Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

І.Зміст позовних вимог та заперечень сторін. У січні 2025 року позивач звертаючись до суду з позовною заявою, просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики №79515215 від 06 лютого 2024 року у розмірі 42168 грн. Свої вимоги аргументує тим, що 06 лютого 2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] (далі - Відповідач) було укладено договір позики (на умовах повернення позики у кінці строку позики №79515215), відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 12000 грн зі сплатою відсотків на строк 30 днів та зобов`язався повернути кредит у строк та на умовах визначених кредитним договором. 14 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю ««Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №14/06/21, додаткову угоду №2 від 28 липня 2021 та №29 від 20 червня 2024 до договору факторингу, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія "Європейська агенція з повернення боргів» отримало право Вимоги до Боржників, у тому числі за договором позики №79515215 від 06 лютого 2024 укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] . У звязку з неналежним виконанням умов договору кредиту утворилася заборгованість у розмірі 42168 грн 00 коп, яку відповідач в добровільному порядку не повертає. ІІ.Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Бездідька В.М. від 15.01.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду на 09 год 30 хв 27 березня 2025 року. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Коваленка А.В. від 27.03.2025 року прийнято справу до свого провадження та призначено до судового розгляду на 11 год 00 хв 06 травня 2025. ІІІ.Позиції сторін. В судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився та не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву. Зі згоди позивача, суд на підставі наявних в справі доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV.Фактичні обставини встановлені судом. 06 лютого 2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] (далі - Відповідач) було укладено договір позики (на умовах повернення позики у кінці строку позики №79515215) відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 12000 грн зі сплатою відсотків, на строк 30 днів по 06.03.2024. Відповідно до п.2.3 Договору, процентна ставка (базова) /день 2,5 % (фіксована); денна процентна ставка (застосовується у відповідності до умов програми лояльності протягом первісного строку кредитування 0,88 %, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день % (не застосовується в період воєнного стану у період існування такого обмеження) 2,7 %(а.с.7). Відповідно до п.16 Договору, у разі якщо позичальник не дотримується умов офіційних правил програм лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» TM «MYCREDIT» та/або правил постійно діючої акції під умовною назвою «ON MY FREEDOM» перша позика 0,01 %») для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» TM «MYCREDIT», знижена денна процентна ставка визначена п.2 Договору, припиняє свою дію та застосовується базова процентна ставка, визначена п.п.2.3 п 2 Договору(а.с.7-9). 14 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю ««Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №14/06/21, Додаткову угоду №2 від 28 липня 2021 до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021, Додаткову угоду №29 від 20 червня 2024 до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія "Європейська агенція з повернення боргів» отримало право Вимоги до Боржників Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» відповідно до реєстру боржників( а.с.11-14). Відповідно до витягу з Реєстру боржників №25 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю ««Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів», заборгованість [PERSON] за договором позики №79515215 від 06 лютого 2024 становить 42168 грн 00 коп, з яких: 12000 грн 00 коп - сума заборгованості по основному боргу; 30168 грн 00 коп - заборгованість за відсотками(а.с.16) Згідно з розрахунку заборгованості за договором позики №79515215 від 06.02.2024 за період з 20.06.2024 по 30.11.2024 заборгованість [PERSON] за договором позики №79515215 від 06.02.2024 становить 42168 грн 00 коп, з яких: 12000 грн 00 коп - сума заборгованості по основному боргу; 30168 грн 00 коп - заборгованість за відсотками (а.с.17) V.Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст.638 ЦК України). За правилами ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ч. 2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Приписами ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з пунктом 6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» ). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом ч.13 ст.11 вищевказаного Закону докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст.64 ЦПК України, ст.36 ГПК України та ст.79 КАС України. Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно якого товариство надало йому кредит, а відповідач отримав кредит та зобов`язався його повернути відповідно до умов договору. За умовами договору сторони погодили строк кредиту 30 днів та встановлено дату повернення позики 06.03.2024 року. Відтак, до 06.03.2024 року відповідач мав, зокрема, повернути позивачеві кредит і сплатити проценти. Враховуючи викладене, Суд вважає, що оскільки відповідач не виконав умови договору та в установлені строки не здійснив погашення кредиту, то вимога про стягнення з відповідача тіла кредиту в розмірі 12000 гривень підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення процентів за користування коштами . У Постанові Великої Палати від 08.06.2021 у справі №662/397/15-ц зроблено наступні висновки. При вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог, встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають з встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець вказує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, а ніж закон. Більш того, виходячи з положень ЦПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема в його мотивувальній і резолютивній частинах. Тому, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia. Суд, який розглядає справу, має право і зобов`язаний самостійно визначити та кваліфікувати правовідносини, які виникли між сторонами, та застосувати відповідну норму права чи закон, який регулює спірні правовідносини. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України, застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення частини другої статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Так, у пунктах 2.1-2.3. договору про надання позики від 06.02.2024 передбачено, що кредит надається строком на 30 днів, тобто до06.03.2024, за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 0,88 % на добу. Процентна ставка за понадстрокове користування Позикою становить 2,7 % Пунктом 4 визначено, що сторони відповідно до ст..1048 Цивільного Кодексу України домовились про те, що у випадку невиконання позичальником свого обов`язку з повернення позики у останній день строку користування позикою, позичальник отримує право користування кредитом без застосування по відношенню до позичальника штрафних санкцій (у тому числі процентної ставки за понаднормове користування позикою) протягом 90 календарних днів після спливу первісного строку користування позикою, визначеною договором /додатковими угодами, за які нараховується проценти за базовою процентною ставкою, що визначена в п.2,3 п.2 договору. Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики, виходячи із строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором / додатковими угодами, за які нараховуються проценти за базовою процентною ставкою, що визначена п.п.2.3 п.2 Договору. Товариство на власний розсуд може зупинити нарахування процентів до спливу строку, визначеному у першому реченні цього пункту. Таким чином, за період з 06.02.2024 по 06.03.2024 із [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню проценти у сумі 3168 гривні виходячи із розрахунку: 12000 грн( сума позики) х 0,88% х 30 ( строк позики відповідно до п.2.2 Договору) відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України. Натомість, на переконання суду, проценти, які передбачені пунктом 4 Договору позики не являються процентами за користуваннями позикою в розумінні вимог ч.1 ст.1048 ЦК України, а є платою відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 з 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан, який триває і по даний час. Відповідно до п.18.Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки судом встановлено, що проценти передбачені п.4 Договору позики є мірою відповідальності боржника за прострочення виконання зобов`язання відповідно до вимог с. 625 ЦК України, то відповідно до вимог п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України , проценти нараховані згідно п.4 Договору не підлягають стягненню з відповідача. Натомість, суд не приймає до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості, оскільки він відображає лише відомості про заборгованість, які містяться у витягу з Реєстру боржників, та не містить детального розрахунку, заборгованості здійсненого позикодавцем, що позбавляє суд, можливості перевірити його правильність. Оскільки відповідач не виконав умови договору, то позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача заборгованості в розмірі 15168 гривень, які складаються з 12000 гривень заборгованість за тілом позики та 3168 гривень заборгованість за відсотками. VІ.Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За правилами ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до вимог ч.1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено на 35,97 %, то суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 1089 грн 17 коп в рахунок відшкодування витрат понесених на сплату судового збору при подачі позовної заяви до суду, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial