Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу, мотивуючи свої вимоги наступним. 07.07.2022 Вишгородським районним судом Київської області задоволено позов ФОП [PERSON] до [PERSON] про стягнення збитків в порядку регресу в розмірі 126 грн та судового збору в розмірі 908 грн. Рішення мотивовано тим, що 03.01.2020 в с Стоянка по вул Лісна мала місце дорожньо транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen» під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Jaguar», якому завдано механічних пошкоджень. [PERSON] постановою Києво Святошинського районного суду Київської області від 12.03.2020 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 13.05.2021 між ПрАТ «ВУСО» та ФОП [PERSON] було укладено договір про відступлення прав вимоги відшкодування в порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати за прострочення грошового зобов`язання, а також суму судових витрат. Ухвалою суду від 19.03.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву. У судове засідання 08.05.2025 сторони не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення повістки за адресою місця знаходження позивача та за зареєстрованим місце проживання відповідача. 28.04.2025 на адресу суду надійшло клопотання від позивача про розгляд справи без його участі, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, враховуючи, що одночасно існують умови щодо належного повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, не з`явлення в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин відповідача, неподання ним відзиву, наявність згоди позивача на заочне вирішення справи, дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247\~ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Житомирської області від 07.07.2022 по справі №363/4145/21 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , стягнуто з відповідача шкоду в порядку регресу у розмірі 126\~000 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. Рішення суду набрало законної сили 09.08.2022, на виконання якого Вишгородським районним судом Київської області видано виконавчий лист №363/4145/21 від 04.10.2022. 31.10.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Сидорчуком А.А. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №363/4145/21. Відповідно до довідки №1436 від 25.09.2024, ФОП [PERSON] підтверджує відсутність станом на 25.09.2024 зарахувань на його рахунок за вищевказаним виконавчим провадженням. Позивач просить стягнути з відповідача 3% річний та інфляційні витрати за період з 08.07.2021 по 18.09.2024 року, надаючи розрахунок. Статтею 526 Цивільного кодексу України\~визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц , від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц міститься висновок про те, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, із невиконанням грошового зобов`язання. Відповідно до постанов Верховного Суду від 11.05.2018 у справі №914/1487/17, суд зробив висновок, що кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. У кредитора є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення (пункт 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19). Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що грошове зобов`язання відповідача дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, в тому числі і за договором страхування, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу за увесь час прострочення. З урахуванням викладено, суд вважає, що в позивача виникло право на застосування наслідків порушення зобов`язання відповідно до положень статті 625 ЦК України, а саме суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня після винесення рішення суду. Таким чином, суд погоджується з наданим представником позивача розрахунком та вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн., суд приходить до наступного. Відповідно до частин першої, пункту 1 частини третьої статті\~133\~та частин першої - третьої статті\~137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 4 000 грн. не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи. Крім того справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, позивач участі у справі не приймав, справа відноситься до типових нескладних справ. Таким чином, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, а також розгляду справи в спрощеному позовному провадженні без участі учасників справи, суд вважає можливим зменшити розмір судових витрат та стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги на користь позивача в сумі 2 000 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи по справі. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 915, 40 грн.

Outcome: partial