Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Грималюк Богдан Іванович звернулася в суд із позовом до Великогаївської сільської ради, в якому просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, в порядку спадкування за заповітом, після смерті брата [PERSON] , котрий помер [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що [INFO] помер її брат [PERSON] , яким за життя був складений заповіт на її ім`я. Спадщину після смерті [PERSON] вона прийняла у встановленому законом порядку. Проте, на даний час, вона не може оформити свої спадкові права після смерті [PERSON] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на житловий будинок. 02.04.2024 нотаріусом було відмолено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірне нерухоме майно. Посилаючись на наведене, позивач просив задовольнити позов. Ухвалою судді від 28.05.2024 відкрито провадження у цивільній справі №607/11457/24. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 15.11.2024 постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, що відображено в протоколі судового засідання. Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 10.04.2025 постановлено залучити до участі в справі в якості третьої особи [PERSON] , що відображено в протоколі судового засідання. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися. Представником позивача подано суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позов підтримує та просить задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, попередньо подавши суду заяву про розгляд справи у відсутності представника, щодо задоволення позовних вимог не заперечує. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, подавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечив. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві, а також у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить свідоцтво смерть серії [NUMBER] видане 05.05.2023 Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . За життя [PERSON] склав заповіт, який посвідчений старостою сіл Грабовець та Білоскірка Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Дорош М.М., за реєстровим № 3-24, відповідно до якого, належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, та все те, що ще буде належати йому на час смерті, а також належні йому майнові права та обов`язки на час смерті, заповів [PERSON] . Таким чином, спадкоємцем майна за заповітом [PERSON] є позивач [PERSON] . Як вбачається з копії спадкової справи №46/2023, заведеної приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Демкович Ю.Л., після смерті [PERSON] , наданої на запит суду, спадкова справа заведена за заявою [PERSON] , про прийняття спадщини за заповітом від 18.09.2023 за №117. Спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, немає. Померлий [PERSON] був неодружений, дітей не мав. 02 квітня 2024 року [PERSON] подала заяву за свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Демкович Ю.Л. від 02.04.2024, [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів про належність майна спадкодавцеві. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованою Демкович Ю.Л., приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу, 02.04.2024 за № 372351575, у [PERSON] відсутнє зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також в Реєстрі прав власності на нерухоме майно право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із довідки №266 виданої 28.09.2023 Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, в колгоспному дворі в [ADDRESS] , станом на 01.07.1990 членами двору були: [PERSON] , 1934 р.н. - голова двору; [PERSON] , 1935 р.н. - дружина; [PERSON] , 1959 р.н. - син. 04.04.2024 ТОВ «Технічна інвентаризація об`єктів нерухомості» на замовлення [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] . Як вбачається з інформаційної довідки №984 від 20.10.2023 виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро станом на 01.01.2013 державна реєстрація права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] в бюро не проведена. Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (пункти 4, 5), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Статус майна колгоспного двору був врегульований статтями 120-126 ЦК України в редакції 1963 року, які були виключені з кодексу у 1993 році (Закон від 16 грудня 1993 року № 3718-ХІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинності з 18 січня 1994 року). Відтак, у вказаній частині підлягають застосуванню норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Частиною 1 статті 112 ЦК УРСР передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно зі ст.120 ЦК УРСР 1963 року, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності. За змістом ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14.01.2014 року у справі №6-14 5цс 13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15. Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку. Оскільки вищевказаний житловий будинок збудовано в період до 15.04.1991 року, до введення в дію Закону України «Про власність», всі члени колгоспного двору набули права спільної сумісної власності на вказаний будинок. Це право збереглося за ними і після припинення колгоспного двору після введення в дію вищезазначеного Закону. Таким чином, при розгляді справи було встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] , станом на 01.07.1990 мав статус колгоспного двору, членами якого були: [PERSON] , 1934 р.н. - голова двору; [PERSON] , 1935 р.н. - дружина; [PERSON] , 1959 р.н - син. Тож, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить по 1/3 частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим 02.11.1996 Грабовецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. Як вбачається із матеріалів спадкової справи №533, заведеної Тернопільською районною нотаріальною конторою 31 серпня 2000 року до майна померлого [INFO] [PERSON] , наданої на запит суду, 31 серпня 2000 року завідуючою Тернопільської районної державної нотаріальної контори Стадник Г.В. було посвідчено Угоду про поділ спадкового майна, між спадкоємцями [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до вказаної угоди, [PERSON] спадкує житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, що знаходиться в селі Білоскірка, Тернопільського району Тернопільської області, а [PERSON] - право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності колгоспу «Грабовець» село Грабівці, Тернопільського району Тернопільської області, розміром 2,49 в умовах кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Зважаючи на те, що [PERSON] помер [INFO] , правовідносини щодо спадкування після його смерті регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За нормами ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно із ст.ст. 548-549 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Таким чином, належну [PERSON] , як члену колгоспного двору, майна - 1/3 частину житлового будинку, згідно Угоди про поділ спадкового майна, посвідченої 31 серпня 2000 року завідуючою Тернопільської районної державної нотаріальної контори Стадник Г.В., успадкувала дружина спадкодавця - [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим 13.11.2020 Виконавчим комітетом Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Судом встановлено, що після смерті [INFO] [PERSON] спадкова справа не заводилась, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 79929108 від 03.02.2025 року. Спадкоємцем є син померлої - [PERSON] , 1959 р.н. Факт прийняття спадщини встановлено по спільному проживанню зі спадкодавцем, про що свідчить довідка №78 від 24.02.2025 видана Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. Таким чином, належні [PERSON] 2/3 частини (1/3 частина належна їй, як члену колгоспного двору та 1/3 частина успадкована після смерті чоловіка [PERSON] ) житлового будинку [ADDRESS] , успадкував син померлої - [PERSON] . Відповідно до ст.ст. 1216-1219 Цивільного Кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Враховуючи те, що [PERSON] , який помер [INFO] , за життя склав заповіт, яким, зокрема, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , він заповів [PERSON] , остання спадщину прийняла, подавши у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини, а тому вона успадкував належний померлому житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] (1/3 частка належна йому, як члену колгоспного двору та 2/3 частки успадковані після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] ). Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, а також те, що через відсутність державної реєстрації права власності та правовстановлюючих документів на житловий будинок, позивач не може реалізувати своїх спадкових прав, а тому її право підлягає судовому захисту, а позов до задоволення, шляхом визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved