Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

В січні 2025 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 11 жовтня 2016 року між нею та відповідачем Чернігівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №67. Від шлюбу мають неповнолітню доньку: [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, різне бачення сімейного життя та особистісний розвиток; з травня 2018 року вони не підтримують пдружніх стосунків, не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Позивачка в судове засідання не з?явилася; про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином; подала заяву про розгляд справи за їх відсутності; на задоволення позовних вимог наполягає. Відповідач в судове засідання не з`явився; про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку; причину неявки суду не сповістив; письмовий відзив на позов не надіслав, які не направив свого представника для прийняття участі у розгляді справи. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки, отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Оскільки, позивачка не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, суд, відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані стороною позивача документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 жовтня 2016 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку: [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, які негативно впливають, як на позивачку так і на відповідача. Сторони не ведуть спільного господарства; шлюб носить формальний характер; примирення між сторонами неможливе. Так, згідно ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам і стало неможливим, а тому, їх шлюб, відповідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, розривається. Після розірвання шлюбу, прізвища сторін незмінні. На підставі викладеного та

Outcome: approved