Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

16 січня 2025 року представник ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» через систему «Електронний суд» звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вказаним позовом, в якому просив суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» заборгованість за кредитним договором № 38220 від 02.07.2021 в розмірі 11\~500,00 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту 2\~000,00 грн., прострочена заборгованість за процентами 9\~500,00 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що 02 липня 2021 року між ТОВ «ФК «Авіра Груп» та відповідачем було укладено кредитний договір № 38220 про надання фінансового кредиту який відтворений шляхом використання відповідачем одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердила, що ознайомилась з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись. Згідно з умовами укладеного договору, відповідач отримала кредит у розмірі 2 000 грн. строком на 10 днів до 22 липня 2021 року зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 2,5 % на день (912,5% річних). ТОВ «ФК «Авіра Груп» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, перерахувавши 02.07.2021 через ТОВ «Онлайн Платежі» грошові кошти у розмірі 2000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , які відповідач вказала під час укладання договору. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, чим порушила умови договору, внаслідок чого станом на 22 липня 2024 року сума заборгованості за кредитним договором становить 11 500 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 2 000 грн., заборгованості за процентами у розмірі 9500,00 грн. 17 лютого 2022 року між ТОВ «ФК «Авіра Груп» та ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» було укладено договір факторингу № 02-17/02/2022, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 38220 від 02 липня 2021 року. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду із даним позовом. Не погодившись із вказаним позовом, представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем не надано первинних документів, які підтверджують видачу кредитних коштів за договором № 38220 від 02.07.2021, як і не надано будь-яких інших належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження цього факту. Вважає, що інформаційна довідка ТОВ «Платежі Онлайн» № 4095/05 від 21.05.2024 не може слугувати належним доказом перерахунку коштів. Крім того, з вказаного документу слідує, що гроші були перераховані через посередника, однак у кредитному договорі відсутні будь-які відомості про те, що кредитні кошти будуть перераховуватись іншою особою, яка не виступає стороною за кредитним договором. Крім того, реквізити повного карткового рахунку не містяться в жодному документі матеріалів справи. Вважає, що в матеріалах справи також відсутні докази передачі права вимоги до відповідача від первісного кредитора до позивача, а також позивачем не надано підтвердження сплати первісному кредитору коштів за договором факторингу. Також, наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості за кредитним договором не містить жодного підтвердження реальності господарської операції. По ньому не можна вирахувати коли заборгованість була переведена в прострочену, який був порядок нарахування відсотків, в якому розмірі вони були нараховані, коли вони були нараховані, тощо. Також зазначив, що позивачем заявлено вимогу про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 9500 грн., які нараховано поза межами дії кредитного договору. Вважає, що оскільки погоджений сторонами строк користування кредитними коштами становить 9 днів, то відсотки за весь час користування кредитом мають складати 360 грн. Крім того, зазначив, що сума коштів у розмірі 10\~500,00 грн. за надання правової допомоги є завищеною, неспівмірною із складністю справи та підлягає зменшенню. Враховуючи викладене, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» у повному обсязі. В свою чергу, представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідно до умов укладеного кредитного договору, кошти надаються позичальнику в безготівковій формі на банківську картку вказану позичальником при укладанні кредитного договору. Ідентифікація позичальника здійснюється через банк-емітент, яким видано картку. Отже, доступ до виписок по картці, на яку перераховано кредитні кошти, має банк-емітент та відповідач [PERSON] . В той же час, ані первісний кредитор, ані позивач не мали та не мають доступу до вказаної інформації, яка становить банківську таємницю. Однак, відповідачем не надано доказів на підтвердження не здійснення перерахування кредитних коштів на її банківський рахунок. З метою надання вичерпної інформації, позивач звернувся до первісного кредитора з відповідним запитом про надання детального розрахунку заборгованості за укладеним кредитним договором № 38220. Вказаний розрахунок надано суду. Вважає, що позивачем в повній мірі доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів та наявності відповідної заборгованості. Також, позивач надав суду належні та допустимі докази, які підтверджують факт переходу права грошової вимоги від ТОВ «ФК «Авіра Груп» до позивача відносно відповідача, а твердження сторони відповідача щодо не доведення позивачем факту переходу права грошової вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Крім того, звертав увагу на те, що у відповідності до умов укладеного договору нарахування відсотків здійснювалось саме за кожен день користування кредитом, тобто умовами договору не передбачена відповідальність за неналежне виконання зобов`язання позичальником. Позичальник погодилась на умови, визначені договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження відповідача про незаконність нарахування процентів також є необґрунтованим. Також, під час подання позовної заяви позивач заявив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи у розмірі 12\~922,40 грн., з яких 2422,40 грн. судовий збір та витрати на правову допомогу, які орієнтовно становили 10\~500,00 грн. Вважає розмір таких судових витрат обґрунтованим. На підставі викладеного просив суд залишити відзив на позовну заяву без розгляду та задоволення, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути з [PERSON] понесені судові витрати. Також, 10 березня 2025 року представником позивача через систему «Електронний суд» було подано заяву про розподіл судових витрат, в якій просили суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10500,00 грн.(а.с. 93-97) 25 квітня 2025 року представник відповідача адвокат Зачепіло З.Я. подала до суду заперечення на заяву про розподіл судових витрат, в якій зазначила, що сума витрат на професійну правничу допомогу, висунута позивачем є непропорційною та такою, що підлягає зменшенню враховуючи складність справи та фактичний час, витрачений адвокатом на професійну правничу допомогу. Просив суд зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 3\~000,00 грн. (а.с. 112-113) Ухвалою суду від 21 січня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 08 травня 2025 року позивач в судове засідання явку свого представника не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи ТОВ « ФК Кеш Ту Гоу» були повідомлені своєчасно та належним чином. Проте, в прохальній частині відповіді на відзив представником позивача було зазначено клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, а також зазначено прохання позовні вимоги ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» задовольнити у повному обсязі. (а.с. 84) Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились за невідомими суду причинами, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Також в матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, як і не надходило заперечень на відповідь на відзив. Враховуючи, що всі учасники справи в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши матеріали справи, оцінивши наявні у справі письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 02 липня 2021 року між ТОВ «ФК «Авіра Груп» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 38220 згідно з умовами якого позикодавець надав позичальникові кредит у розмірі 2 000 грн. строком на 10 днів до 11 липня 2021 року зі сплатою 2,5 % за користування кредитними коштами щоденно (а.с. 22-26). Договір було укладено в електронному вигляді та підписано відповідачем шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису) «AV4298», який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір, позичальник [PERSON] підтвердила, що вона ознайомилася з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФК «Авіра груп». За умовами договору, товариство надає позичальникові фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту - 2 000 грн., дата надання кредиту - 02 липня 2021 року, строк кредиту - 10 днів, тобто до 11 липня 2021 року. Зазначено, що строк дії договору - 10 днів. Але в будь-якому випадку договір діє до повного його виконання сторонами (п.п. 1.1, 1.2 договору). Як слідує з п.п. 1.3-1.5 договору, за користування кредитом позичальник сплачує товариству 912,5 % річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. Згідно з п.п. 2.1, 2.3 договору, сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки. Свої зобов`язання за кредитним договором кредитор ТОВ «ФК «Авіра Груп» виконав належним чином, надавши відповідачу кредит в обумовленому розмірі шляхом проведення транзакції через платіжний сервіс\~Platon\~у вигляді перерахування коштів 02 липня 2021 року о 14:48 год. у сумі 2000,00 грн. на банківську картку [PERSON] № [NUMBER] , емітовану PRIVAT BANK, шляхом зарахування переказу на карту, що підтверджується інформаційною довідкою № 4095/05 від 21 травня 2024 року, наданою ТОВ\~«Платежі Онлайн»\~- технологічним оператором платіжних послуг (а.с. 38). 17 лютого 2022 року між ТОВ «ФК «Авіра Груп» та ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» було укладено договір факторингу № 02-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Авіра Груп» відступило ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників (а.с. 29-32). Згідно п.п. 7.1, 7.2 договору факторингу в якості ціни за придбання (відступлення) прав вимоги, фактор сплачує клієнту плату (ціна продажу) в розмірі, що станом на дату підписання сторонами цього договору складає 507\~721,66 грн. Фактор здійснює оплату клієнту шляхом: перерахування суми, що вказане в пункті 7.1 цього договору, на вказаний у реквізитах до цього договору рахунок, двома платежами: 253\~860,83 грн. (50%) протягом 5 робочих днів з дати підписання договору та 253\~860,83 грн. (інші 50%) протягом 20 робочих днів з дати підписання договору. Відповідно до реєстру боржників від 17 лютого 2022 року до договору факторингу №01-17/02/2022, ТОВ\~«ФК «Кеш Ту Гоу»\~набуло права грошової вимоги в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором № 38220 від 02 липня 2021 року у загальному розмірі вимог 11\~500,00 грн. згідно з витягом з реєстру боржників, а відтак набуло статусу дійсного кредитора у рамках наявних кредитно-договірних зобов`язань з відповідачем (а.