Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до Акціонерного товариства «Універсал Банк», [PERSON] у якому просила суд визнати недійсним іпотечний договір від 27.11.2007, укладений між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Скляр О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 2425. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 27.11.2007 між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Скляр О. С. та зареєстрований в реєстрі за № 2425. Вищевказаний іпотечний договір укладено в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 001-2915/840-0531 та Кредитним договором № 001-2915/840-0533, укладених між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] 27.11.2007, про надання кредиту у розмірі 101 975 доларів США 00 центів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,4505 річних, з кінцевим терміном повернення 10.11.2037, а також про надання кредиту у розмірі 60661 доларів США 00 центів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,4590 річних, з кінцевим терміном повернення 10.11.2027 року. 27.11.2007 між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] було укладено третій кредитний договір № 001-2915/840-0533, відповідно до умов якого було надано грошові кошти в сумі 45 000 доларів США 00 центів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,4595 річних, з кінцевим терміном повернення 10.11.2027 року, Відповідно до умов іпотечного договору [PERSON] передав ВАТ «Банк Універсальний» в іпотеку трикімнатну житлову квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що з 15 жовтня 1988 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем-2 по справі, а вказана трикімнатна житлова квартира ними набута під час шлюбу, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Мороз І.О. від 22.09.2006 за реєстровим № 3489, зареєстрованого КП КМБТІ 28.09.2006 в реєстровій книзі № 469-68 за реєстровим № 44887. Зазначає, що ця квартира, що належить їм з відповідачем-2 на праві спільної сумісної власності подружжя, була передана в іпотеку Банку без письмової та нотаріально завіреної згоди, як співвласника. Стверджує, що майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. Водночас на час укладення спірного договору іпотеки позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу, виданим 15 жовтня 1988 року відділом Мінського РАЦС м. Києва. При укладенні кредитного та іпотечного договорів від 27 листопада 2007 року відповідач-2 надав Банку паспорт, виданий Оболонським РУГУ МВС України в м. Києві 30 листопада 2002 року з відміткою щодо сімейного стану - зареєстровано шлюб з 15.10.1988. При цьому, позивач не надавала нотаріальної згоди на передання частки відповідача-2 в іпотеку, а відповідач-2 не надавав згоди на передання в іпотеку частки позивача. Тому позивач вважає, що відповідно до статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, наявні підстави для визнання договору іпотеки недійсним. Разом із позовною заявою позивачем було подано до суду заяву про забезпечення позову. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 29.12.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам та третім особам копію позовної заяви з додатками. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14.06.2022 було задоволено заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.10.2022 було відмовлено у задоволенні заяви позивача про виправлення описки. 07.12.2022 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву у якому останній проти позовних вимог заперечував. Свої заперечення мотивувала тим, що 27.11.2007 приватним нотаріусом КМНО Скляр О.С. за № 2434 було посвідчено заяву [PERSON] , за змістом якої вона надала згоду на укладення [PERSON] договору іпотеки та передачу квартири за адресою: [ADDRESS] , в іпотеку. Постановою Київського апеляційного суду від 23.03.2023апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Універсал Банк» - Кривенди М.В. залишено без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києві від 14.06.2022 - без змін. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом установлено, що 27.11.2007 між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Скляр О. С. та зареєстрований в реєстрі за № 2425. Вищевказаний іпотечний договір укладено в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 001-2915/840-0531 та кредитним договором № 001-2915/840-0533, укладених між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] 27.11.2007, про надання кредиту у розмірі 101 975 доларів США 00 центів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,4505 річних, з кінцевим терміном повернення 10.11.2037, а також про надання кредиту у розмірі 60661 доларів США 00 центів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,4590 річних, з кінцевим терміном повернення 10.11.2027 року. 27.11.2007 між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] було укладено третій кредитний договір № 001-2915/840-0533, відповідно до умов якого було надано грошові кошти в сумі 45 000 доларів США 00 центів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,4595 річних, з кінцевим терміном повернення 10.11.2027 року, Відповідно до умов іпотечного договору [PERSON] передав ВАТ «Банк Універсальний» в іпотеку трикімнатну житлову квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Квартира за адресою: [ADDRESS] була набута у власність [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22.09.2006, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Водночас з 15.10.1988 [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюб, а тому квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , була набута відповідачем-2 під час перебування у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, тобто на неї поширюється режим спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Таким чином, іпотека, як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Згідно статті 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Вказана правова позиція також викладена в постанові ВСУ від 13.06.2018 № 752/10760/13-ц. Відповідно до ст. 578 ЦК України майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Тобто, квартира за адресою: [ADDRESS] , могла бути передана в іпотеку відповідачем-2 лише за згодою позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У позовній заяві позивач посилалася на те, що нею не було надано згоду на передання квартири в іпотеку. Водночас, 27.11.2007 приватним нотаріусом КМНО Скляр О.С. за №2424 було посвідчено заяву [PERSON] , якою вона надала згоду на передачу в іпотеку її чоловіком [PERSON] квартири [ADDRESS] , набутої під час перебування в зареєстрованому шлюбі, яка є їх сумісною спільною власністю. Також [PERSON] надала свою згоду на підписання її чоловіком, [PERSON] , договору іпотеки вказаної вище квартири та в разі необхідності, договорів про внесення змін та доповнень до укладеного договору іпотеки квартири. Тобто, надана відповідачем копія заяви спростовує твердження позивача про те, що нею не було надано згоду на передачу квартири в іпотеку. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості» (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України у редакції, чинній на час укладення кредитного договору).Велика Палата Верховного Суду зауважує, що особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки. Приписи частин другої та третьої статті 6 і статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити. Свобода договору як одна із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України) є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Однак останні у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий у силу прямої вказівки акта законодавства, а також, якщо ці відносини врегульовані імперативними нормами. Тому сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб. Враховуючи наведене вище, судом установлено, що спірний договір іпотеки був укладений зі згоди позивача, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та у їх задоволенні слід відмовити. З врахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про відмову у позові.

Outcome: dismissed