Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), в якому просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 03.12.2024 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Короткий зміст та узагальнені доводи позовної заяви. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він з відповідачем проживав разом у цивільному шлюбі та у період цих відносин у них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] . Після народження дитини відповідач постійно залишала дитину вдома разом із батьком або бабусею та дідусем. В той же час почала вживати спритні та наркотичні засоби, що стало причиною для розриву цих стосунків. Одного дня, мати дитини пішла з дому, а дитина залишилася проживати разом із батьком. Дитина більшу частину свого життя проживає разом із батьком, який повністю займається її вихованням, утримує дочку, активно бере участь у її житті, здійснює догляд, він створив для неї належні побутові умови для проживання, забезпечує її належним медичним обслуговування та навчанням. Відповідачка з моменту народження дочки вихованням дитини не займається, будь-якої матеріальної допомоги на її утримання не надає, дитина повністю знаходяться на утриманні батька, що ставить його у складне матеріальне становище. Обов?язок щодо виховання та матеріального забезпечення покладається на обох батьків. Спільної згоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дочки, що і стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Провадження у суді та позиція сторін щодо предмету спору. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2024р.матеріали справи передані для розгляду судді [PERSON] . На підставі розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва від 26.02.2025р. № 01-08-332 щодо повторного автоматичного розподілу справи у зв`язку із звільненням у відставку судді [PERSON] , протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2025р. матеріали справи передані для розгляду судді Романишеній І.П. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.03.2025р. відкрито провадження у даній цивільній справі розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. Так, з матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття првадження разом з копією позовної заяви з додатками відповідачу направлено рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (штрих-код Укрпошти 061023842), проте, відповідно до довідки відділення поштового зв`язку копія ухвали суду разом з доданими до неї документами, не вручені та повернуті на адресу суду «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Враховуючи, що позивач не заперечував у позовній заяві проти проведення заочного розгляду справи, при цьому відповідач, що належним чином повідомлялася про розгляд справи, відзиву не подала, відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини спірних правовідносин сторін, які вбачаються з матеріалів справи та встановлені судом. Так, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 663, яке міститься в матеріалах справи. Позивач у позовній заяві зазначив, що дочка на даний час проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання та Актом від 03.10.2024 за підписами мешканців будинку, які посвідчені Приватним підприємством "Український центр управління нерухомістю". Відповідач, в свою чергу, правом подачі відзиву на позов не скористалась, дану обставину не спростувала. Зважаючи, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку, позивач звернувся до суду з даним позовом. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.2 ст.181 СК України домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 1, 2 ст. 182 СК України). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Положеннями ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідач відзив на позовну заяву, а також відповідних доказів на спростування вказаних у позові обставин до суду не надала, а тому доводи позивача на обґрунтування необхідності стягнення аліментів, відповідачем не спростовані. При цьому, відповідно до частин 1-3, 5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зважаючи на обставини, які викладені вище, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем мають обов`язок забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ч.1 ст.141 СК України), суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів на утримання дитини із відповідача на користь позивача в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 22.10.2024 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі статтею 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1 211, 20 грн., від сплати якого позивач був звільнений відповідно положень пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved