Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

28\~лютого 2025 року адвокат Дяченко Д.В., в інтересах [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , про визнання батьківства. Зазначила, що 22 січня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. В подальшому, шлюбні стосунки між [PERSON] та [PERSON] погіршилися і фактично були припинені, а рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області у справі № 133/820/24 від 03 червня 2024 року шлюб було розірвано. Під час розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] у березні 2024 року, між [PERSON] та [PERSON] почалися стосунки, а з травня 2024 року вони перебувають у фактичних шлюбних відносинах. Під час перебування у фактичних шлюбних відносинах між позивачем та [PERSON] , остання завагітніла та [INFO] народила доньку - [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження дитини, матір`ю дитини записана [PERSON] , а батьком дитини записаний відповідач - [PERSON] , оскільки дитина народилася до спливу десяти місяців після припинення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] .. Тому, під час реєстрації народження дитини було застосовано ч. 2 ст. 122 СК України, згідно якої дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Дитина народилася у період, коли [PERSON] вже не проживала разом із [PERSON] та не підтримувала з ним шлюбних стосунків, а була в процесі розлучення з ним. Натомість, завагітніла [PERSON] , коли проживала разом з [PERSON] .. Вказує, що сумніву щодо батьківства позивач не має, оскільки він проживає з [PERSON] і підтримує з нею шлюбні стосунки. Позивач зазначає, що він є справжнім батьком дитини - [PERSON] , [INFO] і саме тому він бажає бути записаний батьком дитини в документах про її народження. 07 лютого 2025 року відповідачем та [PERSON] було зроблено спільну заяву колишнього подружжя про невизнання колишнього чоловіка батьком дитини, засвідчену приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Свідерською О.В., наступного змісту: «Я, [PERSON] , не визнаю себе батьком дитини, народженої [INFO] моєю колишньою дружиною [PERSON] . Я, [PERSON] , підтверджую, що мій колишній чоловік [PERSON] , не є батьком народженої [INFO] мною дитини». Тому, вважає, що відповідач підтвердив, що він не є біологічним батьком новонародженої дитини. 17 лютого 2025 року позивачем було зроблено заяву про визнання батьківства, засвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Манохіною Г.О., в якій зазначив наступне: «Я, [PERSON] , визнаю себе батьком [PERSON] , яка народилася [INFO] у [PERSON] , про що 22 січня 2025 року Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено актовий запис № 84». 17 лютого 2025 року заяву про визнання позивача батьком дитини було зроблено [PERSON] , з якої вбачається наступне: «Я, [PERSON] , визнаю [PERSON] батьком моєї дитини - [PERSON] , яка народилася [INFO] , про що 22 січня 2025 року Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено актовий запис № 84». Вказує, що відповідачем була надана заява про невизнання ним батьківства [PERSON] , а позивач вважає себе біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , що також підтверджує мати дитини - [PERSON] , а тому вважає, що вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Представник позивача просить: визнати [PERSON] , батьком [PERSON] , [INFO] ; виключити відомості про батька [PERSON] , з актового запису № 84 від 22 січня 2025 року, складеного Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про народження [PERSON] , [INFO] ; внести зміни до актового запису про народження № 84 від 22 січня 2025 року, складеного Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про народження [PERSON] , [INFO] , зазначивши батьком дитини [PERSON] , [INFO] , змінити прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Дату народження їй ім`я дитини залишити без зміни. Видати нове свідоцтво про народження дитини із внесеними змінами. Ухвалою суду від 13 березня 2025 року цю позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.24). Ухвалою суду від 10 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.64). Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися. 08 травня 2025 року від представника позивача до суду надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу, судове засідання, яке призначене на 08 травня 2025 року без участі позивача. Позивач підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити (а.с.75). Відповідач в судове засідання не з`явився. 08 травня 2025 року подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги визнає повністю та безумовно (а.с.77). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Поштова кореспонденція, яка направлялася судом за вказаною у позовній заяві адресою, повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.67). При цьому, 24 березня 2025 року надійшла до суду заява, в якій вона просить розглядати справу та судове засідання призначене на 10 квітня 2025 року без її участі. Позовну заяву підтримує, просить задовольнити у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.34-35). Представник третьої особи Святошинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання (а.с.70). Заслухавши учасників процесу, розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. 22 січня 2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козятинського міськрайонного управління юстиції, актовий запис №13. Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 червня 2024 року у справі 133/820/24, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується актовий записом із застосунку «Дія» (а.с.12). Відповідно до копії свідоцтва про народження, [PERSON] народилася [INFO] в м. Києві. Батьком вказаний [PERSON] , а матір`ю [PERSON] (а.с.13). [PERSON] визнав себе батьком [PERSON] , яка народилася [INFO] у [PERSON] , що підтверджується копією нотаріально засвідченої заяви про визнання батьківства від 17 лютого 2025 року (а.с.14). [PERSON] визнала [PERSON] батьком її дитини [PERSON] , яка народилася [INFO] , що підтверджується копією нотаріально засвідченої заяви про визнання батьківства від 17 лютого 2025 року (а.с.15). Згідно з копією спільної заяви чоловіка та дружини (колишнього подружжя) про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини від 07 лютого 2025 року, [PERSON] не визнає себе батьком дитини, народженої [INFO] його дружиною (колишньою дружиною) [PERSON] . [PERSON] підтверджує, що її чоловік (колишній чоловік) [PERSON] не є батьком народженої [INFO] нею дитини (а.с.16). Судом установлено, що на момент зачаття дитини, впродовж періоду вагітності, під час та після народження дитини [PERSON] перебувала у стосунках з [PERSON] .. За змістом\~статті 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями\~122\~та\~125\~цього\~Кодексу. Відповідно до ч. 2\~ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Згідно з абзацом другим ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. За приписами ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у\~статті 126\~цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно з п. 6.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства.\~Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).\~При розгляді спору щодо визнання батьківства суд має виходити зі змісту ч. 2 ст. 128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.\~У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини (п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).\~Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у ст. 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.\~Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до\~статей 12,\~76-81\~ЦПК України\~кожна сторона\~зобов`язана за\~допомогою належних\~та допустимих\~доказів довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається,\~як на\~підставу своїх\~вимог та\~заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, викладені в позові обставини підтверджуються наданими суду доказами, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Ураховуючи викладене вище, суд доходить висновку про повне задоволення позову.

Outcome: approved