Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

У грудні 2024 року позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Батуру Павла Олександровича, звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, в якому просив стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 590 451,60 грн, витрати на юридичну допомогу у кримінальному провадженні в розмірі 15 000 грн та витрати на правничу допомогу в межах розгляду даної справи в розмірі 30 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 21.11.2017 [PERSON] перебував під слідством та судом, як підозрюваний у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. В ході досудового розслідування кримінального провадження № 12017110030003900, йому було оголошено повідомлення про підозру у шахрайстві, тобто заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненому у великих розмірах. 26.12.2022 вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 16.01.2024 у справі № 357/894/18, [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано. З огляду на наявність виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування йому моральної шкоди за рахунок держави. Так, в результаті незаконних дій органів досудового розслідування та прокуратури (незаконного повідомлення про підозру, обрання запобіжного заходу, перебування під слідством та судом), позивачу заподіяно моральну шкоду, яка виразилась у моральних та фізичних стражданнях, порушенні нормальних життєвих зв`язків, втрати сну та спокою, повній невизначеності щодо майбутнього. Переживання супроводжувалися необхідністю виправдовуватись та доводити свою невинність в інкримінованому діянні, а також приниженням, сорому, втрати можливості самореалізації. Такі обвинувачення принижували честь та людську гідність [PERSON] , ставили під сумнів його моральні якості, чесність, порядність, що суттєвим чином вплинуло на авторитет та ділову репутацію позивача серед оточуючих, створювало негативну психологічну установку відносно нього як людини аморальної, непорядної, сприяло упередженому ставленню до нього з боку людей. За таких обставин, у [PERSON] суттєво знизилася самооцінка, довіра до людей та держави, посилились знервованість, образливість та замкненість. Оскільки позивачу нанесено моральну шкоду, останній звернувся до суду за захистом порушеного права. Вказує, що строк перебування його під слідством та судом охоплює період з 21.11.2017 по 16.01.2024 та становить 6 років 1 місяць 25 днів (73 місяці 25 днів), тому стягненню з держави на його користь підлягає мінімальний розмір моральної шкоди розмірі: 584 000 (73 х 8 000) + 6 451,60 (8 000 / 31 х 25) = 590 451,60 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 24.12.2024 ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання 12.02.2025. 02.01.2025 на адресу суду від представника Головного управління Національної поліції в Київській області - Срібної А.Р., надійшов відзив на позов, в обґрунтування якого зазначено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Факт закриття справи не тягне за собою наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральну шкоду. Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, наскільки душевні переживання були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. До позовної заяви не надано доказів, які прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння позивачу сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру саме з боку відповідача-1, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань. Також звертає увагу суду, що арешт до позивача не застосовувався. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Також, 02.01.2025 на адресу суду від представника Головного управління Національної поліції в Київській області - Срібної А.Р., надійшла заява, в якій вказано, що відповідно до абз. 4 п. 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03.10.2001 № 12-рп/2001 державні органи, як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Згідно з цивільним законодавством, держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави. Така юридична особа, тобто державна установа відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні. Оскільки казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, тому вказану особу слід залучити до участі у справі у якості співвідповідача, про що просила суд. 07.01.2025 на адресу суду від представника позивача - адвоката Батури П.О., надійшло заперечення на клопотання про залучення співвідповідача, в якому вказано, що обов`язок по визначенню відповідача належить позивачу. При цьому позивач вважає, що Державне казначейство України не може бути окремим відповідачем у цій справі, оскільки належним відповідачем є держава в особі органу, якого позивач зазначив порушником своїх прав. Тому вважає, що коло відповідачів визначено вірно. 07.01.2025 на адресу суду від представника позивача - адвоката Батури П.О., надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме статті 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Виправдувальний вирок, що набрав законної сили, яким [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та виправдано, є доказом незаконності дій органів досудового розслідування і прокуратури та призводить до настання наслідків цивільно-правового характеру щодо відшкодування позивачу завданої йому моральної шкоди за рахунок держави. При цьому, сам факт ухвалення виправдувального вироку свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між незаконними діями органів досудового розслідування і прокуратури та заподіянням позивачу моральної шкоди. 10.01.2025 на адресу суду від представника Головного управління Національної поліції в Київській області - Срібної А.Р., надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначено, що позивач не врахував норму ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік», якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, на рівні 1 600 грн, тому розмір відшкодування моральної шкоди має становити 116 800 грн. Також вказано, що витрати сторін, пов`язані з явкою до суду та органів досудового розслідування не є шкодою чи збитками у розумінні статей 22 та 1166 ЦК, не входять до складу ціни позову та не можуть стягуватися як збитки, а є витратами, що пов`язані з розглядом справи в суді, тому повинні бути розподілені судом у межах того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли. Крім того, до позовної заяви представником позивача не долучено акту виконаних робіт, проведених дій, які ними здійснювались в кримінальному провадженні, що позбавляє сторону можливості спростувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. 10.01.2025 на адресу суду від представника Київської обласної прокуратури - Борисюк А.А., надійшов відзив на позов. В обґрунтування відзиву вказано, що сам факт ухвалення виправдувального вироку щодо особи не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а відшкодування шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків та вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Постановлення відносно позивача виправдувального вироку, не є свідченням протиправної поведінки органу досудового розслідування та прокуратури, а необхідність захисту від обвинувачень не носить об`єктивного характеру. Позивач не навів, якої саме шкоди зазнав та в чому вона полягала, а сума присудженого відшкодування не має бути джерелом незаконного збагачення. Також позивачем не наведено аргументованих доводів та конкретних прикладів на підтвердження факту вчинення органами Київської обласної прокуратури фізичного чи психічного впливу на позивача в ході здійснення досудового розслідування, що вказувало б на спричинення моральних страждань, настання інших негативних подій та явищ, переживань тощо. Вказано про невірне обрахування строку перебування позивача під слідством та судом та, відповідно, неправильне визначення моральної шкоди. Зазначено про відсутність доказів понесення витрат на правову допомогу. Просить відмовити в задоволенні позову повністю. 15.01.2025 на адресу суду від представника позивача - адвоката Батури П.О., надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що міркування та аргументи, які наведені Київською обласною прокуратурою не спростовують фактичних обставин, нормативно-правового обґрунтування та доводів, зазначених у позові, а тому відхиляються позивачем повністю. Завдана позивачу моральна шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Отже наявність вини відповідача презюмується, тобто не підлягає доведенню позивачем. Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про порушення державою головного обов`язку перед людиною - утвердження та забезпечення її прав (постанова Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №750/6330/17). За наявності виправдувального вироку, який набрав законної сили, позивач не зобов`язаний доводити незаконність конкретної слідчої чи процесуальної дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду (ухвала Верховного Суду від 31.05.2023 у справі № 636/3366/21). За таких обставин, позивач не зобов`язаний підтверджувати протиправність поведінки та незаконності дій органів досудового розслідування, прокуратури у ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження чи його судового розгляду, як помилково вважає відповідач. Строк перебування позивача під слідством та судом охоплює період з часу повідомлення про підозру до набрання виправдувальним вироком законної сили, а не до винесення вироку судом, як помилково вважає представник відповідача. Тому позивачем заявлено до стягнення гарантований державою мінімум. Заявлені витрати з юридичної допомоги у розмірі 15 000 грн не є тотожними витратам на правничу допомогу, понесених стороною у кримінальному провадженні, оскільки у даному випадку застосуванню підлягає спеціальна норма закону і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону. Витрати на правничу допомогу в межах даної цивільної справи в розмірі 30 000 грн є фіксованою сумою, погодженою між клієнтом та АО, та не змінюється в залежності від обсягу послуг, витраченого адвокатом часу та кількості судових засідань. 15.01.2025 представник позивача - адвокат Батура П.О., звернувся до суду з додатковими поясненнями щодо поданого відповідачем-1 запереченням на відповідь на відзив, в яких, зокрема, вказано про необхідність застосування при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди саме мінімальної заробітної плати, що підтверджено численною судовою практикою, тому до стягнення підлягає 590 451,60 грн. Наведено також додаткові обґрунтування щодо витрат на юридичну допомогу в кримінальній справі та правничу допомогу в межах даної справи. Також стороною позивача додатково подано заяву про стягнення понесених судових витрат на правничу допомогу. 16.01.2025 представник відповідача-1 - Срібна А.Р., подала до суду заперечення на заяву про стягнення понесених судових витрат, в яких просить залишити без задоволення подану представником позивача заяву. 17.03.2025 представник позивача - адвокат Батура П.О., звернувся до суду з додатковими поясненнями про безпідставність посилання відповідачів на необхідність застосування норми ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік», якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, на рівні 1 600 грн. Вказано, що згідно з релевантною практикою Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним у даних правовідносинах, тому саме його норми підлягають застосуванню. В судовому засіданні представники позивача підтримали позов з підстав, наведених в документах по суті та додаткових поясненнях, просили задовольнити позов в повному обсязі. Вказано, що прокурор безпідставно посилається на судову практику, яка в даному випадку не підлягає застосуванню. Виправдувальний вирок набрав законної сили, а позивач заявляє про відшкодування мінімального розміру моральної шкоди. Представник відповідача-1 в судовому засіданні позов не визнала, просила залишити його без задоволення. Пояснила, що позивачем не доведено розмір моральної шкоди та причинно-наслідковий зв`язок, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Представник відповідача-2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову повністю з підстав, зазначених у документах по суті. Вказав про недоведеність шкоди та відсутність звернення позивача в порядку, визначеному Законом. Сам по собі факт наявності виправдувального вироку не свідчить про незаконність дій органів слідства. Вказано про відсутність детального опису робіт на правничу допомогу. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Головним управлінням Національної поліції в Київській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 25.07.2017 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017110030003900, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 191, ч. 3 ст. 368 КК України. 21.11.2017 [PERSON] затримано слідчим СУ ГУ НП в Київській області старшим лейтенантом поліції Бруссо Костянтином Мирославовичем, як підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, що вбачається з протоколу затримання особи. 21.11.2017 слідчим слідчої групи - слідчим слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області Стратоновим С.Ю., у кримінальному провадженні позивачу оголошено повідомлення про підозру у шахрайстві, тобто заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненому у великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Повідомлення про підозру погоджено прокурором відділу прокуратури Київської області Кочетовим С.С. 23.11.2017 ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області у справі № 362/6169/17 (провадження №1-кс/362/1286/17) застосовано до підозрюваного [PERSON] запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю строком на 60 днів, починаючи з 23.11.2017 по 21.01.2018 включно (в межах кримінального провадження № 12017110030003900). 16.01.2018 прокурором відділу прокуратури Київської області виділено з кримінального провадження № 12017110030003900 від 25.07.2017 кримінальне провадження щодо підозрюваного [PERSON] за фактом шахрайства, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчиненому у великих розмірах, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України з присвоєнням матеріалам реєстраційного № 12018110000000033. 18.01.2018 слідчим відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУ НП в Київській області складений обвинувальний акт, затверджений прокурором прокуратури Київської області, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018110000000033 від 05.11.2017, за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. 26.12.2022 вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 16.01.2024 у справі № 357/894/18, [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 3 КК України та виправдано його на підставі ст. 373 ч. 1 п. 3 КПК України, за недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення. Ухвала Київського апеляційного суду від 16.01.2024 у справі № 357/894/18 набрала законної сили 16.01.2024. При вирішенні справи суд виходить з наступного. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно з положеннями частин 1, 2, 7 статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (Закону) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 цього Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини перша, п`ята, шоста статті 4 Закону). Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», § 62). Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону, розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Цей розмір моральної шкоди у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Проте, визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичний біль, душевні і психічні страждання тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, часу та зусиль, потрібних для відновлення попереднього стану, і самої можливості такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тож суд повинен з`ясувати усі доводи позивача, наведені ним на обґрунтування як обставин завдання, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір відшкодування моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що в зв`язку з пред`явлення позивачу обвинувачення та повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та незаконного перебування під слідством і судом, за яким позивач зазнав душевних переживань та надзвичайного впливу, що призвело до змін його життєвого укладу та завдало йому значних страждань, останній має право на отримання відшкодування моральної шкоди згідно з Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». При розрахунку гарантованого мінімального розміру моральної шкоди суд враховує, що Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах. Зміни до статті 13 вказаного Закону законодавцем не вносилися і його норми не передбачають визначення розміру відшкодування із розрахункової величини, визначеної будь-яким іншим законом, зокрема, Законом України «Про Державний бюджет України». До того ж, Верховний Суд неодноразово у своїх постановах надавав тлумачення статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та висловлював правові позиції щодо порядку визначення розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі №6-2203цс15, від якого Верховний Суд не відступав та підтримує у своїх постановах, відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №705/4489/20 Верховний Суд щодо застосування ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначив, що тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Конституційний Суд України у своїх Рішеннях від 9 липня 2007 року №6-рп/2007, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 27 лютого 2020 року №3-р/2020, від 28 серпня 2020 року №10-р/2020 неодноразово наголосив на тому, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, а тому вказаними актами законодавства не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України, а скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України. Отже стаття 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» в частині визначення розміру мінімальної заробітної плати, яка застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду на рівні 1 600 грн, не підлягає застосуванню при вирішенні спору у цій справі. Також суд вважає за необхідне зазначити, що відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, не є у розумінні статтей 56, 62 Конституції України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», статтей 1167, 1176 ЦК України, «виплатою», а відтак, підстави для застосування положень частини 2 статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» відсутні.

Outcome: approved