Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

До Солом`янського районного суду м. Києва 16.06.2023 року надійшла позовна заява за позовом [PERSON] до російської федерації про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що станом на початок 24.02.2022року збройної агресії російської федерації проти України він разом зі своєю дружиною [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] . В період з 24.02.2022 року по 17.03.2022 року, колі у м. Маріуполі тривали активні бойові дії відповідач з дружиною був вимушений залишатися за своїм місцем мешкання під обстрілами без газо-, водо-, електро- та теплопостачання, з обмеженим запасом їжі, і понад 90 відсотків часу проводячи у підвалі, долаючи нелюдські умови проживання. В результаті обстрілів та авіаударів військами агресора по м. Маріуполь було суттєво пошкоджено квартиру, яка належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу квартири серія ААМ № 017447 від 17.02.1998 року та яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того руйнувань завдано квартирі за адресою: [ADDRESS] , 1/3 частки якої належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія НМІ № 975730 від 08.09.2017. Поміж іншого позивач зазначив, що 17.03.2022 року йому вдалося виїхати з м. Маріуполь та після виїзду від сусідів він дізнався, що належні йому речі, які знаходилися у квартирі за адресою: [ADDRESS] , розкрали. Тоді як, багатоквартирний будинок у за адресою: [ADDRESS] , взагалі знесено окупаційної владою. У зв`язку із чим, починаючи з 24.02.2022 року позивач фактично був позбавлений права мирно володіти своїм майном та розпоряджатися ним. В період часу з 01.03.2022 року по 17.03.2022 року позивач та його родина перебувала під постійними авіаційними та ракетними обстрілами без елементарних засобів для проживання та з обмеженим доступом до їжі. Враховуючи вищенаведене та той факт, що він був вимушений залишити своє місце мешкання для порятунку життя, вважає, що діями відповідача йому завдано моральних страждань та просить стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000 000 грн. 00 коп. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 20.06.2023 року вказана позовна заява передана для розгляду судді Солом`янського районного суд м. Києва Букіної О.М. Ухвалою судді Солом`янського районного суд м. Києва Букіної О.М. від 23.06.2023 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] \~до Російської\~Федерації про\~відшкодування моральної\~шкодита призначено розгляд справи у загальному позовному провадженні з повідомленням сторін. Ухвалою судді Солом`янського районного суд м. Києва Букіної О.М. від 04.09.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою судді Солом`янського районного суд м. Києва Букіної О.М. від 18.10.2023 року справу за позовом [PERSON] до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди передано на розгляд Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 11.12.2023 року указана позовна заява передана для розгляду судді Покопцевій Д.О. Представник позивача направив суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача, представника позивача та сторони відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів. Фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1, ч. 6 ст. 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 3\~Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно п. 3 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі. За змістом п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану було продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 року строком на 30 діб Указом Президента України від 14.03.2022 року №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2119-ІХ від 15.03.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні». За визначенням, наведеним у ст.\~1\~Закону України\~«Про оборону\~України» збройна агресія це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій. Судом встановлено, що на момент початку широкомасштабної військової (збройної) агресії російської федерації проти України 24.02.2022 року позивач [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Квартира за вищевказаною адресою належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу серія ААМ № 017447 від 17.02.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Тулаїновим Е.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1887. Крім того, позивачу на підстав свідоцтва про прав на спадщину за законом серія НМІ № 975730 від 08.09.2017 року, виданого приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу Чернишовою В.В., належить 1/3 частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] Згідно листа Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області № 101/04/503/2-2023 від 07.02.2023 позивачу було повідомлено, що його заява за фактом знищення та пошкодження вищевказаних квартир зареєстрована в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень та 07.02.2023 спрямована разом із матеріалами до ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях для подальшого розгляду в порядку ст. 214 КПК України. Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75, яким було затверджено «Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)», який був чинний до 22.12.2022 року, а також відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 11.12.2022 року № 309, яким затверджено «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» Маріупольська міська територіальна громада з 24.02.2022 року була територією активних бойових дій та по теперішній час є тимчасово окупованими російською федерацією територіями України. Факт переміщення позивача [PERSON] з тимчасово окупованої території м. Маріуполь підтверджується довідкою від 13.04.2022 року №1201-5001012781 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції де зазначено його теперішнє місце проживання за адресою: [ADDRESS] . За приписами ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» російська федерація, як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18.10.1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 08.06.1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення. Згідно приписів ч. 1 ст. 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» - права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди. Частиною 1 ст. 48 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що до зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням положень статей 49-51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія. Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України. Згідно з частиною 2статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема: іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. У цій категорії спорів (про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю у результаті збройної агресії рф) іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом, оскільки російська федерація вийшла за межі суверенних прав, гарантованих ст. 2 Статуту ООН, тому що будь-яка іноземна держава не має права втручатися шляхом збройної агресії в іншу країну, і суди України, мають право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії рф, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни. Особливістю правового статусу держави як суб`єкта міжнародних відносин є наявність у неї імунітету, який ґрунтується на загальному принципі міжнародного права «рівний над рівним не має влади і юрисдикції». Однак необхідною умовою дотримання цього принципу є взаємне визнання суверенітету країни. Таким чином, російська федерація, вчинивши повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування. Аналогічну позицію щодо непоширення на рф судового імунітету при розгляді справ щодо відшкодування шкоди, завданої збройною агресією РФ проти України, викладено в постанові Верховного Суд від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19 (провадження № 61-18782 св 21), а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі № 635/6172/17 (провадження № 14-167 цс 20). Пунктом 9 ч. 2ст. 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Водночас, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 своєї постанови № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до п. 9 вищезазначеної постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. В пункті 10 зазначеної постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України вказано, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені правилами ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.12.2020 року в справі №752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц вказала, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. З приводу розміру відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Також, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти російської федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. З врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що у результаті противоправних дій російської федерації позивачу завдана моральна шкода. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги, що в національному та міжнародному законодавстві відсутні чітко визначені критерії для обчислення розміру компенсації моральної шкоди у грошову еквіваленті. Натомість спори зі схожими правовідносинами були предметом розгляду ЄСПЛ. Зокрема, суд бере до увагу рішення ЄСПЛ у справі «Грузія проти росії (ІІ)» ((заява № 38263/08, рішення Великої Палати від 28.04.2023), яким ЄСПЛ зобов`язав росію сплатити Грузії багатомільйонні компенсації за порушення прав грузин внаслідок російської збройної агресії у 2008 році, зокрема, ЄСПЛ присудив 8 240 000 євро в якості компенсації моральної шкоди щонайменше 412 особам, постраждалим від відсутності адекватного розслідування російською стороною загибелі цивільних під час активної фази бойових дій. Враховуючи характер душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, що не дає йому можливості проживати повноцінне життя, яке він проживав до збройної агресії, нелюдські умови в яких він та його сім`я вимушена була проживати в період з 24.02.2022 по 17.02.2022р.р., зважаючи на істотні порушень його конституційних прав, що стали наслідком умисних дій відповідача, суд вважає справедливою розмір компенсації за заподіяну позивачу моральну шкоду у розмірі 3\~000\~000 грн. 00 коп. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно. Зважаючи на те, що позивач згідно приписів п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а також враховуючи розмір задоволених позовних вимог, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 15 140грн, тобто максимальний розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved