Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила позбавити відповідачку батьківських прав стосовно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідачки на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини від заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вимог в позові зазначено, що позивачка є дружиною [PERSON] , який є батьком малолітньої [PERSON] . Відповідачка є матір`ю малолітньої [PERSON] , але з дворічного віку дитини не проживає з нею та не бере участі у її вихованні та утриманні. З дворічного віку дитини її вихованням та утриманням займався її батько, спочатку самостійно, а згодом разом з позивачкою, оскільки вони всі разом проживали однією сім`єю. Згодом [PERSON] був мобілізований, а 14.07.2024р. зник безвісти під час виконання обов`язку військової служби при захисті Батьківщини. Після мобілізації [PERSON] й дотепер малолітня [PERSON] постійно проживає з позивачкою, яка наразі самостійно здійснює її догляд та виховання разом з власними дітьми. Відповідачка не виконувала своїх батьківських обов`язків щодо своєї доньки [PERSON] протягом тривалого часу та не брала жодної участі у житті дитини, внаслідок чого дитина не виявляє особистої прихильності до своєї матері, а відповідачка навіть не змогла впізнати свою доньку під час зустрічі, що була організована службою у справах дітей Черкаської міської ради. Позивачка тривалий час опікується малолітньою [PERSON] та займається її вихованням і ставиться до неї, як до рідної доньки, внаслідок чого дитина виявляє особисту прихильність до позивачки, а після зникнення безвісти батька дитина була тимчасово влаштована до сім`ї позивачки згідно з рішенням служби у справах дітей Черкаської міської ради. Враховуючи, що наразі повним вихованням та матеріальним утриманням малолітньої [PERSON] опікується позивачка, яка усіляко дбає про добробут дитини з любов`ю та повагою до її особистості, тоді як мати самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, то позивачка змушена звернутись до суду з вимогою про позбавлення відповідачки батьківських прав та стягнення з неї аліментів. Відповідачка заперечила проти позовних вимог та у письмовому відзиві просила відмовити у позові. В обґрунтування заперечень посилається на відсутність своєї вини у тому, що вона не займалась вихованням своєї доньки, оскільки така ситуація обумовлена поведінкою батька дитини, який самовільно без згоди та відома відповідачки вивіз дитину на тимчасово окуповану територію України (АР Крим), внаслідок чого відповідачка була позбавлена можливості брати участь у вихованні та утриманні доньки, а також контактувати з дитиною. Відповідачка заявляє, що спірна ситуація є наслідком збігу складних життєвих обставин, які склалися навколо членів даної сім`ї, а саме необізнаність, неможливість протистояти перешкодам в участі у житті дитини та відсутність належного супроводу соціальних служб. На теперішній час відповідачка наполягає на необхідності повернення їй її доньки, а позбавлення відповідачки батьківських прав та передача дитини мачусі не забезпечуватиме інтересів дитини та суперечитиме моральним засадам суспільства. 20.11.2024 судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи в порядку загального позовного провадження. 18.12.2024 від представника відповідачки - адвоката Мельника О.Ф., який діє на підставі ордеру серії СА №1086097 від 16.12.2024, - надійшов письмовий відзив проти позову, в якому викладено обґрунтування позиції відповідачки та зміст її заперечень проти позовних вимог. 18.02.2025 судом постановлено ухвалу, якою зобов`язано службу у справах дітей Черкаської міської ради надати суду письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] . 18.02.2025 судом закрито підготовче провадження у справі, а справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Нікітюк А.М., який діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги №004-2306273 від 31.10.2024, - підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Додатково пояснив, що позивачка є фактичним опікуном дитини і одноосібно здійснює догляд та утримання дитини. Відповідачка понад десять років не бере участі у вихованні та утриманні доньки, що свідчить про відсутність в неї будь-якого інтересу до долі дитини, а тому позбавлення її батьківських прав відповідатиме інтересам дитини. Позивачка також підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Пояснила, що фактично з 2014 року займається вихованням малолітньої [PERSON] і ставиться до неї, як до рідної дитини. Зазначила, що відповідачка понад десять років поспіль була відсутньою у житті дитини, а тому дитина фактично не знає свою матір. Додатково пояснила, що з літа 2014 року вона приїхала до АР Крим, де стала проживати однією сім`єю з [PERSON] та його донькою. До міста Черкаси вони повернулися у 2018 році, але про це не повідомляли відповідачку, бо ніхто не знав де вона знаходиться. Весь цей час відповідачка не намагалась ніяким чином відшукати зв`язок з дитиною. У 2023 році [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, але відповідачка не брала участі у судових засіданнях. Зауважила, що лише після того, як позивачка звернулась до суду з даним позовом, то відповідачка телефонувала їй та питала про потреби дитини, а також намагалась спілкуватись з дитиною, проте остання не має бажання спілкуватись з відповідачкою, а позивачка не може примусити дитину це робити. Також зазначила, що вона не перешкоджала відповідачці контактувати з дитиною. Відповідачка та її представник заперечили проти позову з підстав, викладених у відзиві та наполягали на тому, що позов не підлягає до задоволення. Відповідачка додатково пояснила, що з 2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , але з початку 2014 року вони припинили спільне проживання. Одного дня [PERSON] забрав доньку і зник з нею, а згодом відповідачці стало відомо, що він виїхав з дитиною до АР Крим. Після окупації території АР Крим зв`язок з [PERSON] був втрачений і лише у 2023 році, коли останній подав позов про розірвання шлюбу, вона довідалась, що він разом з донькою повернувся до м. Черкаси. Згодом у серпні 2024 року їй повідомили, що [PERSON] зник безвісти, внаслідок чого службою у справах дітей організовано зустріч з донькою, але дитина не хоче спілкуватися з нею. Зазначила, що саме [PERSON] перешкоджав участі відповідачки у вихованні їх доньки, а на теперішній час позивачка не сприяє налагодженню стосунків дитини з матір`ю. Пояснила, що на теперішній час вона проживає у Вінницькій області в будинку, який належить батькові її співмешканця, і має намір звертатись до суду з вимогою про повернення їй дитини. Представник відповідачки у своїх поясненнях зазначив, що в даному випадку відсутні підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки саме внаслідок неправомірних дій батька дитини відповідачка була обмежена у можливості здійснювати свої батьківські права та обов`язки відносно своєї доньки. Зауважив, що під час перебування дитини на території АР Крим відповідачка не мала можливості брати участь у вихованні дитини з об`єктивних причин, а про повернення дитини до м. Черкаси її ніхто не повідомляв. Після того, як відповідачка довідалась про місце знаходження своєї доньки та зникнення безвісти батька дитини, то відповідачка вживала заходів для відновлення зв`язку з донькою, але позивачка перешкоджає вільному спілкуванню відповідачки з донькою. Додатково зауважив, що висновок органу опіки та піклування щодо способу розв`язання спору має рекомендаційний характер і в даному випадку має бути відхилений судом. Представник органу опіки та піклування Черкаської міської ради - Молчанович Н.О., яка діє на підставі довіреності №103-01-21 від 04.01.2025, - підтримала позовні вимоги та не заперечувала проти їх задоволення. Пояснила, що після надходження повідомлення про зникнення безвісти батька малолітньої [PERSON] , працівники Служби у справах дітей Черкаської міської ради відшукали відповідачку протягом тижня. Натомість дослідження спірної ситуації та обставин життя членів такої родини, а також поведінка відповідачки свідчать, що вона не має бажання спілкуватись зі своєю донькою, а також тривалий час неналежним чином ставилася до своїх батьківських обов`язків. За клопотанням сторони позивача в судовому засіданні в якості свідків були допитані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] (сестра [PERSON] ) пояснила, що відповідачка залишила дитину і зникла на три дні. [PERSON] просив допомогти доглядати за донькою, але свідок відмовилася і він поїхав з донькою до АР Крим, де проживала його мати. Брат шукав відповідачку, але не міг знайти. У 2018 році повернувся до Черкас, дитина пішла до школи. Відповідачка не намагалася відшукати доньку через свідка. З 2014 року брат жив з позивачкою і спільно виховували всіх своїх дітей. [PERSON] пояснила, що знайома з позивачкою з 2018 року, тобто з того часу, коли їх доньки разом пішли до садочка. Спільно сім`ями проводили дозвілля. [PERSON] називає позивачку мамою, а відповідачку не знає. Дитина самостійна