Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

До Роздільнянського районного суду Одеської області через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла зазначена позовна заява, у якій представник позивача Тараненко Артем Ігорович просив стягнути з відповідачки: -заборгованість за кредитним договором № 556715910 від 14 січня 2023 року у розмірі 55 340,22 гривень; -судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень; -витрати на правову допомогу у розмірі 7 000,00 гривень. Стислий виклад позиції позивача. 14 січня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі -\~Первісний кредитор) та відповідачкою було укладено Договір кредитної лінії № 556715910 (далі\~ Кредитний договір) у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав належним чином, зокрема перерахував грошові кошти у розмірі 10 800,00 гривень на рахунок відповідачки. Однак відповідачка порушила свої зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 55 340,22 гривень, право вимоги щодо якої на підставі договору факторингу № 26/12/Е від 26 грудня 2024 року перейшло до позивача. Стислий виклад заперечень відповідачки. [PERSON] вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов у встановлений судом строк не подала. Водночас обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 8 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань». Процесуальні дії у справі. 5\~березня 2025\~року відкрито\~провадження у\~справі в\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~з викликом\~(повідомленням)\~сторін та витребувано з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію, що містить банківську таємницю. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 14 січня 2023 року між Первісним кредитором та відповідачкою було укладено Кредитний договір. Відповідно до пункту 2.1. Кредитного договору, Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в розмірі Кредитного ліміту на суму 10 800,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. Первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав належним чином, зокрема перерахував грошові кошти в сумі 10 800,00 гривень відповідачці, що підтверджується витребуваної з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацією (випискою з рахунку). Разом з цим, [PERSON] порушила свої зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 55 340,22 гривень, яка складається з: -заборгованості по кредиту 10 691,22 гривень; -заборгованості по несплаченим відсотків за користування кредитом 44 649,00 гривень. Право вимоги за вказаним Кредитним договором на підставі договору факторингу № 26/12/Е від 26 грудня 2024 року перейшло до позивача. В той самий час, статтями\~12,\~81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). У відповідності до приписів частини 8\~статті 178 ЦПК України\~суд вирішує справу за наявними матеріалами, оскільки відповідачкою у встановлений судом строк відзив на позов не подано. Як встановлено судом, між відповідачкою та Первісним кредитором було укладено Кредитний договір, права вимоги за яким перейшло на підставі договору факторингу до позивача. Частиною першою\~статті 1077 ЦК України\~передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". Диспозиція частини 1\~статті 526 ЦК України\~регламентує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно\~статті 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно частини першої\~статті 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1\~статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пункт перший частини другої вказаної статті\~ЦПК України\~визначає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає, щозгідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як встановлено, між позивачем та адвокатським бюро «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ» було укладено договір про надання правничої допомоги № 27/12/24-01 від 27 грудня 2024 року. Згідно умов додаткової угоди № 5, позивач доручив адвокатському об`єднанню надати юридичну допомогу по захисту його прав та інтересів, зокрема по Кредитному договору № 556715910 та відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг, вартість правничої допомоги становить 7 000,00 гривень. Відповідно до диспозиції частини шостої\~статті 137\~ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи те, що відповідачкою не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, наявні докази, суд дійшов висновку про задоволення вказаної вимоги.

Outcome: approved