Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

ФОП [PERSON] 24 травня 2022 року звернулось до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 217\~410,78 грн. та судові витрати Позов мотивований тим, що між ПрАТ «СК «ВУСО»» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 16392902-02-04-01 від 20 травня 2021 року, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Hyundai IONIQ, д.н.з. [NUMBER] . 10 червня 2021 року о 18 год. 30 хв. в районі перехрестя рівнозначних доріг вул. Набережної Заводської та ж/м Червоний Камінь у місті Дніпрі мала місце ДТП за участю транспортного засобу Chevrolet Cruze, р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля Hyundai IONIQ, р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті ДТП пошкоджено автомобіль Hyundai IONIQ, р/н [NUMBER] . Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська в справі № 205/5326/21 від 31 серпня 2021 року відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. [PERSON] , власник автомобіля Hyundai IONIQ, р/н [NUMBER] , звернулась до ПрАТ «СК «ВУСО»». Співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО»» 15.06.2019 року було здійснено огляд вказаного автомобіля. Згідно рахунку-фактури № Ч1С-000128 від 22.06.2021 року загальна вартість відновлювального ремонту Hyundai IONIQ, д.н.з. [NUMBER] , склала 350\~810,78 грн. Згідно страхового акту № 2142539-1 від 02 серпня 2021 року сума страхового відшкодування в розмірі 270\~161,12 грн. перерахована на рахунок вигодонабувача Hyundai IONIQ, д.н.з. [NUMBER] , до погашення заборгованості за кредитом АТ «Ощадбанк» в розмірі 77\~249,66 грн. Транспортний засіб Chevrolet Cruze, р/н [NUMBER] , на момент ДТП був забезпечений полісом ОСЦПВВНТЗ № 200655115 в АТ «СГ «ТАС»». АТ «СГ «ТАС»» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО»» згідно полісу № 200655115 в розмірі 130\~000,00 грн. Враховуючи недостатність страхової виплати для повного відшкодування завданої шкоди відповідач повинен сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, що склала 217\~410,78 грн. Відшкодувавши матеріальну шкоду заподіяну відповідачем ПрАТ «СК «ВУСО»» отримало право регресної вимоги до відповідача в розмірі 217 410,78 грн. 21 жовтня 2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО»» та ФОП [PERSON] укладено договір № 21/10/2021 про відступлення права вимоги від 21 жовтня 2021 року, відповідно до якого первісний кредитор відступив право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 02 травня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 26 січня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 травня 2024 року призначено по\~цивільній справі\~№ 205/1779/22\~за позовом фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу, судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручити судовим експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. На час проведення експертизи провадження по справі зупинено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2024 року поновлено провадження у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, натомість її представник адвокат Мазуренко С.С. письмово просив розглядати справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судовому засіданні просив суд відмовити позивачу в повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Смірнов А.А. позовні вимоги також не визнав у повному обсязі. Просив у випадку задоволення позову зменшити розмір витрат на правничу допомогу. У відзиві на позов представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не доведено, що він є набувачем прав та обов`язків ПрАТ «СК «ВУСО»». Також зазначив, що сума відшкодування збитків є необґрунтованою та безпідставно завищеною. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, суд дійшов наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 10 червня 2021 року о 18 год. 30 хв. [PERSON] в районі перехрестя рівнозначних доріг вул. Набережної Заводської та ж/м Червоний Камінь у місті Дніпрі мала місце ДТП за участю транспортного засобу Chevrolet Cruze, р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля Hyundai IONIQ, р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримала технічні пошкодження, чим завдана матеріальна шкода (а.с. 17, 19 том 1). Постановою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська в справі № 205/5326/21 від 31 серпня 2021 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 17, том 1). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Hyundai IONIQ, д.н.з. [NUMBER] , застрахована ПрАТ «СК «ВУСО»» договором добровільного страхування наземного транспорту № 16392902-02-04-01 від 20 травня 2021 року, за яким страхова сума складає 680\~000,00 грн. (а.с. 5-7, том 1). Транспортний засіб Chevrolet Cruze, р/н [NUMBER] , на момент ДТП був забезпечений полісом ОСЦПВВНТЗ № 200655115 в АТ «СГ «ТАС»» (а.с. 10, том 1). 15 червня 2021 року представниками ПрАТ «СК «ВУСО»» проведено огляд транспортного засобу Hyundai IONIQ, д.н.з. [NUMBER] (а.с. 22, том1). Згідно рахунку-фактури № Ч1С-000128 від 22 червня 2021 року загальна вартість відновлювального ремонту Hyundai IONIQ, д.н.з. [NUMBER] , склала 350 810,78 грн. (а.с. 35, том 1). Відповідно до страхового акту № 2142539-1 від 02 серпня 2021 року сума страхового відшкодування в розмірі 270 161,12 грн. перерахована на рахунок вигодонабувача Hyundai IONIQ, д.н.з. [NUMBER] , до погашення заборгованості за кредитом АТ «Ощадбанк» в розмірі 77 249,66 грн. (а.с. 47-49, том 1). АТ «СГ «ТАС»» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО»» згідно полісу № 200655115 в розмірі 130 000,00 грн. (а.с. 140 зворот., том 1) 21 жовтня 2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО»» та ФОП [PERSON] укладено договір № 21/10/2021 про відступлення права вимоги від 21 жовтня 2021 року, відповідно до умов якого ФОП [PERSON] набула право вимоги до [PERSON] за договором № 16392902-02-04-01 в розмірі 217\~410,78 грн. (а.с. 50-52, том 1). Відповідно до пункту 3.1.3 цього договору права вимоги переходить до нового кредитора з моменту перерахування коштів в розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, внаслідок чого новий кредитор набуває прав нового кредитора по відношенню до боржників стосовно їхніх заборгованостей, які виникли внаслідок заподіяння боржниками збитків страхувальникам первісного кредитора, які уклали договір страхування із первісним кредитором або третіми особами (вимога відшкодування у порядку регресу заподіяного збитку в межах виплачених сум страхових виплат/страхових відшкодувань). Пунктом 4.1 цього договору передбачено, що ціна договору складає 128\~527,98 грн. ФОП [PERSON] 27 жовтня 2021 року сплачено 128 527,98 грн. за договором № 21/10/2021 про відступлення права вимоги (а.с. 54, том 1). 25 жовтня 2021 року фізична особа-підприємець [PERSON] направив на адресу [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги та акт (вимогу) № 214253901 про відшкодування збитків в порядку регресу (а.с. 56-58, том 1). Згідно з висновком експерта № 3317-24 за результатами транспортно-товарознавчої експертизи, складеного 15 січня 2025 року експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Телятнікова С.М., сума матеріального збитку, завданого власнику Hyundai IONIQ, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка місце 10 червня 2021 року о 18 год. 30 хв. в районі рівнозначних доріг вул. Набережної Заводської та ж/м Червоний камінь у місті Дніпрі, та транспортного засобу Chevrolet Cruze, р/н [NUMBER] , складає 350\~091,70 грн. (а.с. 107-132, том 2). Допитаний у судовому засіданні експерт [PERSON] підтвердив наданий ним висновок № 3317-24 від 15 січня 2025 року та зазначені в ньому обставини. Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 у пункті 27 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Верховним Судом враховано правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц про те, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду погодилася з доводами відповідача, який заперечував проти відшкодування вже виплаченого позивачем потерпілій страхового відшкодування, оскільки вважав, що саме на страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Отже, враховуючи, що ПрАТ «СК «ВУСО»» здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в сумі 347\~410,78 грн., в свою чергу АТ «СГ «ТАС»» здійснило виплату в розмірі 130 000,00 грн., тому у фізичної особи-підприємця [PERSON] , як правонаступника ПрАТ «СК «ВУСО»», виникло право вимоги до завдавача шкоди та винуватця дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] щодо стягнення різниці між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням в розмірі 217\~410,78 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до змісту ст. 141 ЦПК України, суд виходить із наступного. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу, представником позивача надано: договір № 17 про надання правової (правничої) допомоги від 10 лютого 2021 року; акт приймання-передачі наданої правової (правничої) допомоги від 11 січня 2022 року, відповідно до якого адвокатом виконані послуги на суму 25\~766,40 грн.; квитанція до прибуткового касового ордера від 11 січня 2022 року на суму 25 766,40 грн.; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; ордер. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 221,78 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 25 766,40 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості. На підставі викладеного,

Outcome: approved