Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника адвоката Ільїна Олександра Валерійовича звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до [PERSON] про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини і припинення стягнення аліментів. З урахуванням поданої заяви про зміну предмета позову остаточно просив суд: виключити запис про [PERSON] як батька з актового запису № 279 про народження [PERSON] ( [INFO] ), складеного 14 серпня 2018 року Корабельним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області; припинити стягнення аліментів із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина, [PERSON] , 2018 р.н., що стягуються відповідно до рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 20 травня 2020 року у справі № 488/4608/19. Також просив стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначив, що з відповідачем він перебував у шлюбі з липня 2017 року. У шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] , про що 14 серпня 2018 року Корабельним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області був складений відповідний актовий запис № 279. Батьком народженої дитини записаний [PERSON] . Рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 20 травня 2020 року у справі № 488/4608/19 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина, [PERSON] , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.11.2019 року і до повноліття дитини; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на її утримання, аліменти у розмірі 1/6 заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 27.11.2019 року і до досягнення сином [PERSON] трирічного віку. Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20 серпня 2020 року у справі № 489/3163/20 шлюб між сторонами розірвано. У позові позивач також зазначив, що під час вагітності відповідачки [PERSON] мав сумніви щодо походження дитини. Після народження сина, від спільних знайомих на адресу позивача доходити чутки про те, що справжнім батьком дитини є зовсім інший чоловік. Останній, проаналізувавши відносини з відповідачем до реєстрації шлюбу та співвставивши деякі факти, зокрема, часу вагітності і народження дитини, роботи та їх спільного мешкання, відсутності візуальної схожості, у позивача виникли обґрунтовані сумніви щодо батьківства дитини - [PERSON] . Посилаючись на вказане, позивач вважає, що він не є біологічним батьком дити, [PERSON] , та у зв`язку з тим, що відповідач відмовляється у позасудовому порядку провести генетичну експертизу задля визначення ступеня спорідненості, позивач змушений був звернутися в суд з даним позовом. Ухвалою суду від 04.09.2024 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Правом на подачу відзиву відповідач не скористалася. В судове засідання призначене на 14.03.2025 сторони не з`явилися. Представник позивача адвокат Ільїн О.В. надав заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, вимоги позовної заяви підтримав повністю та просив її задовольнити. В матеріалах справи міститься заява відповідача про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. Представник третьої особи надіслав заяву про розгляд справи у відсутності представника, вирішення позовних вимог залишив на розсуд суду. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін по справі. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Враховуючи вказані обставини та приймаючи до уваги висновки постанови ВС, суд вважає за можливе скласти повний текст рішення датою пізніше, ніж було відбулося судове засідання у яке не з`явилися\~ всі учасники цієї справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, доходить наступного висновку. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до змісту ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частинами 1 та 2 ст. 76 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 109 ЦПК у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Частинами 1,2 та 4 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 1 ст. 80 передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом установлено, що 25.07.2017 р. між сторонами зареєстрований шлюб, про що Центральним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області зроблений відповідний актовий запис № 449, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Свідоцтва про шлюб від 25.07.2017 р. серії [NUMBER] . Вказаний шлюб між сторонами розірваний на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.08.2020 р., ухваленого у цивільній справі № 489/6163/20 (провадження № 2/489/2005/20). Під час перебування сторін у шлюбі, [INFO] народився син, [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження, виданого Корабельним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 14.08.2018 р. серії [NUMBER] . Як вбачається з наданого суду Свідоцтва про народження, батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] і [PERSON] . Ухвалою суду від 16.10.2024 р. за клопотанням представника позивача по вказаній справі була призначена судова генетична експертиза проведення якої було доручено експертам Миколаївського науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру МВС України. За результатами проведеної експертизи складено Висновок експерта від 06.01.2025 р. № СЕ-19/115-24/20539-БД, відповідно до якого ДНК-профіль [PERSON] , [INFO] (об`єкт № 2), належить особі, яка є біологічною дитиною [PERSON] , [INFO] (об`єкт № 1), та [PERSON] , [INFO] (об`єкт № 3). Ймовірність походження ДНК-профілів від дитини та біологічних батьків стан« к 99,999999361959% Ухвалюючи рішення у даній справі суд виходить з такого. За загальними положеннями Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України (частина перша статті 121 СК України). За приписами\~ст. 122 СК України\~дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124 та 126 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження (частини 1 та 2 статті 136 СК України). Сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: dismissed