Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

до Томаківського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] з позовною заявою про позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] , [INFO] , по відношенню до малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що від сумісного проживання з відповідачкою у справі, [PERSON] , у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . На дату народження дитини, [PERSON] мала інше прізвище - [PERSON] . Наразі донька\~фактично проживає\~та зареєстрована\~з позивачем\~у справі\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~про що\~свідчить Витяг\~з реєстру\~територіальної громади\~від 24.07.2024\~та Рішення\~Виконавчого комітету\~Томаківської селищної\~ради про\~визначення місця\~проживання малолітньої\~дитини[PERSON] ,\~ [INFO] №152 від 28.03.2024 року. Сумісне життя\~з відповідачкою\~не склалося\~в результаті\~втрати взаєморозуміння,\~поваги один\~до одного\~і любові.\~За час\~перебування у\~відносинах між\~сторонами постійно\~виникали непорозуміння\~та сварки.\~У переважній\~більшості через те, що відповідачка [PERSON] взагалі не цікавилась розвитком та вихованням їхньої спільної дитини. Фактично будь-які стосунки між сторонами у справі розірвані ще у 2023 році, коли припинилось сумісне проживання на одній житловій площі. З тих пір сумісне господарство ними не ведеться, будь-яких відносин вони не підтримують. Вихованням дитини займається виключно позивач за допомогою ?його батьків, які також проживають? разом з ними за вищевказаною адресою, що підтверджується Актом обстеження умов проживання та Витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 01.07.2024 року. Таким чином, [PERSON] самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, взагалі не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, не приймає участі у вихованні дитини. З 2023 року та по теперішній час з дитиною відповідачка не спілкується та не бачиться, а отже з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів малолітньої дитини, відповідачку доцільно позбавити батьківських прав. У зв`язку з вищенаведеним позивач змушений звернутися до суду із даною позовною заявою. Ухвалою судді від 26.12.2024 року у справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками. Ухвалою судді від 31 березня 2025 року у справі було закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , підтримав в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Томаківської селищної ради Бірзул Т.В. підтримала повністю позовні вимоги [PERSON] стосовно позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , окрім того, просить врахувати Рішення Виконавчого комітету Томаківської селищної ради №14 від 22.01.2025 року про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав гр.-ки [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі за правилами загального позовного провадження, не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до вимог ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження , суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За загальним правилом статей 15,16 Цивільного кодексу України (далі ЦК) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 п.1 ч.2 ст.76, ч.1,2 ст.77, ч.1 ст.95 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Частиною 1,3 ст.89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Як вбачається з ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. За змістом ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із\~статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства»\~держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Судом були встановлені наступні обставини. Позивач у справі, [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видано Томаківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 18 грудня 2018 року. Матір`ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , [INFO] . Мати дочки, [PERSON] , з 2023 року не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. З вищенаведеного слідує, що відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере матеріальної, грошової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача. [PERSON] , [INFO] , з 2023 року залишилася постійно проживати з позивачем за адресою: [ADDRESS] , де зареєстровано їхнє місце проживання. У доньки, [PERSON] , є окрема кімната, яка облаштована всім необхідним для навчання та розвитку за віком, що підтверджується Актом обстеження умов проживання Служби у справах дітей виконавчого комітету Томаківської селищної ради. [PERSON] самостійно виховує дитину, намагається забезпечити належні умови для проживання доньки, окрім того, у вихованні та догляду за дитиною допомагає бабуся. Позивач у справі, як батько, постійно слідкує за станом здоров`я своєї дочки, [PERSON] , за необхідності відвідують лікарів разом із дитиною, вчасно піклується про неї. Дбає про відповідний одяг та їжу. Позивач, як батько, забезпечує належні умови розвитку дитини, та відповідної освіти. Рішенням Виконавчого комітету Томаківської селищної ради Дніпропетровської області №152 від 28.03.2024 року визначено місце проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , - разом з батьком [PERSON] , [INFO] , за його адресою реєстрації проживання: [ADDRESS] . Отже, з 2023 року [PERSON] , [INFO] , ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , її вихованням не займається, матеріально не утримує, не піклується про фізичний і духовний розвиток, з дитиною не підтримує жодних відносин. Як вбачається з вищенаведеного ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини мати не надавала і не надає по цей час, навіть не цікавиться її життям, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства». Зазначені обставини також підтверджуються: Висновком органу опіки та піклування Виконавчого комітету Томаківської селищної ради від 22.01.2025 року, з якого вбачається, що позивач у справі, самостійно виховує дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з ним та перебуває на повному його утриманні; Актом обстеження умов проживання сім`ї; Рішенням Виконавчого комітету Томаківської селищної ради №14 від 22.01.2025 року про затвердження висновку про доцільність позбавленням батьківських прав [PERSON] , [INFO] . Таким чином, відповідач [PERSON] , [INFO] , всупереч вимогам ст.150 СК України, не виявляє бажання щодо виховання та утримання своєї дитини і не виконує обов`язків по піклуванню за нею. Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального усвідомлення; не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ними освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини та свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками. Відповідно до\~статті 164\~Сімейного кодексу України\~батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з ч. 1ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батьки або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч.2\~ст.51\~Конституції України\~та за ст.180\~СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. У рішенні Європейського суду від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що при вирішенні справ про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав. Обов`язковість батьків утримувати дітей до їх повноліття передбачена\~ст.51 Конституції України, де зазначено, що сім`я, дитинство, материнство охороняються державою. Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, з метою захисту прав та законних інтересів малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування ВК Томаківської селищної ради вважає за можливе позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] , [INFO] . Рішенням ВК Томаківської селищної ради Дніпропетровської області №14 від 22.01.2025 року затверджено вищевказаний Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянку [PERSON] , [INFO] . Таким чином, аналізуючи вищенаведені докази, суд вважає, що позивач довів той факт, що відповідач по теперішній час не піклується про стан здоров`я, моральний, фізичний, духовний розвиток своєї дитини, не цікавиться про її навчання та підготовку до самостійного життя, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, ніякої участі в її утриманні та вихованні не приймає, як цього вимагає ст.150 СК України, тобто, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому у найкращих інтересах дитини для забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, відповідачку слід позбавити батьківських прав. Крім того, згідно вимог ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Питання про\~розподіл судових\~витрат позивачем\~не ставилося,\~відповідно,\~судові витрати\~покладаються на\~позивача.

Outcome: approved