та свідома. [PERSON] (матір позивачки) пояснила, що дитину вперше побачила у 2012 році в Черкасах. У 2014 році позивачка поїхала до [PERSON] до АР Крим і там вони почали разом жити, як сім`я, і з того часу [PERSON] проживає з позивачкою, а остання займається вихованням та утриманням дитини. Відповідачки не було в житті дитини і вона її не шукала. [PERSON] (дружина брата позивачки) пояснила, що у 2018 році позивачка разом з [PERSON] та дітьми повернулися з АР Крим і з того часу проживають у м. Черкаси. Відповідачку не знає і вона на зв`язок з дитиною не виходила. Дитина ставиться до позивачки, як до матері. [PERSON] (класний керівник [PERSON] з 1 по 4 класи, 2018 - 2022роки) пояснила, що відповідачку не знає. Зі слів батьків дитини їй відомо, що позивачка не є біологічною матір`ю дитини, проте вихованням та навчанням дитини опікувались батько та позивачка. Дитина називає позивачку мамою. В присутності дитячого психолога [PERSON] було опитано дитину. Дитина пояснила, що не має бажання спілкуватись з відповідачкою, бо не знає цю людину, хоча їй відомо, що вона є її біологічною матір`ю. Зараз дуже хвилюється, що її можуть забрати із сім`ї і це дуже образливо. Зазначила, що позивачка добра, чутлива та турботлива. Заслухавши пояснення учасників справи, пояснення свідків, дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та відповідачка, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження /а.с. 12/. [PERSON] з 2009 по 2023 рік перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, проте з 2014 року вони фактично не проживали разом. З 27.02.2024 року [PERSON] та позивачка перебувають у зареєстрованому шлюбі /а.с. 11/. На початку 2014 року [PERSON] виїхав разом з донькою [PERSON] до АР Крим, де проживав до 2018 року, коли повернуся до м. Черкаси. Малолітня [PERSON] з моменту свого народження була зареєстрована в одному помешканні з відповідачкою, проте фактично з початку 2014 року постійно проживала разом з батьком. З 2014 року відповідачка не бере участі у вихованні та утриманні своєї доньки [PERSON] , а фактичним забезпеченням та вихованням дитини опікувався її батько. З 01.09.2018 року й дотепер малолітня [PERSON] навчається у Черкаській загальноосвітній школі №25 Черкаської міської ради, де позитивно характеризується. Натомість відповідачка не контролює процес навчання доньки /а.с. 14-15/. У 2024 році [PERSON] був мобілізований, внаслідок чого доглядом та вихованням малолітньої [PERSON] опікувалась позивачка. Згідно сповіщення сім`ї №244 від 01.08.2024р., адресованого позивачці, [PERSON] зник безвісти 14.07.2024 року під час виконання обов`язку військової служби при захисті Батьківщини /а.с. 17/. Відповідно до наказу №255 від 26.09.2024р. служби у справах дітей Черкаської міської ради малолітню [PERSON] тимчасово влаштовано в сім`ю позивачки строком на шість місяців у зв`язку з встановленням факту відсутності батьківського піклування. /а.с. 19/. Відповідачка з 18.09.2024р. зареєстрована та проживає у с. Флорине Вінницької області /а.с. 68/. З 2018 року відповідачка працює підсобним робітником в цеху пакування на філії «Переробний комплекс» ТОВ «Вінницька птахофабрика», де позитивно характеризується /а.с. 69/. Відповідно до медичних довідок протягом в період часу з 13.12.2019 по 13.12.2024 відповідачка не зверталась за психіатричною чи наркологічною допомогою /а.с. 70/. З наданих службі у справах дітей Черкаської міської ради письмових пояснень [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , судом встановлено, що з літа 2014 року позивачка разом з [PERSON] спільно проживали у АР Крим та виховували своїх доньок, а згодом у 2015 році позивачка народила ще одну доньку. Всі вони разом повернулися до м. Черкаси у 2018 році, де продовжували спільно проживати і згодом позивачка народила сина. Після мобілізації [PERSON] позивачка самостійно доглядає та опікується всіма дітьми, в тому числі і малолітньою [PERSON] , займається їх вихованням та утриманням. При цьому з 2014 року дотепер відповідачка не бере участі у вихованні та утриманні своєї доньки [PERSON] , внаслідок чого сама дитина не має бажання проживати разом з матір`ю, а хоче залишитись проживати у тих умовах, які для неї створила позивачка /а.с. 20-42/. Таким чином, з наявних в матеріалах справах письмових документів вбачається, що відповідачка протягом тривалого часу усунулася від виконання покладених на неї обов`язків по вихованню та утриманню своєї доньки [PERSON] , що виражається в її бездіяльності та свідомому нехтуванні своїми батьківськими обов`язками, чим фактично позбавила свою дитину права на належне материнське виховання та утримання. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Черкаської міської ради від 20.03.2025р. №5463-01-21 позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON] є доцільним, оскільки повністю відповідає інтересам дитини, яка не повинна страждати через те, що мати не піклується про неї, не дбає про її фізичний та духовний розвиток, свідомо поклавши виконання цих обов`язків на третіх осіб. Надаючи відповідний висновок, орган опіки та піклування виходив з того, що мати протягом тривалого часу свідомо ухиляється від виконання покладених на неї обов`язків по вихованню, утриманню та лікуванню доньки, що виражається в її бездіяльності та свідомому нехтуванні батьківськими обов`язками, чим позбавила дитину права на належне батьківське виховання та утримання. Комісією не встановлено жодних обставин, які б унеможливлювали виконання матір`ю обов`язків по вихованню дитини. За таких обставин позивачка, діючи в інтересах малолітньої [PERSON] , як її законний представник, вважає, що на теперішній час наявні правові підстави та існує необхідність для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо її доньки, яка перебуває під піклуванням позивачки. Таким чином, між сторонами наявний спір щодо виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків відносно своєї доньки, який регулюється нормами Сімейного кодексу України (далі - СК) та інших нормативно-правових актів. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р. в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 155 СК здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За обставинами справи судом встановлено, що відповідачка [PERSON] тривалий час не мала стабільного укладу способу життя, свідомо ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків, не приділяла належної уваги та інтересу до долі своєї доньки [PERSON] , не піклувалася про її духовний та моральний розвиток, не цікавилася обставинами її життєдіяльності, ставилася до своїх батьківських обов`язків безвідповідально, не турбувалась про всебічний розвиток доньки, що свідчить про свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. При цьому, суд бере до уваги тривалість неналежного ставлення відповідачки до виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї доньки [PERSON] , оскільки відповідна ситуація тривала протягом десяти років поспіль. Суд критично оцінює доводи відповідачки щодо відсутності її вини у неналежній реалізації нею батьківських обов`язків стосовно доньки. В цьому контексті варто звернути увагу, що за обставинами спірних правовідносин судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідачка протягом 2014-2024 років вживала якихось заходів, спрямованих на відшукання своєї доньки, оспорювання самовільного визначення батьком дитини місця її проживання, забезпечення дитини материнським вихованням, увагою та турботою. Поведінка відповідачки та її ставлення до своїх батьківських обов`язків істотно не змінились на краще і після того, як відповідачці достеменно стало відомо про проживання дитини з мачухою у м. Черкасах, про що свідчить та обставина, що, знаючи про зникнення безвісти батька своєї доньки, протягом вересня 2024 - лютого 2025 років відповідачка не проявляла активності щодо повернення своєї доньки. До того ж, судом встановлено, що відповідачка взагалі ніяким чином не піклувалась про забезпечення здобуття донькою загальної освіти, оскільки влаштуванням дитини до навчального закладу, забезпеченням та організацією навчання займалися виключно позивачка та батько дитини. Зазначені обставини дають підстави для висновку про відсутність у відповідачки належним чином розвинутого почуття материнства до своєї доньки, що свідчить про свідоме нехтування батьківськими обов`язками та ухилення від їх виконання, що у свою чергу істотно порушує та обмежує законні права та інтереси дитини. Пояснення відповідачки щодо того, що вона має намір виправити ситуацію та налагодити зв`язок з донькою, суд оцінює критично, оскільки, враховуючи обставини даної ситуації (відсутність емоційного взаємозв`язку між відповідачкою та її донькою; відсутність у відповідачки навичок батьківського виховання; формування свідомості особистості дитини у віці від двох до тринадцяти років без участі біологічної матері та відсутності проявів зацікавленості матері у долі дитини), вочевидь неможливим є налагодження у короткий проміжок часу належного контакту між матір`ю та донькою. До того ж відсутність у відповідачки навичок виховного впливу на дитину та досвіду виконання батьківських обов`язків не дозволяє суду зробити висновок про спроможність відповідачки забезпечення належного батьківського виховання та турботи своїй доньці на даному етапі життя дитини. Відповідно до ч. 7, 8 ст. 7 СК дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 171 СК дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору про позбавлення батьківських прав. Опитана в судовому засіданні малолітня [PERSON] висловила категоричне бажання залишитись проживати в умовах сім`ї, що створена для неї батьком та позивачкою, і категорично не бажає проживати разом з матір`ю. Зазначене свідчить про наявність істотного негативного впливу на зміст емоційного зв`язку між дитиною та матір`ю, що може особливо гостро відчуватись у підлітковому віці, а відтак залишення перебування дитини в сім`ї її мачухи, з якою вона має доброзичливі стосунки, сприятиме належному забезпеченню дитині сімейного виховання та недопущенню ще більш морального травмування дитини. Таким чином, з урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає доведеним факт ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї малолітньої доньки [PERSON] і приходить до висновку за необхідне позбавити її батьківських прав, оскільки це відповідатиме інтересам дитини. В той же час, суд звертає увагу, що позбавлення фізичної особи батьківських прав не звільняє її від необхідності виконувати батьківські обов`язки, зокрема обов`язку по утриманню дитини. У випадку зміни поведінки відповідачки та її ставлення до виконання батьківських обов`язків стосовно малолітньої [PERSON] , то відповідачка має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в порядку, передбаченому ст. 169 СК. Стосовно вимог про стягнення аліментів, то суд зауважує наступне. Згідно з ч. 3 ст. 166 СК при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до положень ст. 181 СК способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Варто звернути увагу, що законом не передбачений конкретний порядок визначення судом розміру аліментних платежів пропорційно доходам платника аліментів при визначенні аліментів у твердій грошовій сумі. Натомість орієнтований розмір такої частки передбачений ч. 5 ст. 183 СК і складає одну чверть доходу платника аліментів у випадку їх стягнення на одну дитину. Отже законом передбачено, що такий розмір частки доходів відповідає засадам справедливості та є належним і достатнім заходом матеріального забезпечення дитини та виконання батьківського обов`язку. Таким чином, оцінивши обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідачка зобов`язана надавати своїй дитині матеріальну допомогу у вигляді аліментних платежів в розмірі частки з усіх видів своїх доходів. З огляду на положення ст.ст. 249, 260-262 СК мачуха, яка проживає однією сім`єю з падчеркою, має права та обов`язки опікуна дитини, а відтак має право на отримання аліментів на утримання такої дитини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 191 СК аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає доведеним факт ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї малолітньої доньки [PERSON] і доходить висновку про необхідність позбавити її батьківських прав та стягнути аліменти на утримання дитини шляхом їх стягнення на користь позивачки, оскільки це відповідатиме інтересам дитини. За таких обставин суд доходить висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог, внаслідок чого позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, який підлягає сплаті за двома позовними вимогами: позбавлення батьківських прав (вимога немайнового характеру) та стягнення аліментів (вимога майнового характеру). При зверненні до суду з позовом позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн. за вимогою немайнового характеру. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то на підставі ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України понесені позивачкою витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн. слід компенсувати за рахунок відповідачки. Крім того, враховуючи що за вимогою про стягнення аліментів позивачка звільнена від сплати судового збору, то на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки слід стягнути в дохід держави судовий збір за вимогою про стягнення аліментів в розмірі 1211,20 грн., що відповідає мінімальній ставці за вимогою майнового характеру (пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved