Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №80712, вчинений 24 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., та стягнути з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь позивача безпідставно набуті кошти в розмірі 20 880,55 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24 квітня 2019 року позивачем укладено кредитний договір №227029196, за умовами якого позичальнику було надано кредит. З сайту «Автоматизована система виконавчого провадження» позивачу стало відомо про внесення до реєстру боржників інформації щодо позивача, в зв`язку з виконанням виконавчого провадження №64058774. З відповіді приватного виконавця на запит адвоката встановлено, що виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого напису нотаріуса №80712, вчиненого 24 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., про стягнення на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» з боржника [PERSON] заборгованості за кредитним договором №227029196 від 24\~квітня 2019\~року в розмірі 43 131,02 грн. На підставі зазначеного виконавчого напису відкрито виконавче провадження, накладено арешт на всі рахунки боржника та звернуто стягнення на заробітну плату. Позивач вважає, що вчинення виконавчого напису на копії кредитного договору, який не посвідчено нотаріально, свідчить про незаконність такого виконавчого напису. Оскільки позивач не отримувала жодних вимог про стягнення боргу від відповідача, відсутні законні підстави для вчинення виконавчого напису, що також є підставою для задоволення позову. В межах виконання виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса з [PERSON] стягнуто та перераховано на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» кошти в розмірі 20 880,55 грн. Позивач вказує, що ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» повинно повернути на користь позивача безпідставно отримані кошти в порядку ст.1212 ЦК України в сумі 20 880,55 грн. Ухвалою суду від 17 березня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 10 квітня 2025 року. Ухвалою суду від 10 квітня 2025 року розгляд справи відкладено на 01 травня 2025 року. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, у позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та її представника. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання належним чином повідомлений, відзиву на позов не подав, причини неявки не повідомив. Треті особи у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, причини неявки не повідомили. Згідно із ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, суд встановив наступне. 24 жовтня 2020 року, приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №80712, про звернення стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №227029196 від 24 квітня 2019 року, укладеним з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року є ТОВ «Таліон плюс», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року є ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». У виконавчому написі зазначено, що строк платежу за кредитним договором №227029196 від 24\~квітня 2019\~року настав. Стягнення заборгованості проводиться за період з 05 серпня 2020 року по 05 серпня 2020 року. Сума заборгованості складає 41 931,02 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 11 519,32 грн; прострочена заборгованість за комісією 0,00 грн, прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 19 813,30 грн, строкова заборгованість за сумою кредиту 0,00 грн, строкова заборгованість за комісією 0,00 грн, строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 0,00 грн, строкова заборгованість за штрафами і пенями 10 598,40 грн. Плата за вчинення виконавчого напису 1 200,00 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню 43 131,02 грн. Із змісту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що він вчинений на підставі ст.87-91 Закону України «Про нотаріат» та п.2 Переліку за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172. 11 січня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. відкрито виконавче провадження №64058774 з примусового виконання виконавчого напису №80712, виданого 24 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості в розмірі 43 131,02 грн. 20 січня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. у межах виконавчого провадження №64058774 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] 23 липня 2024 року приватним виконавцем\~виконавчого округу\~міста Києва Дорошкевич В.Л. у межах виконавчого провадження №64058774 винесено постанови про арешт коштів боржника [PERSON] . Листом приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. підтверджується факт стягнення з позивача 20 880,55 грн, які перераховано ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». Приписами ст.18 ЦК України унормовано, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 (далі - Порядок). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу II Порядку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172». У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати, а також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (зокрема неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. У постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року по справі №758/14854/20. Матеріали справи не містять відомостей про направлення відповідачем на адресу позивача як боржника повідомлення про заборгованість за кредитним договором та даних про отримання позивачем відповідного повідомлення. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Вказаною постановою зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Наданий суду договір №227029196 від 24 квітня 2019 року, укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] не був нотаріально посвідченим. Вчиняючи 24 жовтня 2020 року виконавчий напис №80712 приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. неправомірно керувалась пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі №826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17. Згідно з ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався, на спростування доводів позивача жодних доказів не надав. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що позовна вимога про визнання оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз ст.1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Вказані правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Як вбачається з листа приватного виконавця Дорошкевич В.Л., у якої на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження №64058774 з виконання виконавчого напису №80712 від 20 жовтня 2020 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості в розмірі 43 131,02 грн, на дату надання інформації (10 березня 2025 року) приватним виконавцем стягнуто та перераховано ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» кошти у розмірі 20 880,55 грн. Оскільки виконавчий напис №80712, вчинений 24 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., визнано таким, що не підлягає виконанню, а отже, підстава, на якій на користь відповідача стягнуто з позивача 20 880,55 грн відсутня, то отримані стягувачем на підставі вказаного виконавчого напису кошти в сумі 20 880,55 грн, підлягають поверненню позивачу на підставі ст.1212 ЦК України, оскільки підстава, на якій вони були отримані, відпала. Враховуючи викладене, вимога позивача про стягнення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 20 880,55 грн, підлягає задоволенню. Ухвалою суду від 28 лютого 2025 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову до подання позовної заяви, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №80712 від 24 жовтня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» з боржника [PERSON] заборгованості за кредитним договором №227029196 від 24 квітня 2019 року в розмірі 43 131,02 грн. Згідно з ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 211,20 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Позивач також просить стягнути з відповідача 7000,00 грн витрат на правову допомогу. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової (правничої) допомоги від 16 січня 2025 року, укладений позивачем із Адвокатським бюро «ЮРКОНСАЛТ» Геннадія Працевитого», додатковий договір від 16 січня 2025 року до договору про надання правової допомоги від 16 січня 2025 року, акт про надання послуги від 16 січня 2025 року, рахунок від 16 січня 2025 року. В п.3.1, 3.2. договору зазначено, що розмір гонорару визначається та сплачується за погодженням сторін та викладається в додатку (додатковому договорі) до вказаного договору, який вважається його невід`ємною частиною. Гонорар сплачується адвокату в порядку та розмірах, що визначені додатковим договором до вказаного договору. Згідно з розділом 1 додаткового договору від 16 січня 2025 року до договору про надання правової допомоги, клієнт доручає, а адвокат зобов`язується надати правову допомогу з визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню № 80712 від 24 жовтня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом\~Житомирського міського\~нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №227029196 від 24 квітня 2019 року в розмірі 43 131,02 грн. Розділом 2 додаткового договору визначено, що вартість однієї години роботи адвоката становить 1000,00 грн. Орієнтований перелік послуг, які можуть бути надані: консультація адвоката; підготовка та написання адвокатських запитів; підготовка та написання позовної заяви; подання позову від імені адвоката; написання заяв по суті справи; отримання рішення суду. Загальна вартість вказаних робіт складає 7 000,00 грн (7 годин). Актом від 16 січня 2025 року про надані послуги, підписаним позивачем із Адвокатським бюро «ЮРКОНСАЛТ» Геннадія Працевитого», засвідчено факт надання позивачу послуг з консультації адвоката; підготовки та написання адвокатських запитів; підготовки та написання позовної заяви про скасування виконавчого напису; подання позову від імені адвоката; написання заяв по суті справи; отримання рішення суду, на суму 7 000,00 грн. Строк внесення клієнтом плати за надані послуги не пізніше 10 днів з моменту набрання законної сили рішенням суду. Адвокатським бюро «ЮРКОНСАЛТ» позивачу виставлено рахунок від 16 січня 2025 року на суму 7 000,00 грн. Правова допомогу в даній справі надавалась позивачу адвокатом Працевитим Г.О. на підставі ордеру, виданого Адвокатським бюро «ЮРКОНСАЛТ» Геннадія Працевитого» серії АР №1217756 від 10 березня 2025 року. Позивачем належними доказами підтверджено понесення ним витрат на правову допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Зі змісту положень даної норми вбачається, що витрати на правничу допомогу адвоката складаються з: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, і ці суми встановлюються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вказаною нормою також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, відповідачем не заявлялось. Враховуючи те,\~що за\~результатами вирішення\~спору позовні\~вимоги судом\~задоволені,\~відповідно до\~п.1\~ч.2\~ст.141\~ЦПК України\~з відповідача\~на користь\~позивача підлягають\~стягненню витрати\~на професійну\~правничу допомогу\~в сумі\~7\~000,00 грн.

Outcome: approved