Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

06.01.2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить суд визнати неправомірною бездіяльність відповідачів щодо неналежного та своєчасного виконання остаточного рішення суду у справі № 554/5290/22, зобов`язати відповідачів Державну казначейську службу України та Головне управління Державного казначейства у Полтавській області негайно припинити триваюче порушення та належно виконати судове рішення. Прохав зобов`язати Державну казначейську службу України провести нарахування 3% річних на суму простроченого боргу і здійснити перерахування відсотків на рахунок стягувача. Прохав зобов`язати Державну казначейську службу України здійснити виплати інфляційних витрат позивача, пов`язаних з простроченням виконання грошового обов`язку за період з 1 грудня 2024 року по дату фактичного виконання грошового зобов`язання. В обґрунтування позову зазначив, що 23.07.2024 року набрало законної сили рішення суду у справі № 554/5290/22 про стягнення з відповідача держави на користь позивача - [PERSON] 35561,08 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 70\~000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. А всього 105561,08 грн. завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області. Позивачем зазначається, що 21.08.2024 року був виданий виконавчий лист Октябрського районного суду м. Полтави від 21.08.2024 року, який був направлений 22.08.2024 року відповідачам для виконання. Однак, як вбачається з відповіді Державної казначейської служби України №5-08-08/19539 від 02.09.2024 року, орган держави, уповноважений виконувати судові рішення про стягнення коштів з держави, отримав вищевказаний виконавчий лист принаймні 02.09.2024 р. Саме з цієї дати слід обраховувати строк виконання судового рішення. Позивачем зазначається, що з листа Державної казначейської служби України №5 11-11/23780 від 21.10.2024 р. вбачається що відповідач не збирається своєчасно та в повному обсязі виконувати свій обов`язок. Вважає, що обоє відповідачів відмовляються належно виконувати остаточне рішення суду, у своїх листуваннях відповідачі перекладають обов`язок виконання рішення один на одного, спеціально затягуючи його виконання. Позивачем у позовній заяві наголошується, що у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, стягувану виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішення суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Таким чином, починаючи з 02 грудня 2024 року, Державна казначейська служба як боржник за даним грошовим зобов`язанням повинна додатково обраховувати та направляти позивачу як кредитору суму додаткового боргу у розмірі 3 % річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. За грошовим зобов`язанням у справі № 554/5290/22 це становить 3167 грн. річних або 8,67 грн. на кожен день прострочення. Також позивач вказує, що Державне Казначейство України є відповідальною особою з виплати інфляційних витрат за несвоєчасне виконання рішення суду про стягнення коштів з державного органу відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Позивачем зазначається що свої вимоги з викладенням аргументів ним було надіслано відповідачам ще 22.11.2024 року, проте у отриманій ним відповіді 5-11-11/28356 від 10.12.2024 р. Державна казначейська служба його ще раз повідомила, що вона не збирається своєчасно та належного виконувати остаточне судове рішення, при цьому відповідач 1 вказує про існуючу черговість щодо стягнення коштів з бюджету на виконання остаточних судових рішень та на недостатність коштів у відповідній бюджетній програмі. Викладені у листі Державної казначейської служби України від 10.12.2024 року посилання на п. 3 Порядку, за яким рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються у порядку черговості надходження таких документів, не можуть слугувати достатньою правовою підставою для порушення законодавчо встановленого строку виконання судового рішення. Так вказана норма не встановлює жодних винятків для недотримання приписів статті 3 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» щодо тримісячного строку для перерахування стягуваних коштів та підлягає застосуванню виключно у системному взаємозв`язку із зазначеним законодавчим положенням. У зв`язку з тим, що відповідач умисно та послідовно не виконує належно судове рішення, позивач пред`являє нову вимогу про захист його права, що продовжує порушуватися, а саме передбачений у ч. 10 ст. 16 ЦК України спосіб захисту - визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб. Щодо стягнення 3 % річних позивач у своїй позовній заяві зазначив, що починаючи з 02.12.2024 року, Державна казначейська служба як боржник за даним грошовим зобов`язанням повинна додатково обраховувати та направляти йому як кредитору суму додаткового боргу у розмірі 3 % річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. За грошовим зобов`язанням у справі №554/5290/22 це становить 3167 грн. річних або 8.67 грн. на кожен день прострочення. Остаточна сума стягуваних за даним позовом коштів 3 % річних буде визначена з урахуванням останнього дня прострочення. Щодо стягнення інфляційних нарахувань за затримку виконання судового рішення від 23.07.2024 року у справі №554/5290/22 позивач зазначив, що дана позовна вимога мотивована тим, що внаслідок тривалого невиконання ДКС України рішення у справі №554/5290/22 позивач зазнав грошової шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача. Юридичними підставами для стягнення інфляційних витрат позивач визначає приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України. Днем початку прострочення держави-боржника та нарахування індексу інфляції позивач зазначає 01.12.2024 р., а днем завершення порушення у вигляді прострочення ще не відомий, оскільки порушення є триваючим і продовжується. Позивачем зазначено, що до судового розгляду даної справи ним будуть додатково надані розрахунки інфляційних витрат позивача, обчислені виходячи з офіційно оприлюднених даних Держстату за грудень 2024 року, січень 2025 року, а якщо порушення триватиме то за наступними місяцями включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 10.01.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою від 29.01.2025 відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощено позовного провадження від сторін не надходили. 03.03.2025 року до Октябрського районного суду м. Полтави позивачем направлено заяву доповнення змісту позовних вимог в справі. В заяві зазначив, що оскільки на період подачі позовної заяви були невідомі цифри тих показників, які за законом мають значення для формування вимог у подібних справах. А саме, в Україні відповідне Міністерство економіки оприлюднює показники рівня інфляції лише через певний час після спливу календарного місяця. Тож, станом на 6 січня\~2025\~року ще не був відомий офіційний рівень інфляції навіть за грудень\~2024\~року. Оскільки на день подання заяви відомі офіційні рівні інфляції за грудень 2024 року та\~за січень\~2025\~року,\~скоро буде оприлюднений цей рівень за лютий і навіть за березень. За інформацією Мінекономіки у грудні\~2024\~року по відношенню до листопада\~2024\~року індекс споживчих цін становив 101,4%, у січні\~2025\~року по відношенню до грудня\~2024\~року індекс споживчих цін становив 101,2%. Така ж динаміка прогнозується урядом і на наступний період. Станом на 01 лютого\~2025\~року втрати від інфляції за цей період становлять 102,6 відсотка. Тож стягувана сума з урахуванням втрат від інфляції лише за два місяці становить\~105561,08 плюс 2,6 відсотка від цієї суми. Це збільшує станом на 01.02.25 р. розмір стягуваних за цим позовом коштів на 274 грн. Позивачем зазначається, що мають бути доповнені до позовних вимог і подальші суми втрат, пов?язаних з інфляцією за наступні місяці включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення. Що стосується трьох відсотків річних, які боржник мусить виплачувати кредиторові за час затримки грошового зобов?язання, то за позицією закону і Верховного Суду саме Казначейство як боржник мусить обчислювати свій зростаючий борг у цій частині і сплачувати його кредиторові. У справі №554/5290/22 3% річних становить\~3167\~грн. або 8.67 грн. на кожен день прострочення. Позивач зазначив, що на день подання вказаної заяви-доповнення, після 93\~днів прострочення\~відповідач повинен\~сплатити йому\~суму трьох\~відсотків річних\~за час\~прострочення у\~розмірі 93\~х 8,67\~=\~806,31\~грн.\~А остаточна\~сума стягуваних\~за даним\~позовом коштів\~3%\~річних буде визначена з урахуванням останнього дня прострочення. З урахуванням викладеного, та того, що сума збитків за такими вимогами, як стягнення 3% річних та інфляційних щодня збільшується, позивач заявив клопотання про збільшення позовних вимог на суму реально встановлених та обчислених державою рівнів інфляційних втрат та 3 відсотків річних. 11.03.2025 року до суду від представника відповідача ДКСУ та ГУДКСУ у Полтавській області Ткаченко А.М. надійшов відзив на позовну заяву в якому вона прохала відмовити в задоволенні позовних вимог до Головного управління Казначейства як до неналежного відповідача по справі. В задоволенні позовних вимог до Казначейства України відмовити за безпідставністю і недоведеністю. У відзиві вказала, що Казначейство України та Головне управління Казначейства не визнає позовні вимоги та заперечує проти їх задоволення з наступних підстав. Головне управління Казначейства прав та охоронюваних законом інтересів позивача не порушувало. Позовні вимоги до Головного управління Казначейства, як до юридичної особи не заявляються, тому вважає, що законних підстав вирішувати питання про взаємовідносини між позивачем та Головним управлінням Казначейства немає. Зазначила, що пунктом 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 р.№845 зі змінами, згідно якого Казначейство України (Державна казначейська служба України) здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Дана норма передбачає виконання судового рішення саме Державною казначейською службою України, а не її територіальним органом Головним управлінням державної казначейської служби України у Полтавській області. В силу вимог даного Порядку територіальний орган Казначейства лише здійснює відповідні заходи по його виконанню, а не виконує його. Відповідно до вимог даного Порядку Головне управління Казначейства виконує судові рішення, коли боржником виступає установа, яка знаходиться на казначейському обслуговуванні саме в Головному управлінні Державної казначейської служби України в Полтавській області як клієнт. На виконання вимог пункту 36 Порядку Головне управління Казначейства повідомило листом від 18.09.2024\~№\~04-16-08/10328 Головне управління Державної податкової служби у Полтавській області для надання в установлені терміни документів (відомостей), що можуть бути підставою для зупинення безспірного списання коштів державного бюджету і їх перерахування на рахунок стягувача. Відповідно до пункту 37 Порядку в установлений термін Головним управлінням Казначейства був сформований пакет документів та супровідним листом від 07.10.2024 №\~04-20-08/11047 скерований на адресу Казначейства України, а саме - Державної казначейської служби України для подальшого його виконання відповідно до вимог Порядку № 845. Представник відповідача зазначила, що позовні вимоги до Головного управління