Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

Позивач, АТ «Ідея Банк» звернулося до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 55124,8 грн., аргументуючи свої позовні вимоги тим, що 10.10.2023 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено угоду №С-615-014117-23-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Укладаючи кредитний договір сторони погодились, що клієнт ознайомлений з умовами договору, що затверджений розпорядженням банку із усіма змінами та доповненнями, які оприлюднені на Внтернет-сторінці банку за електронною адресою: www.ideabank.ua та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згідний. У позові вказано, що згідно кредитного договору [PERSON] отримала кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по відкритому поточному рахунку № [NUMBER] , операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу в межах встановленого кредитним договором ліміту кредитної лінії, доступного [PERSON] . Процентна ставка за користування кредитом становить 72% річних (протягом пільгового періоду 0,01% річних на заборгованість, що виникла внаслідок здійснення безготівкової оплати за допомогою БПК в торговельно-сервісній мережі Інтернет, зняття готівки, безготівкового переказу), яка є фіксованою протягом усього строку дії угоди та може бути зміненою заумови погодження сторонами в порядку визначеному цією угодою. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000,00 грн. ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди становить 30000 грн. Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, що підтверджується випискою по поточному рахунку. Позивач зазначає, що відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 07.02.2025 склала: 55124,8 грн., з яких: 30000 грн. прострочений борг; 24819,86 грн. прострочені проценти; 196 грн. технічний овердрафт; 108,94 плата за використання коштів понад витратний ліміт. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 55124,8 грн та сплачений ним судовий збір в сумі 3028 грн. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про прийняття до розгляду та відкриття провадження від 13.03.2025 року відповідачу був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Про розгляд даної справи відповідач повідомлялася належним чином у встановлений законом порядок, про що є підтвердження в матеріалах справи. Згідно матеріалів справи, 25.04.2025 року представник відповідача за довіреністю, адвоката Миненко О.В. ознайомилася з матеріалами справи та зробила фотокопії. 08.05.2025 року від представник відповідача за довіреністю, адвоката Миненко О.В. надійшов відзив на позовну заяву АЬ «Ідея Банк». Згідно даного відзиву зазначає, що зазначений в позовній заяві позивачем [PERSON] коштів не отримувала. Даний факт підтверджується вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 06.12.2024 року в справі №697/838/24 (1-кп/697/155/2024). Крім того, 03.01.2024 року було розпочато досудове розслідування в кримінальному провадженні №12024250310000037, за заявою [PERSON] . В ході досудового розслідування було встановлено відповідні факти та обставини, що в подальшому були визнані та встановлені у вироці Канівського міськрайонного суду Черкаської області. А саме встановлено, що [PERSON] , будучи раніше судимим, повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману під приводом додаткового підробітку та з метою привласнення грошових коштів потерпілої [PERSON] , з подальшим їх використанням на власні потреби, при особистій зустрічі 09.10.2023 року у період часу з 15:37:13 по 17:48:50, 10.10.2023 у період часу з 13:08:10 по 14:40:17, перебуваючи в м.Черкаси, біля закладу швидкого харчування «МакДональдс» по вул.Смілянська, 31 використовуючи сім-карту мобільного оператора ПрАТ «Київстар» із абонентським номером №+3868-983-82-38, представляючись представником неіснуючої компанії, ввівши в оману потерпілу [PERSON] отримав доступ до її банківських карток, а саме АТ КБ «ПриватБанк» №4149609018047789 (р/р № [NUMBER] ), АТ «ПУМБ» №4314140110006126 (р/р № [NUMBER] ) та АТ «Ідея Банк» № [NUMBER] (р/р № [NUMBER] ) та в подальшому в період часу з 09.10.2023 о 19:16 по 11.10.2023 по 14:18 год. Заволодів коштами, які знаходилися на вказаних рахунках, шляхом здійснення ряду операцій зі зняттям грошових коштів, а саме: 11.10.2023 0 13:36 зняття готівки на суму 10000 грн. з банківської карти АТ «Ідея Банк» № [NUMBER] (р/р № [NUMBER] ) з банкомату BRANCH 10026-0538 ( [NUMBER] ) за адресою: Київська область, м.Миронівка, вул.40-років Перемоги, 16; 11.10.2023 о 14:18 зняття готівки на суму 19000 грн. АТ КБ «ПриватБанк» № [NUMBER] (р/р № [NUMBER] ), на яку [PERSON] перерахував з АТ «Ідея Банк» № [NUMBER] (р/р № [NUMBER] ) з банкомату BRANCH 10026-0538 ( [NUMBER] ). 11.10.2023 року [PERSON] отримав всього 29000,00 грн. з р/р № [NUMBER] АТ «Ідея Банк» з подальшим їх використанням на власні потреби. Тобто, відповідачка [PERSON] стала жертвою шахрайства, була визнана потерпілою в кримінальному провадженні, що об`єктивно свідчить про той факт, що вона не сприяла зняттю коштів та їх використанню. Крім того, [PERSON] 20.05.2025 року повідомила позивача про вчинення відносно неї кримінального злочину і що кримінальне провадження порушено 03.01.2024 року. Вказана заява-повідомлення була отримана позивачем. Однак, позивач не тільки не припинив нарахування відсотків по кредиту з моменту отримання повідомлення, а й продовжив їх нарахування понад встановлений термін дії кредитного договору, тобто понад 12 місяців. Крім того, із зазначених місячних сум у виписці по рахунку не зрозуміло скільки складає тіло, а скільки відсотки чи інші платежі, який баланс на кінець розрахункового періоду. З огляду на викладені обставини, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «Ідея Банк» у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено, зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Суд встановив, що\~10.10.2023 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено угоду №С-615-014117-23-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Згідно кредитного договору [PERSON] отримала кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по відкритому поточному рахунку № [NUMBER] , операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу в межах встановленого кредитним договором ліміту кредитної лінії, доступного [PERSON] . Процентна ставка за користування кредитом становить 72% річних (протягом пільгового періоду 0,01% річних на заборгованість, що виникла внаслідок здійснення безготівкової оплати за допомогою БПК в торговельно-сервісній мережі Інтернет, зняття готівки, безготівкового переказу), яка є фіксованою протягом усього строку дії угоди та може бути зміненою заумови погодження сторонами в порядку визначеному цією угодою. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000,00 грн. ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди становить 30000 грн. З виписки по рахунку клієнта фізичної особи №100000 за період з 15.02.2017 року по 07.02.2025 року вбачається, що 11.10.2023 0 13:36 відбулося зняття готівки на суму 10000 грн. з банківської карти АТ «Ідея Банк» № [NUMBER] (р/р № [NUMBER] ) з банкомату BRANCH 10026-0538 ( [NUMBER] ) за адресою: Київська область, м.Миронівка, вул.40-років Перемоги, 16. Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 55124,8 грн., яка, як вбачається з розрахунку заборгованості складається із 30000 грн. прострочений борг; 24819,86 грн. прострочені проценти; 196 грн. технічний овердрафт; 108,94 плата за використання коштів понад витратний ліміт. Разом з тим, судом встановлено, що згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №120242503100000 від 03.01.2024 року за ч. 2 ст. 190 КК України, невстановлені особи під приводом отримання заробітку ввели в оману гр. [PERSON] шляхом заволодіння її банківськими картками та доступом до них, від імені останньої оформили кредити в різних установах, а отримані кошти викрали. Крім того, суд враховує, що [PERSON] 20.05.2025 року повідомила позивача про вчинення відносно неї кримінального злочину і що кримінальне провадження порушено 03.01.2024 року. Вказана заява-повідомлення була отримана позивачем. Однак, позивач не тільки не припинив нарахування відсотків по кредиту з моменту отримання повідомлення, а й продовжив їх нарахування понад встановлений термін дії кредитного договору, тобто понад 12 місяців. Згідно вироку Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 06.12.2024 року, що набрав законної сили, встановлено, що [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно. Потерпілою визнано [PERSON] . Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Відповідно до положень ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четвер та статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року у справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Суд вважає, що списання грошових коштів з карткового (кредитного) рахунку [PERSON] відбулося не за її розпорядженням, поза її волею, внаслідок злочинних дій іншої особи - [PERSON] ,\~і [PERSON] не повинна нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів зі свого рахунку, відповідач звернулася до правоохоронних органів. Суд вбачає позицію добросовісності, відкритості та законослузняності в діях відповідача [PERSON] . Суд враховує, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, оскільки відносно неї були вчинені шахрайські дії, за вчинення яких притягнуто до кримінальної відповідальності іншу особу. Суд бере до уваги також нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належним чином обґрунтуванні під час судового розгляду справи. З огляду на викладене суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ «Ідея Банк», оскільки позовні вимоги є необгрунтовані та недоведені позивачем. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд, відмовляючи у позові, залишає за позивачем понесені ним судові витрати у справі.

Outcome: dismissed