Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

15.04.2024 року позивач АТ «Сенс Банк», від імені якого діє представник за довіреністю Мужик Назар Тарасович, звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить на підставі ст.ст. 526, 536, 546, 549, 550, 553, 554, 610, 611, 624, 626, 627, 628, 1048, 1054, 1056-1, 1069, 1070 ЦК України стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 501379605 у розмірі 36480,14 грн. та судові витрати в сумі 3028 грн. В обґрунтування позову вказує на те, що на підставі укладеної між сторонами угоди про надання споживчого кредиту відповідач отримав на поточний рахунок кредитні кошти на споживчі цілі, однак своєчасно кредитних платежів не сплачував таким чином зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з цим має заборгованість до стягнення в сумі позову. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. 26.10.2021 року між [PERSON] , відповідачем у справі, та Акціонерним товариством «Альфа Банк», (який перейменовано в Акціонерне товариство «Сенс Банк», про що 30.11.2022 року внесено запис про найменування до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), позивачем у справі, шляхом підписання Оферти на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501379605 та Акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501379605 було укладено Угоду про надання споживчого кредиту № 501379605 від 26.10.2021 року, діюча редакція якої розміщена за адресою www.alfabank.ua і яка разом з Додатком № 1 до угоди, що визначає такі деталі, як складові загальної вартості кредиту, графік платежів з повернення кредиту та сплати відсотків за його користування і суми комісійної винагороди та інших платежів за угодою, і є невід`ємною частиною угоди, складає істотні умови договору. Згідно з умовами вказаного договору позивач шляхом переказу коштів на відкритий у АТ «Альфа Банк» на ім`я відповідача поточний рахунок [NUMBER] надав відповідачу на власні потреби кредит в сумі 30000 грн., під фіксовану відсоткову ставку 40% річних, строком на 18 місяців, з кінцевою датою повернення кредиту 26.04.2023 року, способом погашення заборгованості по кредиту сплата кредиту на рахунок в банку позивача [NUMBER] згідно графіку платежів до 26 числа кожного місяця у розмірі мінімального щомісячного платежу в сумі 2243,20 грн., загальною вартістю кредиту 40377,46 грн., з яких тіло кредиту 30000 грн., проценти за користування кредитом 10377,40 грн. Позивач виконав свої договірні зобов`язання та перерахував відповідачу 30000 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 651647631 від 26.10.2021 року. Проте відповідач своїх договірних зобов`язань у встановлений строк належним чином не виконав, кредиту в повному обсязі не повернув, що підтверджується банківськими виписками по особових рахунках [PERSON] за період з 26.10.2021 року по 22.01.2023 року, внаслідок чого станом на 22.01.2023 року у позивача виникла перед АТ «Сенс Банк» кредитна заборгованість у загальному розмірі 36480,14 грн., яка згідно з розрахунком заборгованості за кредитом складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 26144,70 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 10335,44 грн. 12.03.2024 року позивач звернувся до відповідача із досудовою вимогою щодо виконання договірних зобов`язань та погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 36480,14 грн. Однак, вказана вимога залишена відповідачем без реагування та задоволення. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). У відповідності до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. (постанова ВС від 14.11.2018 року у справі № 2-1383/2010). Доказів того, що укладений сторонами кредитний договір визнавався в судовому порядку недійсним матеріали справи не містять, а тому суд презюмує його правомірність. Згідно з положеннями статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частинами першою-третьою статті 633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами, є публічними. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Виходячи з вимог частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1067 ЦК України банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунку з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Статтями 651, 654 цього Кодексу передбачено, що розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом та вчиняється в такій самій формі, що й договір, що розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Тому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення кредитних коштів. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми кредитної заборгованості та задоволення позову в повному обсязі. Позивачем понесено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 грн.

Outcome: approved