Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

У лютому 2025 року до суду звернулося ТОВ «Фінпром Маркет» із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 27 липня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 75946648, шляхом підписання електронним підписом позичальника, відтвореним за допомогою використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер його мобільного телефону. За умовами вказаного договору відповідач отримав кредит у розмірі 11 178,00 грн. строком на 30 днів, тобто до 26.08.2021 року, фіксована процентна ставка 1,99% в день (п. 2.1. та п. 2.2. договору). У період з 27.07.2021 року по 16.08.2021 року діяла знижена процентна ставка 0,70%, за понадстрокове користування позикою діяла процентна ставка 2,70% в день. Орієнтовна загальна вартість позики становила13\~513,64 грн. (п. 2.3. договору). 21 грудня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» було укладено договір факторингу № 2112, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за вказаними вище кредитним договором. 31 березня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» було укладено договір факторингу № 310323-ФМ, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за вказаними вище кредитним договором. Відповідно до реєстру прав вимог від 31.03.2023 року до договору факторингу № 310333-ФМ позивач набув право вимоги до відповідача в розмірі 37\~871, 06 грн., з яких: 11\~178,00 грн. заборгованість за кредитом та 26\~693,06 грн. заборгованість за процентами. Проте, позивач просив стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за договором позики у загальному розмірі 37\~870,80 грн., з яких: 11 178,00 грн. заборгованість за кредитом та 26\~692,80 грн. заборгованість за процентами, а також сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та 3500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Одночасно із позовною заявою позивач подав клопотання про витребування доказів. Ухвалою судді від 12 березня 2025 року відкрито провадження у справі, залучено сторін, третіх осіб, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в межах робочого часу суду. Ухвалою суду від 10 квітня 2025 року витребувано від АТ КБ «Приватбанк» письмові докази. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Станом на день розгляду справи та ухвалення судом рішення, учасники справи не подавали будь-які заяви, клопотання про відкладення розгляду справи та/або про розгляд справи з викликом учасників справи у судове засідання. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. З огляду на те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступне. 27 липня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] був укладений договір позики № 75946648, підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора o6bJgEz7ml, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Як слідує зі змісту п. 1 Договору, позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позика, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. У п. 2 вказаного договору позики зазначено, що сума позики складає 11\~178,00 грн., строк позики - 30 днів, дата повернення позики 26.08.2021 року, фіксована процентна ставка 1,99 % на день. З 27.07.2021 року по 26.08.2021 року діє знижена процентна ставка 0,70%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою ставить 2,70% за день. Орієнтовна загальна вартість позики складає 13\~513,54 грн. Пунктом 4 Договору встановлено, що проценти нараховуються щоденно, включаючи дату отримання та повернення на залишок позики. Відповідно до п. 5.2 Договору позики позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті позикодавця, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації йому зрозумілі. Пунктом 6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) Товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому Договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але у будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. До укладання договору про надання позики відповідач [PERSON] ознайомився з таблицею обчислення загальної вартості кредиту та реальної процентної ставки, що є додатком № 1 до договору позики, про що свідчить його електронний підпис одноразовим ідентифікатором o6bJgEz7ml. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» своєчасно та в повному обсязі виконало зобов`язання за договором позики, перерахувавши [PERSON] одним платежем 27.07.2021 року 11 178,00 грн. на банківську картку № [NUMBER] ….2065, що підтверджується платіжною інструкцією від 27.07.2021 року (а.с. 16). Крім того, факт зарахування грошових коштів на картку відповідача підтверджується листом АТ КБ «Приватбанк» та випискою по рахунку, відповідно яких на ім`я [PERSON] банком емітовано картку № [NUMBER] , на яку 27.07.2021 року були зараховані грошові кошти у розмірі 11\~178,00 грн. Доказів зворотного відповідачем суду не надано. 21 грудня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» був укладений договір факторингу № 2112, відповідно до умов якого, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за грошові кошти відступає ТОВ «Фінансова компанія управління активами» права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей. Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру заборгованостей від 21.12.2021 року за договором факторингу № 2112 від 21.12.2021 року, клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр заборгованостей, після чого до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором стосовно заборгованостей. Згідно з реєстром прав вимог боржників № 4 від 21.12.2021 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за договором факторингу № 2112 набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором позики в розмірі 37\~871,06 грн., з яких: 11\~178,00 грн. заборгованість за кредитом та 26\~693,06 грн. заборгованість за процентами. 31 березня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» був укладений договір факторингу № 310323-ФМ, відповідно до умов якого, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за грошові кошти відступає ТОВ «Фінпром Маркет» права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей в розмірі портфеля заборгованості. Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру заборгованостей від 31.03.2023 року за договором факторингу № 310323-ФК від 31.03.2023 року, клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр заборгованостей, після чого до фактора переходять права вимоги заборгованості до боржників і фактор стає кредитором стосовно заборгованостей. Згідно з реєстром прав вимог боржників від 31.03.2023 року ТОВ «Фінпром Маркет» за договором факторингу № 310323-ФК від 31.03.2023 року набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором позики в розмірі 37 871,06 грн., з яких: 11 178,00 грн. заборгованість за кредитом та 26 693,06 грн. заборгованість за процентами. Позивач ТОВ «Фінпром Маркет» вважає, що відповідно до укладеного договору факторингу № 310323-ФМ від 31.03.2023 року, до нього перейшло право грошової вимоги до відповідача. Позивач заявив про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за договором позики у загальному розмірі 37\~870,80 грн. Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи та наявного у справі договору позики, такий договір підписаний відповідачем електронним підписом одноразовими ідентифікаторами, що був направлений йому у смс-повідомленні на його мобільний номер телефону. За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт укладення відповідачем договору позики із дотриманням вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Підписавши договори саме такого змісту, відповідач погодився з його умовами, що фактично нівелює усі можливі доводи стосовно невідповідності умов договору вимогам законодавства без їх обґрунтування доказами. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» своє зобов`язання за договором позики виконало в повному обсязі, а саме, надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Зазначений договір є чинними та підлягає виконанню сторонами. Факт отримання грошових коштів від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідач не спростував. За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Позивачем доведено перехід права вимоги за договором позики № 75946648 від 27.07.2021 року. Таким чином, відповідач [PERSON] несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за вказаними договорами перед новим кредитором ТОВ «Фінпром Маркет» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором. Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитними договорами, отримані в кредит кошти не повернув. Доказів погашення відповідачем заборгованості за кредитними договорами матеріали справи не містять і учасниками справи суду не надано. Враховуючи, що відповідачем не виконано грошове зобов`язання в строк, передбачений умовами договору позики, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості за договором позики в частині стягнення боргу за позикою (тіла кредиту) в розмірі 11\~178,00 грн. - є обґрунтованими. Проте, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. За умовами договору позики № 75946648 від 27.07.2021 року кредит у 11\~178,00 грн. надано строком на 30 днів з 27.07.2021 по 26.08.2021 року, процента ставка базова 1,99% (фіксована) на день, знижена процента ставка 0,70% на день, узгоджена сторонами договору сума процентів становить 2335,64 грн. Позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку. Відповідно до пункту 5.2 Договору, позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua.documentslicense/ (надалі правила), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладання цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Дійсно, розділ 7 Правил надання грошових коштів у позику містить певні умови продовження строку користування позикою. Так, відповідно до п. 7.4 - 7.5 позичальник має право подовжити строк користування позикою необмежену кількість разів. При кожному подовженні строку користування позикою, змінюється кінцева дата строку позики та кінцева дата строку (терміну) дії договору позики на відповідну кількість календарних днів. Після кожного оформлення пролонгації, на електронну адресу позичальника, яку позичальник зазначив як контактну при реєстрації на сайті, товариство відправляє повідомлення з інформацією про оформлену позичальником пролонгацію. Таке повідомлення містить інформацію, зокрема, щодо нового строку позики, кінцевої дати строку позики, розміру Заборгованості до повернення позичальником. Крім цього, інформація щодо нової кінцевої дати строку позики та розміру заборгованості доступна позичальнику в особистому кабінеті. Згідно п. 7.12-7.16 Правил надання грошових коштів у позику з метою недопущення наслідків понадстрокового користування позикою сторони домовились, що у разі якщо у позичальника на дату закінчення строку позики наявна заборгованість за договором позики і позичальником не оформлено пролонгацію, строк позики автоматично подовжується на один календарний день (далі - автопролонгація). Строк автопролонгації обчислюється з дня, що слідує за днем закінчення строку позики. При автопролонгації змінюється кінцева дата строку позики та кінцева дата строку (терміну) дії Договору позики на один календарний день. Проценти під час автопролонгації нараховуються за базовою процентною ставкою, вказаною в договорі позики. Позичальник не заперечує та погоджується, що автопролонгація може здійснюватися необмежену кількість разів та не потребує додаткового документального оформлення з боку Сторін. Позичальник погоджується, що застосування повторної автопролонгації здійснюється за умови наявності непогашеної позики (її частини) та не потребує додаткової згоди Позичальника. Подовження строку позики на умовах автопролонгації припиняється у разі якщо на протязі 90 автопролонгацій поспіль позичальником не погашено позику. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування коштами отриманими в позику та зміну дати повернення всієї суми кредиту, а також доказів застосування ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» автопролонгації матеріали справи не містять. Отже, враховуючи вищенаведений позивач вправі був нараховувати договірні проценти лише у період дії строку позики, тобто з 27.07.2021 року по 26.08.2021 року (30 днів). Починаючи з 27.08.2021 року позивач не вправі був нараховувати договірні проценти, а надалі відносини між сторонами трансформуються з договірних в охоронні, де застосовуються положення ст. 625 ЦК України. Враховуючи вищевикладене сума заборгованості за процентами підлягає стягненню за період дії договору позики № 75946648 від 27.07.2021 року в розмірі 2335,64 грн. Позивач не звертався до відповідача з вимогами про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, відповідно до ст. 625 ЦК України. Положеннями ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на вищевикладене, розглядаючи спір в межах доводів позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики № 75946648 від 27.07.2021 року у розмірі 13\~513,64 грн., з яких: 11178,00 грн. заборгованість за кредитом та 2335,64 грн. заборгованість за процентами. При цьому, позивачу слід відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами у розмірі 24\~357,42 грн. (26\~693,06 2335,64). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Судом позов задоволено у розмірі 24\~357,42 грн., що становить 64,32% від заявленого розміру 37\~870,80 грн. Враховуючи факт часткового задоволення судом позовних вимог у розмірі 64,32%, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 1558,09 грн. (64,32% від 2422,40 грн.), відмовивши у стягненні судового збору у розмірі 864,31 грн. (2422,40 1558,09). Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так,\~позивач просить\~стягнути з\~відповідача понесені\~витрати за\~надання професійної\~правничої допомоги\~в розмірі\~3\~500,00\~грн.\~На підтвердження\~понесених витрат\~на професійну\~правничу допомогу\~в сумі\~3\~500,00\~грн.\~позивачем надано:\~копію договору\~про надання\~правничої допомоги\~№ 01-11/24\~від 01.11.2024\~року,\~укладеного між\~адвокатом Ткаченко\~Юлією Олегівною\~та ТОВ\~«Фінпром Маркет»,\~копію платіжної\~інструкції кредитового\~переказу коштів\~№ 579930931.1\~від 18.12.2024\~року у\~розмірі 175\~000,00\~грн.,\~копію свідоцтва\~про право\~на зайняття\~адвокатською діяльністю,\~копію ордера\~на надання\~правничої допомоги\~серії від\~01.11.2024\~року,\~копію Витягу\~з акту\~приймання-передачі\~справ на\~надання правничої\~допомоги №\~5-П\~від 18.12.2024\~року за\~договором про надання правничої допомоги № 01-11/24 від 01.11.2024 року у розмірі 3500,00 грн. по боржнику Вергуна І.Г., копію акту приймання-передачі справ на надання правничої допомоги. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 490/7096/21 та від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу від відповідача не надходило. При вирішенні питання стягнення витрат на правову допомогу, суд бере до уваги зазначений в заяві обсяг виконаних адвокатом робіт. У ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, дослідивши надані стороною відповідача документи, суд дійшов висновку, що витрати за надання правничої допомоги підтверджені належними та допустимими доказами. Суд звертає увагу на те, що позов підлягає задоволенню у розмірі 24 357,42 грн., що становить 64,32% від заявленого розміру 37 870,80 грн. Враховуючи факт часткового задоволення судом позовних вимог у розмірі 64,32%, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2251,20 грн. (64,32% від 3\~500,00 грн.) витрат на професійну правничу допомогу, відмовивши у стягнення таких витрат в розмірі 1248,80 грн. (3500,00 2251,20). Сторони не заявляли про понесення інших судових витрат. Справа розглянута в межах заявлених вимог та наданих учасниками справи доказів.

Outcome: partial