с. 21). Крім того, на виконання умов договору факторингу від 17.02.2022 позивачем ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» було сплачено на рахунок ТОВ «ФК «Авіра Груп» грошові кошти у сумі 253\~860,83 грн. та 253\~860,83 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3669 від 21.02.2022 та платіжною інструкцією № 3877 від 12.10.2022 (а.с. 36-37) Листом №\~б/н\~від 22\~травня 2024\~року відповідача\~повідомлено про\~зміну кредитора\~та направлено\~вимогу про\~сплату заборгованості\~за кредитним\~договором №\~38220\~від 02\~липня 2021\~року (а.с. 19). Відповідач умови кредитного договору не виконала, кредит не повернула, відсотки за користування кредитом не сплатила. Позивач надав суду розрахунок заборгованості відповідно до якого [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 38220 від 02 липня 2021 року, що утворилася станом на 17 лютого 2022 року у загальному розмірі 11 500 грн., яка складається із: тіло кредиту - 2 000 грн., заборгованість по процентам 9500 грн. (а.с. 87-90) Судом також встановлено, що після відступлення прав вимоги від первісного кредитора на користь ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу», нарахування процентів на тіло кредиту, штрафних санкцій, пені не здійснювалися, а сума відступленого боргу за договором залишилась незмінною відповідно до розміру відступлених вимог. Так, статтею 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом (частина 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами (частина 3). Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк бо інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України Про електронну комерцію. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України Про електронну комерцію у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно частини 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п. 12 ч. 1\~ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію»\~одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є СМС повідомлення з кодом AV4298 (а.с. 26), який зазначений у тексті договору у розділі «Реквізити і підписи сторін». Цей же одноразовий ідентифікатор зазначено і у довідці про ідентифікацію, виданій ТОВ «ФК «Авіра Груп», відповідно до якої акцепт договору [PERSON] (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) здійснювалось в інформаційно-телекомунікаційній системі https://www/aviracredit.com.ua за допомогою одноразового ідентифікатора AV4298, який було відправлено 02.07.2021 на номер телефону відповідача. (а.с. 122) Таким чином, між ТОВ «ФК «Авіра Груп» і [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України\~«Про електронну комерцію». Підписуючи договір, позичальник [PERSON] підтвердила, що вона ознайомилася з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФК «Авіра груп». Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Статтею 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до положень ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначено Законом України "Про споживче кредитування". Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом. Загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Частиною 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" передбачено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково - касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Також, відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, суд вважає доведеним факт укладення між ТОВ «ФК «Авіра Груп»\~та [PERSON] договору № 38220 про надання фінансового кредиту від 02 липня 2021 року в електронній формі із застосуванням електронної комерції, який відповідає вимогам\~ЦК України та Закону України\~Про електронну комерцію. Також, суд вважає доведеним факт отримання відповідачем кредитних грошових коштів у розмірі 2000,00 грн., що підтверджується відповідною довідкою про перерахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача. В той же час, відповідачем взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконано, суму кредиту не повернуто, відсотки за користування кредитом не сплачено, а отже позивач, як новий кредитор, до якого перейшло право вимоги до відповідача, має право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав та стягнення заборгованості за кредитним договором. Доказів зворотного відповідачка суду не надала, як і не спростувала факт укладення договору. При цьому, суд не приймає до уваги посилання сторони відповідача на недоведеність факту перерахування грошових коштів, оскільки остання, посилаючись на це, як на підставу своїх заперечень та маючи доступ до власного банківського рахунку не надала суду в якості доказу довідку з банку про неналежність їй вищезгаданої картки, або виписку зі свого рахунку на підтвердження надходження чи не надходження коштів від кредитора на виконання умов укладеного договору, його розміру, а також на підтвердження виконання своїх зобов`язань за даним договором та внесення коштів на погашення заборгованості. В той же час, фактично, сторона відповідача не заперечувала щодо укладення кредитного договору, а посилання на недоведеність факту перерахування грошових коштів суд розцінює як спробу відповідача уникнути відповідальності за невиконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Крім того, суд не може прийняти до уваги і посилання сторони відповідача на те, що до позивача не перейшло право грошової вимоги до відповідача на підставі договору факторингу, оскільки в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази виконання договору факторингу, у тому числі і передачі реєстру боржників і належної оплати фактором ціни договору факторингу. Що стосується розміру заборгованості за кредитним договором, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Враховуючи наведене, три проценти річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого є, зокрема нараховані проценти за користування коштами, строки сплати яких визначено договором. Як вбачається із змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості, наданих позивачем, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 02.07.2021 № 38220 в розмірі 11\~500,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту становить 2000,00 грн, прострочена заборгованість за процентами становить 9500,00 грн. Суд погоджується із обґрунтованістю позовної вимоги про стягнення тіла кредиту в розмірі 2000 грн, оскільки судом установлено факт укладання кредитного договору на зазначену суму та невиконання зобов`язань відповідача із повернення кредитних коштів. Водночас, щодо розрахунку заборгованості за процентами суд зазначає наступне. Як вбачається з позовної заяви, кредитного договору та розрахунку заборгованості спірний кредитний договір було укладено строком на 10 днів, тобто до 11.07.2021 (п.1.2. договору). Сторонами кредитного договору обумовлено сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на добу (п.1.3. договору). У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки (п.2.3. договору). Виходячи із суми заборгованості, встановленої розрахунком, та заявлених позовних вимог вбачається, що проценти відповідачу нараховано за 190 днів. Тобто за 10 днів користування кредитними коштами (п.1.2. кредитного договору) та 180 днів прострочення погашення кредиту (п. 2.3. кредитного договору). Суд не погоджується із таким розрахунком виходячи з наступного. Так, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 Застосовуючи наведені вище норми цивільного законодавства України та висновки Верховного суду, суд тлумачить умови п. 1.2. кредитного договору як проценти за користування кредитом у розумінні ст. 1048, 1056-1 ЦК України та п. 2.3. кредитного договору як проценти за прострочення виконання грошового зобов`язання у розумінні ст. 625 ЦК України. При цьому, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення з відповідача процентів за користуванням кредиту лише в частині нарахованих процентів в межах строку кредитування та дії кредитного договору, тобто за 10 днів у період з 02.07.2021 по 11.02.2021. Щодо вимог про стягнення з відповідача процентів, передбачених п. 2.3. кредитного договору, нарахованих за період прострочення виконання зобов`язання суд звертає увагу на те, що 24.12.2023 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг". Зазначеним законом пункт 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" викладено в такій редакції: "У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки(штрафу, пені)та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем". З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 38220 від 02.07.2025 у розмірі 2\~500,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 2000,00 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом в межах строку кредитування, тобто за 10 днів 500 грн., виходячи з розрахунку 2000,00 грн.*2,5%*10 днів= 500,00 грн. Заборгованість за нарахованими процентами за прострочення виконання зобов`язань за 180 днів в розмірі 9000,00 грн не підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Так, згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 10 500,00 грн. Так, 29.12.2023 між ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» та адвокатом Пархомчуком С.В. було укладено договір про надання правової допомоги б/н. Згідно акту про отримання правової допомоги б/н від 03.03.2025 адвокатом Пархомчуком С.В. було надано ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» певний перелік професійної правничої допомоги на загальну суму 10 500,00 грн., вартість яких позивач оплатив згідно платіжної інструкції № 3 5756 від 03.03.2025 на підставі рахунку №03.03.2025-11 від 03.03.2025 (а.с. 42-45, 99, 102-103) При вирішенні заяви позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10500,00 грн. судом враховується наступне. Так, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. Нормами ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір-обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При розгляді питання щодо розміру витрат на правову допомогу які підлягають стягненню в даній справі, суд враховує, що у прохальній частині позовної заяви позивачем було зазначено клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного провадження без виклику сторін, а в прохальній частині відповіді на відзив зазначено прохання проводити розгляд справи за відсутності представника позивача. Отже, в даному випадку представник позивача до суду не з`являвся, розгляд справи здійснювався за його відсутністю, проте представником позивача було проведено первинну правову консультацію в рамках досудової підготовки, а також складено та подано до суду позовну заяву, відповідь на відзив та заяву про розподіл судових витрат в рамках судового супроводу. Однак, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial