Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

Зміст вимог та позиції учасників справи [PERSON] звернувся до суду в інтересах малолітньої дочки [PERSON] із заявою про видачу обмежувального припису строком на шість місяців стосовно [PERSON] , у зв`язку із вчиненням ним фізичного, психологічного і сексуального домашньного насильства відносно малолітної доньки [PERSON] . Просить заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою [PERSON] ; заборонити наближатись на відстань 1 (одного) кілометра до місця проживання та місць частого відвідування [PERSON] ; заборонити особисто і через третіх осіб переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватись з постраждалою [PERSON] ; заборонити вести з [PERSON] телефонні переговори, контактувати з нею через інші засоби зв`язку, особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заяви вказав, що він є громадянином Ізраїлю. З 2016 року проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] у смт Віньківці. [INFO] у них народилась дочка [PERSON] . На даний час він проживає окремо, допомагає дитині матеріально, вихованням дитини займається мати. У період його відсутності співмешканцем [PERSON] став [PERSON] , який засуджений 18 лютого 2015 року за скоєння тяжкого насильницького злочину, - за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, судимість не погашена. Крім того [PERSON] у травні 2024 року розірвав шлюб з дружиною, з якою має двох дітей, вихованням яких він не займається та не допомагає матеріально, також за ним рахуються відкритті виконавчі провадження про стягнення грошових коштів, що в сукупності свідчить про підвищену суспільну небезпеку цієї особи. Зазначає, що донька проживає разом із [PERSON] та зазнає жорстокого поводження. В присутності дитини [PERSON] та [PERSON] систематично вчиняються дії сексуального характеру, а отже дитини є постраждалою особою, яка зазнає фізичного та сексуального домашнього насильства, що негативно впливає на її психологічних стан. Також [PERSON] піддає небезпеці життя і здоров`я дитини, оскільки систематично перевозить її в автомобілі без дитячого сидіння. Представник заявника адвокат Сарафін В.Ф. у судовому засіданні заяву підтримав з підстав визначених у ній. Додатково пояснив, що його довіритель [PERSON] на даний час знаходиться у Ізраїлі, оскільки два місяці тому був витворений з України, проте на даний час це рішення оскаржується. З січня 2025 року [PERSON] та [PERSON] спільно не проживають. Протягом 2024 року [PERSON] та [PERSON] частково проживали разом у м. Києві та у с-щі Віньківці. Зазначив, що його довіритель має докази вчинення [PERSON] дій сексуального характеру у присутності дитини, оскільки ним були встановленні камери у квартирі, проте він не може їх надати суду в силу моральних засад. Представник заінтересованої особи [PERSON] адвокат Побережна І.В. надіслала письмові пояснення, в яких заявлені заявником вимоги не визнала, вважає їх безпідставними та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами. Зазначає, що [PERSON] приживає разом із донькою в [ADDRESS] , здійснює догляд за донькою, крім того малолітня [PERSON] відвідує заклад дошкільної освіти в с-щі Віньківці. Мати дитини робить все задля забезпечення комфортного, безпечного та здорового середовища дитини, піклується про неї, а тому із врахуванням трьохрічного віку мати та донька мають тісний емоційний зв`язок. Зазначає, що [PERSON] та [PERSON] певний час підтримували спілкування, проте останній не є суспільно-небезпечною особою у відношенні до малолітньої [PERSON] , з його сторони ніколи не було, навіть натяку жорстокого поводження з донькою, а тому малолітня [PERSON] не є та ніколи не була постраждалою особою, яка зазнавала чи зазнає фізичного та сексуального домашнього насильства, а [PERSON] не є кривдником у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Жодних звернень у поліцію, фактів вчинення домашнього насильства відносно малолітньої [PERSON] ніколи не було зафіксовано. Вказує, що усі доводи заявника, є нічим іншим як образа, ревнощі та прояви егоїзму щодо [PERSON] . Зазначає, що долучена до матеріалів справи заяви про видачу обмежувального припису від 11 квітня 2025 року, адресовані сектору поліцейської діяльності № 1 (селище Віньківці), однак доказів направлення вказаних заяв до органу Національної поліції та результатів розгляду їх до суду не надано, а тому такі докази є неналежними. Долучені до матеріалів справи скріншоти з соціальної мережі Viber, начебто з образами [PERSON] заявника, не можуть бути розцінені судом як доказ, оскільки неможливо встановити авторів цього листування та його зміст, про що зауважила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21. Крім того паперова копія електронного доказу, в силу вимог ч.3-5 ст. 100 ЦПК України, не вважається письмовим доказом, оскільки заявник не зазначив про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Вказує, що обмежувальний припис має чітко визначений характер, мету і не може застосовуватися як інструмент маніпулювання при вирішенні конфліктів того чи іншого спору. Із врахуванням зазначеного вважає, що заявник не надав належних та достатніх доказів на підтвердження обставин щодо вчинення [PERSON] фізичного, сексуального чи іншого виду насильства відносно малолітньої [PERSON] та наявності ризиків продовження чи повторного вчинення фізичного, сексуального чи іншого виду насильства в майбутньому, а тому в задоволені заяви слід відмовити. Розгляд заяви представник заінтересованої особи [PERSON] адвокат Побережна І.В. просила проводити у їх відсутності. Заінтересована особа [PERSON] \~ у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоч був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до вимог частини одинадцятої статті 128 ЦПК України (арк.спр.25,26). Правом на подання відзиву не скористався. Заінтересована особа\~ Служба\~у справах\~дітей Віньковецької\~селищної ради\~в судове засідання представника не направила, надіслала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. Просила прийняти рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Враховуючи,\~що відповідно\~до частини\~першої статті\~ 350-5\~ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності заявника та заінтересованих осіб. Процесуальні дії у справі 05 травня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті. Фактичні обставини справи, встановлені судом [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження та рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 17 січня 2025 року. З довідки виданої Віньвецькою селищною радою від 24 квітня 2025 року, встановлено, що у квартирі за адресою: в [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] відвідує Віньковецький заклад дошкільної освіти ясла-садок №1 комбінованого типу з 31 серпня 2023 року, про що свідчить довідка видана директором закладу дошкільної освіти. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідності до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків". Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у цій сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до статті 1 Закону домашнім насильством є діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності. Дитина, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з\~частиною другою\~статті 26\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству»\~обмежувальним приписом\~визначаються один\~чи декілька\~заходів тимчасового\~обмеження прав\~кривдника або\~покладення на\~нього обов`язків:\~заборона перебувати\~в місці\~спільного проживання\~(перебування)\~з постраждалою\~особою; усунення\~перешкод у\~користуванні майном,\~що є\~об`єктом права\~спільної сумісної\~власності або\~особистою приватною\~власністю постраждалої\~особи;\~ обмеження\~спілкування з\~постраждалою дитиною;\~ заборона\~наближатися на\~визначену відстань\~до місця\~проживання (перебування),\~навчання,\~роботи,\~інших місць\~частого відвідування\~постраждалою особою; \~заборона особисто\~і через\~третіх осіб\~розшукувати постраждалу\~особу,\~якщо вона\~за власним\~бажанням перебуває\~у місці,\~невідомому кривднику,\~переслідувати її\~та в\~будь-який\~спосіб спілкуватися\~з нею;\~ заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України передбачено, що у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують. У постанові Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №127/9600/22 вказано, що: «…обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях…». Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що у кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення фізичного та психологічного насильства відповідно до Закону. Докази, що додаються до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватися місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. Як докази до заяви можуть додаватися, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів осіб, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час\~вирішення питання\~про наявність\~підстав для\~видачі обмежувального\~припису суди\~мають встановлювати,\~яким формам\~домашнього насильства\~піддавався заявник,\~та оцінювати\~ризики продовження\~у майбутньому\~домашнього насильства\~у будь-якому\~його прояві.\~ \~ \~ \~ Згідно статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів ( ч.6 ст.81, ч.1 ст.89 ЦПК України). Доводи заявника про вчинення [PERSON] домашнього насильства у формі фізичного, психологічного та сексуального насильства щодо малолітньої дитини [PERSON] не підтвердженні жодними належними доказами. Заявник не надав доказів притягнення [PERSON] до адміністративної чи кримінальної відповідальності у зв`язку із вчиненням ним домашнього насильства відносно дитини, доказів перебування [PERSON] на профілактичному обліку, інших доказів, які засвідчують факти насильства. Долучені до матеріалів справи заява до СПД № 1, яка датована від 11 квітня 2025 року стосовно винесення термінового заборонного припису (арк.спр.45-46), вирок Віньковецького районного суду Хмельницької області від 18 лютого 2015 року по справі № 670/804/14-к (арк.спр.20-34), рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 29 травня 2024 року по справі № 670/208/24 про розірвання шлюбу (арк.спр.35-37), самі по собі не містить даних про те, що [PERSON] вчинялись дії психологічного, фізичного чи сексуального характеру відносно малолітньої [PERSON] , а відтак відповідно до статті 77 ЦПК України є неналежними доказами. Також суд погоджується з доводами представника заінтересованої особи [PERSON] адвоката Побережної І.В. стосовно того, що долучені до матеріалів справи скріншоти (арк.спр.39-44) з електронним листуваням між особами у месенджері не може бути розцінене судом як доказ у справі, оскільки суд позбавлений можливості встановити авторів цього листування та його зміст, відтак ці докази судом відхиляються. Крім того паперова копія електронного доказу, в силу вимог ч.3-5 ст. 100 ЦПК України не вважається письмовим доказом, оскільки заявник не зазначив про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Доводи представника заявника Сарафіна В.Ф. про наявність у заявника записів розмов, відеозаписів на яких зафіксовані дії сексуального характеру вчиненні у присутності дитини, судом до уваги не беруться, оскільки суд здійснює розгляд справи лише в межах доказів наявних у матеріалах справи, та які були долучені учасниками справи у порядку передбаченому ЦПК або витребувані судом за їх клопотанням. Таким чином, суд вважає, що заявник не довів вчинення [PERSON] домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» відносно дитини [PERSON] , відповідно і ризиків вірогідності продовження чи повторного вчинення останнім домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а тому відсутні підстави для видачі обмежувального припису та задоволення заяви. Розподіл судових витрат Відповідно до частини третьої статті 350-5 ЦПК України \~судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed