області, оскільки такі витрати були понесені позивачем за подання заяви про витребування доказів до Оболонського районного суду м. Києва. На підставі викладеного,

Outcome: partial