Казначейства є безпідставними та необгрунтованими і не підлягають до задоволення. Згідно з пунктом 1 Порядку №845, цей акт визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення. Таким чином, алгоритм виконання рішень суду про стягнення шкоди з державного бюджету регламентований пунктами\~35-40\~розділу «Безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам». Представник відповідача у відзиві наголошує, що згідно з пунктом 3 Порядку № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства. Аналогічний припис щодо виконання рішення про стягнення коштів державного бюджету винятково в порядку черговості міститься в підпункті 1 пункту 9 розділу VI БК України. Зазначила, що а ні Порядок № 845, а ні Закон про відшкодування шкоди не встановлюють для Казначейства України строку для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно із судовими рішеннями про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Так само, зазначені акти спеціального законодавства не передбачають можливості нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних у разі після виконання рішення суду про відшкодування шкоди Державою. Позивач, посилаючись на частину п?яту статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», вважає, що поданий ним виконавчий лист про відшкодування шкоди Державою, має бути виконаний у тримісячний строк. Казначейство України під час опрацювання документів у справі № 554/5290/22 встановило, що відсутні підстави для застосування Закону про гарантії, з огляду на наступне. Представником відповідача зазначається, що частина перша статті 2 Закону про гарантії передбачає, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов?язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким с: 1) державний орган; 2) державні підприємство, установа, організація; 3) юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства. Отже, законодавець визначив вичерпний перелік рішень, виконання яких здійснюється з урахуванням особливостей, встановлених Законом про гарантії. Боржником у виконавчому листі є Держава Україна, однак не державний орган. Отже, щодо будь-якого іншого рішення суду, крім наведених у статті 2 Закону про гарантії (зокрема, про стягнення коштів з державного бюджету/Держави) Верховна Рада України не визначила підстав виконання з урахуванням особливостей, встановлених Законом про гарантії. Тобто, приписи Закону про гарантії, у тому числі щодо тримісячного строку перерахування коштів і виплати компенсації за пропущення такого строку, є застосовними лише для рішень про стягнення коштів з боржників-юридичних осіб, перелічених у частині першій статті 2 Закону про гарантії. Разом з тим, позивач стверджує, що, на його думку законодавцем визначені чіткі часові межі виконання рішень суду, а сааме - у тримісячний строк. Казначейство України просить суд звернути увагу на помилковості таких тверджень позивача, адже вони суперечать нормам як Закону про гарантії, так і Порядку №845. Відповідно до статті 5 Закону про гарантії, у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (Казначейство України), протягом трьох місяців не перерахувало кошти за рішенням суду про стягнення коштів, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Таким чином, Закон про гарантії як спеціальний акт законодавства у сфері виконання окремої категорії судових рішень (щодо яких і виник цей спір) передбачає не безумовний строк виконання судового рішення (3 місяці), але строк, у разі пропущення якого стягувач отримує право на виплату компенсації. Представником відповідача зазначається у відзиві, що виконання судових рішень про відшкодування за рахунок Держави шкоди, завданої незаконними діями державних органів, здійснюється не на підставі Закону про гарантії, але згідно із нормами спеціально затвердженого Кабміном акту - Порядку № 845, який прийнятий відповідно до пункту 9 розділу VI БК України. Отже, відсутні законні підстави вважати, що Казначейство України могло допустити прострочення виконання судового рішення про відшкодування шкоди Державою на користь позивача, оскільки, в силу приписів підпункту І пункту 9 розділу VI БК України та пункту 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного бюджету виконуються у порядку черговості надходження виконавчих документів до органів Казначейства. 16.10.2024\~пакет документів, передбачений Порядком № 845, надійшов до Казначейства України та з цієї дати обліковується на виконанні за бюджетною програмою КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб». Статтею 95 Конституції України та пунктом 8 частини першої статті 7 БК України встановлено правило, за яким виключно Законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави, розмір і цільове спрямування цих видатків. Таким чином, рішення про відшкодування шкоди з Державного бюджету України, заподіяної державними органами (зокрема, на користь позивача) виконуються за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою КПКВК 3504030. Представником відповідача зазначається, що Казначейство України, з посиланням на передбачений законодавством України механізм, продемонструвало вжиття заходів, спрямованих на виконання рішення суду по справі №554/5290/22 у визначений спосіб. Повідомляє, що Казначейством України також дотримано вимоги пункту 39 Порядку № 845 та відповідні норми бюджетного законодавства. Частиною першою статті 23 БК України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим кодексом. Станом на час надходження пакету документів про стягнення шкоди на користь позивача, на виконанні за КПКВК 3504030 перебували і перебувають рішення на суму, що перевищує відповідні бюджетні призначення. Пунктом 39 Порядку № 845 передбачено, що коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство України подає протягом одного місяця з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету на зазначену мету. Представником відповідача зауважується, що безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України або рішенням про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету (пункт 39 Порядку №845). Переймаючись проблематикою, пов?язаною із значною тривалістю виконання рішень судів про відшкодування шкоди за рахунок Держави, Казначейство України постійно звертається до Міністерства фінансів України із пропозиціями щодо необхідності передбачення у Законі про Державний бюджет України достатнього обсягу коштів за КПКВК 3504030, що дозволило б виконувати відповідні судові рішення у максимально стислі законом строки. Казначейство України відповідно відповідно до наданих повноважень, не має права законодавчої ініціативи та не має можливості встановлювати або змінювати бюджетні призначення. Отже, питання виконання судових рішень за КПКВК 3504030 залежить від суми коштів, встановленої у законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Таким чином, Казначейство України вчиняє у повному обсязі дії щодо виконання судових рішень, які безпосередньо визначені законом. Представником відповідача зазначається , що Казначейство України вживає усіх передбачених законодавством заходів, спрямованих на виконання рішення суду на користь позивача у порядку та спосіб, визначені законодавством, не допускаючи порушення прав і законних інтересів позивача по справі. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 21.08.2024 року у справі №554/5290/22, яке набрало законної сили 23.07.2024 року, на користь [PERSON] стягнено 35561,08 грн. на відшкодування матеріальної та 70000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. 22.08.2024 року [PERSON] звернувся до Державної казначейської служби України та Головного управління державної казначейської служби України у Полтавській області про примусове виконання вказаного рішення суду. Згідно відзиву на позовну заяву Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, на виконання вимог пункту 36 Порядку №845 ними був сформований пакет документів, який супровідним листом від 07.10.2024 №04-20-08/11047 скеровано на адресу Державної казначейської служби України для подальшого його виконання. Стаття 25 Бюджетного кодексу України передбачає, що Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Згідно п.9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, установлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету: 1) рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань. Видатки бюджетних установ, щодо яких прийнято рішення про накладення на них арешту, дозволяється здійснювати в частині видатків, які\~статтею 55\~цього Кодексу визначено як захищені, у разі зазначення про це у судовому рішенні; 2) відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства. Така ж норма міститься і в підпункті 1 пункту 9 розділу VI Бюджетного кодексу України. При цьому, зазначені нормативні акти не встановлюють строку для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету. Посилання позивача на виконання рішення суду з дотриманням норм Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст.2 цього Закону Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа). Проте, у рішенні суду від 21.08.2024 року боржником є Держава, а не державний орган. Згідно відзиву ГУ ДКС України в Полтавській області, 16.10.2024 року пакет документів, передбачений Порядком №845, надійшов до Казначейства України та з цієї дати обліковується на виконанні за бюджетною програмою КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, її посадових і службових осіб». Питання виконання судових рішень за цією програмою залежить від суми коштів, встановленої у законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Постановою Верховного Суду від 30.04.2020 у справі №804/2076/17 встановлена наступна позиція Верховного Суду: "Сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність. Про протиправність може свідчити, зокрема, те, що суб`єкт владних повноважень бездіяв за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи. Подання ж відповідачем Мінфіну пропозиції відповідно до п.39 Порядку №845 свідчить про використання наданих йому повноважень задля виконання судового рішення". Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що ДКС України та ГУ ДКС України в Полтавській області вжито усіх передбачених нормативними актами заходів, спрямованих на виконання рішення суду на користь позивача. З огляду на те, що строки виконання рішення за програмою КПКВК 3504030 законодавчо не встановлені, не може бути застосовано норми закону щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат, так як у даному випадку не має місця прострочення виконання зобов`язання відповідачів перед позивачем. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За частинами 1 та 2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд, оцінивши надані докази, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до Державної казначейської служби України, Головного управління Державного казначейства у Полтавській області про визнання дій органів Казначейства щодо невиконання судового рішення протиправним та зобов`язання їх негайно перерахувати кошти на рахунок стягувача за відповідним виконавчим документом, нарахувати і сплатити компенсацію за порушення строку виконання судового рішення за весь час прострочки, у повному обсязі. Враховуючи те, що позивач [PERSON] має інвалідність 2 групи, судові витрати необхідно віднести на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed