Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

Позивач, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в особі представника Кудіної А.В. звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором №2868286-603 від 31.01.2022 в розмірі 34152,23 грн., за кредитним договором № 2420104-603 від 27.10.2021 в розмірі 10590,52 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування позову вказує, що відповідач [PERSON] уклав з Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» (далі AT «ТАСКОМБАНК») договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №2868286-603 від 31.01.2022, підписанням якого акцептував публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК», яка розміщена на веб-сайті банку: www.tascombankxom.ua та беззастережно приєднався до умов договору. Строк дії кредитного ліміту за кредитним договором становить 365 днів з моменту повідомлення банком про факт встановлення кредитного ліміту. При цьому після закінчення зазначеного періоду, строк дії кредитного ліміту автоматично пролонгується. 15.05.2024 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено договір факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) AT «ТАСКОМБАНК» суму фінансування, а AT «ТАСКОМБАНК» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» Права Вимоги за Кредитними Договорами, Договорами Поруки в обсязі та на умовах, що існують на Дату відступлення Прав Вимоги. Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 Реєстру Прав Вимог, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 34152.23 грн., з яких: - \~ \~ \~ \~15341.42 грн. - загальна заборгованість по тілу кредиту; - \~ \~ \~ \~1.67 грн. - загальна заборгованість по відсоткам; - \~ \~ \~ \~18809.14 грн. - загальна заборгованість по комісії; - \~ \~ \~ \~0.00 грн. - пеня/штрафи. Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 Реєстру Прав Вимог, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 10590.52 грн., з яких: - \~ \~ \~ \~4320.37 грн. - загальна заборгованість по тілу кредиту; - \~ \~ \~ \~0.38 грн. - загальна заборгованість по відсоткам; - \~ \~ \~ \~6269.77 грн. - загальна заборгованість по комісії; - \~ \~ \~ \~0.00 грн. - пеня/штрафи. Згідно з умовами кредитних договорів позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договорами. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати надані йому кредити в строки, передбачені кредитними договорами. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 15.05.2024 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Тож, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 2868286-603 від 31.01.2022 в сумі 34152.23 грн. та за кредитним договором № 2420104-603 від 27.10.2021 в сумі 10590.52 грн. Відповідач добровільно взятих на себе зобов`язань не виконує, заборгованість за договорами не погашає. Зважаючи на вище вказане, позивач звернувся суду з даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості у судовому порядку. Ухвалою суду від 12.12.2024 відкрито спрощене провадження та призначено судове засідання. Надано відповідачу строк для надання відзиву на позов. 03.02.2025\~представником відповідача,\~адвокатом Лисенком\~А.О.\~наданий відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~він просить\~відмовити у\~задоволенні позову.\~В обґрунтування\~своєї позиції\~зазначив,\~що позивач\~не надав\~належних та\~допустимих доказів\~наявності заборгованості\~по кредитним\~договорам №\~2868286-603\~від 31.01.2022\~та №\~2420104-603\~від 27.10.2021,\~а розрахунок\~заборгованості є\~одностороннім поглядом\~кредитора.\~Заявлені позивачем\~в кредитному\~договорі вимоги\~про стягнення\~заборгованості за\~комісією розраховані\~на підставі\~нікчемної умови\~договору,\~а отже\~не можуть\~бути задоволені.\~Позивачем не\~надано належних\~та допустимих\~доказів набуття\~ним права\~вимоги від\~первісних кредиторів.\~Зазначив,\~що факт\~надання грошових\~коштів,\~повинен бути\~підтверджений відповідним\~платіжним документом,\~який є\~єдиним можливим\~та належним\~доказом здійснення\~платежу.\~При цьому,\~до матеріалів\~даної справи\~такі докази\~не були\~надані,\~що підтверджує\~відсутність права\~вимоги у\~позивача про\~стягнення грошових\~коштів.\~Також позивачем\~не було\~доведено за\~допомогою належних\~та допустимих\~доказів перехід\~до нього\~права вимоги\~за договорами\~позики,\~що є\~самостійною підставою\~для відмови\~у задоволенні\~позовних вимог.\~Стороною відповідача\~наданий контррозрахунок\~щодо вимог\~позивача.\~Представник відповідача\~вважає,\~що позовні\~вимоги про\~стягнення з\~відповідача заборгованості\~за комісією\~в загальному\~розмірі 25078,91\~грн.\~(18809,14+6269,77)\~не підлягають\~задоволенню через\~їх нікчемність\~в силу\~Закону.\~Крім того,\~сума заборгованості\~за тілом\~кредиту підлягає\~зменшенню на\~стягнуту суму\~під час\~видачі кредиту\~в загальному\~розмірі 1380\~(1035\~+\~345)\~грн.. Надані позивачем копії розрахунків суми заборгованості не є первинними документами і не можуть слугувати доказом отримання чи користування кредитом. У наданій суду 22.02.2025 відповіді на відзив, представник позивача вважає доводи, наведені у відзиві безпідставними та не обґрунтованими. Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», а саме того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок позичальника, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, представником позивача зазначено, що відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Позивач вважає, що надані суду докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження факту укладання кредитного договору між відповідачем та первісним кредитором, та для обґрунтування розміру заборгованості відповідача, вказаної у позовні заяві. 24.03.2025 представником відповідача надані додаткові пояснення, де вказано, що позивач у відповіді на відзив жодним чином не спростував та не надав належних та допустимих доказів наявності заборгованості по вищезазначеним договорам, а розрахунок заборгованості є одностороннім поглядом кредитора, оскільки у відповідачем був наданий контрозрахунок. Тобто докази у виді документів первинного бухгалтерського обліку відсутні, а посилання позивача ґрунтуються виключно на припущеннях, що суперечить вимогам ЦПК України. Заявлені позивачем в кредитному договорі вимоги про стягнення заборгованості за комісією розраховані на підставі нікчемної умови договору, тож не можуть бути задоволені судом. Позивачем не надано належних та допустимих доказів набуття ним права вимоги від первісних кредиторів. У додаткових поясненнях представника позивача, наданих суду 08.04.2025, сторона позивача просить поновити строк, прийняти та долучити до матеріалів справи такі докази: розрахунок заборгованості за кредитним договором № 2420104-603 від 27.10.2021; розрахунок заборгованості за кредитним договором № 2868286-603 від 31.01.2022; виписку по рахунку боржника за кредитним договором № 2420104-603 від 27.10.2021; виписку по рахунку боржника за кредитним договором № 2868286-603 від 31.01.2022; витяг з Реєстру Прав Вимог Додатку № 1 до Договору факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024; платіжну інструкцію про перерахування коштів за Договором факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024. Зазначено, що надані позивачем докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження надання/перерахування коштів позичальнику та обґрунтування розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, отже позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» є законними та обґрунтованими. Заявою представника відповідача від 11.04.2025, сторона відповідача просить виключити додаткові пояснення представника позивача як такі, що подані з порушенням встановленого ЦПК України порядку, не враховувати доводи, викладені в ньому та повернути позивачу без розгляду. Також виключити подані разом з цими додатковими поясненнями нові докази, як такі, що подані з порушенням встановленого ЦПК України порядку, та не враховувати їх під час розгляду справи по суті. Суд, враховуючи наявність клопотання представника позивача про поновлення строку для подання доказів, та доводи, якими обґрунтовує пропуск подачі вищевказаних доказів, вважає доцільним долучити до матеріалів справи надані позивачем докази, подані разом з додатковими поясненнями 08.04.2025. У судове засідання представник позивача не прибув, просив провести розгляд справи без участі сторони позивача. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач [PERSON] на підставі заяви-анкети на оформлення банківських продуктів уклав з AT «ТАСКОМБАНК» договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №2868286-603 від 31.01.2022, підписанням якого акцептував публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК», яка розміщена на веб-сайті банку: www.tascombankxom.ua та приєднався до умов договору.(а.с.7, 8-10) Відповідно до підписаного договору №2868286-603 від 31.01.2022 та паспорту споживчого кредиту за продуктом «Зручна Готівка Максимум» відповідачу на поточний рахунок [NUMBER] в AT «ТАСКОМБАНК» зараховано 16035,00 грн., операції за яким здійснюються із використанням електронних платіжних засобів. Комісія за надання кредиту 6,9%, що складає 1035,00 грн.; комісія за обслуговування кредиту 6,9% щомісяця; проценти за користування кредиту 0,01% річних; строк кредиту 24 місяці. Також, [PERSON] на підставі заяви-анкети на оформлення банківських продуктів був укладений з AT «ТАСКОМБАНК» договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №2420104-603 від 27.10.2021, підписанням якого акцептував публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК», яка розміщена на веб-сайті банку: www.tascombankxom.ua та приєднався до умов договору.(а.с.16, 17-19) Відповідно до підписаного договору №2420104-603 від 27.10.2021 та паспорту споживчого кредиту за продуктом «Зручна Готівка Максимум» відповідачу на поточний рахунок [NUMBER] в AT «ТАСКОМБАНК» зараховано 5345,00 грн., операції за яким здійснюються із використанням електронних платіжних засобів. Комісія за надання кредиту 6,9%, що складає 345,00 грн.; комісія за обслуговування кредиту 6,9% щомісяця; проценти за користування кредиту 0,01% річних; строк кредиту 24 місяці. 15.05.2024 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) AT «ТАСКОМБАНК» суму фінансування, а AT «ТАСКОМБАНК» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» Права Вимоги за Кредитними Договорами в обсязі та на умовах, що існують на Дату відступлення Прав Вимоги. (а.с. 23-24) На підтвердження відступлення права вимоги згідно договору факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024, позивачем надана платіжна інструкція від 15.05.2024 №21312. (а.с. 94) Відповідно до акту прийому-передачі Реєстру Прав Вимоги за Договором факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024, AT «ТАСКОМБАНК» передав, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняв Реєстр Прав Вимоги та стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно їх боргів. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру прав вимог підтверджує факт переходу від клієнта до ТОВ «ФК «ЄАПБ» прав вимоги боргу та є невід`ємною частиною договору факторингу. (а.с. 25) Згідно Реєстру Прав Вимоги до Договору факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 заборгованість [PERSON] : - за кредитним договором №2868286-603 від 31.01.2022 складає 34152,23 грн., яка складається з : 15341,42 грн. загальна заборгованість по тілу кредиту; 1,67 грн. загальна заборгованість по відсоткам; 18,809,14 грн. загальна заборгованість по комісії. - за кредитним договором №2420104-603 від 27.10.2021 складає 10590,52 грн., яка складається з : 4320,37 грн. загальна заборгованість по тілу кредиту; 0,38 грн. загальна заборгованість по відсоткам; 6269,77 грн. загальна заборгованість по комісії. (а.с. 114-115) \~ \~ \~ \~ Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У частині першій статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються приписи законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції). Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. На виконання вимог у тому числі п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 вказаного Закону Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Відповідно до п. 5 цих Правил, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом є витрати споживача, уключаючи комісії. Тож наведеними нормами права передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»). 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів». Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів. Такий висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16. Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачяться на користь споживача. Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що «згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, в прострочену комісію за обслуговування кредитної заборгованості може бути включена плата за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Виходячи з наведеного, стягнення з [PERSON] заборгованості по комісії за кредитним договором №2868286-603 від 31.01.2022 у розмірі 18809,14 грн, та за кредитним договором №2420104-603 від 27.10.2021 в розмірі 6269,77 грн. що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11, абз. 1 ч. 2, ч. ч. 4, 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемними умовами. Матеріали справи також не містять доказів, що споживач користувався такими послугами. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 серпня 2023 року у справі № 206/3009/15 (провадження № 61-5576св23) та ін. Позивачем, надано виписки по особовим рахункам [PERSON] за кредитним договором №2868286-603 від 31.01.2022 та за кредитним договором №2420104-603 від 27.10.2021 з відображенням призначень платежів. ( а.с.95-113) Верховний Суд у справі №127/23910/14-ц від 23.12.2020 р. зазначив: «Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу». Тобто, внесення грошових коштів на рахунок кредитодавця є визнання ним боргу, відповідно до зазначеної позиції Верховного Суду, що, у свою чергу, фактично прирівнюється до підтвердження волевиявлення учасника справи на укладення договору. Адже без волевиявлення не існувало б потреби сплачувати заборгованість. З огляду на викладене, волевиявлення позичальника може підтверджуватись як підписанням договору, так і його діями (заповнення формуляра (заявки) на отримання кредиту, часткова або повна сплата заборгованості тощо). Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог\~статті 141 ЦПК України, а саме, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у розмірі 1330,76 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial