Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Щербак Д.В., звернувся до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог вказувала, 03.08.2024 року о 10-15 годині, водій [PERSON] , керуючи автомобілем Део Ланос з н.з. [NUMBER] , та рухаючись по автодорозі Т-0401 поблизу с. Новоолексіївка не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечну швидкість руху та не дотримавшись безпечної дистанції здійснив зіткнення із транспортним засобом «Джилі FE2» н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В ході ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження із матеріальними збитками. 20.09.2024 року, рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у справі № 191/3783/24, водія [PERSON] було визнано винним у вчиненні вказаної ДТП, та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Таким чином у судовому порядку було встановлено, що дії [PERSON] , який керував транспортним засобом, не відповідали вимогам ПДД України, призвели до зіткнення автомобілів та пошкодження транспортного засобу автомобілю Джилі FE 2 н.з. [NUMBER] що належить [PERSON] . Пошкодженням транспортного засобу Джилі FE 2 н.з. [NUMBER] , була завдана матеріальна шкода його власнику [PERSON] , яка повинна бути відшкодована за рахунок страхових виплат, а в разі їх недостатності з боку особи, яка цю шкоду завдала. Цивільна-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу [PERSON] , на момент ДТП була застрахована ПрАТ СК «ПЗУ Україна» відповідно до полісу обов`язкового страхування № 220711268, з обов`язком страхового відшкодування за шкоду заподіяну життю і здоров`ю на суму 320 тис. грн., та шкоду заподіяну майну у розмірі 160 тис. грн. (франшиза складає 3200 грн.). Згідно листа № 45665/ПВ-31 від 19.09.2024 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та доданого звіту 853.24_ПЗУ_45665 від 11.09.2024 року про визначення вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу встановлено, що вартість відновлювального ремонту становить 183738,54 грн., а враховуючи коефіцієнт зносу (0.7) 121924.08 грн. З таких підстав ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виконало свої зобов`язання та виплатило вартість ремонту з урахуванням зносу у сумі 108391,73 грн., виключивши ПДВ у розмірі 10332,35 грн. та відповідач [PERSON] сплатив суму 3200 грн. у розмірі франшизи. Однак при таких обставинах відшкодування відбулось лише на суму 111591,73 грн., у межах страхової виплати, оскільки відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. А згідно ст. 29 вказаного закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Однак вартість відновлювального ремонту складає 183738,54 грн., яка відповідно до звіту була визначена, а вартість з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу запасних частин складає лише 111591,73 грн. (що знаходиться в межах ліміту відповідальності страховика), і якої недостатньо для відшкодування реальної шкоди. Тобто загальна сума відновлювального ремонту і є тією шкодою, яка спричинена Позивачеві, і саме таку суму він повинен витратити на відновлення свого права по користуванню та володінню транспортним засобом у справному стані, яким воно було до моменту ДТП. Таким чином, враховуючи те, що страхова компанія виконала свої зобов`язання в межах ліміту страхової виплати, власник транспортного засобу, якого визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді, в силу положень статей 1187, 1194 ЦК України, зобов`язаний відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка підлягає також зменшенню на суму франшизи. Таким чином, у зв`язку з пошкодженням належного [PERSON] майна, транспортного засобу Джилі FE 2 н.з. [NUMBER] , йому було завдано матеріальної шкоди, яка не була покрита страховою виплатою і тому обов`язок по відшкодуванню різниці між фактичним розміром шкоди і страхової виплати у розмірі 72146,81 грн. повинен бути покладений на відповідача як власника транспортного засобу та особи винної у ДТП та завданню такої шкоди. Також позивач вказує, що в результаті даної дорожньо-трнспортної пригоди йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодженого майна та неможливістю ним користуватись, у додатковому емоційному навантаженні, необхідністю вишукування позивачу додаткового часу і додаткових зусиль для організації свого життя у зв"зку з відсутністю транспортного засобу, витрачання часу та коштів на звернення до суду з метою захисту порушених прав. Розмір моральної шкоди позивач визначає в сумі 10000 грн. Крім того, позивачем понесені судові витрати , сплачений судовий збір в сумі 968,96 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 12000 грн. У відзиві на позов представник відповідача позовні вимоги не визнала посилаючись на наступні обставини. Відповідно до висновку оцінювача [PERSON] , який долучений позивачем до позову на підтвердження позовних вимог, вартість відновлювальних робіт автомобіля складає 121924,08 грн. з урахуванням 20 % ПДВ, про що вказує сам оцінювач. У той же час, автомобіль Джилі FE 2 н.з. [NUMBER] , має 2012 рік випуску, а тому відповідно до п. 3.38, п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» коефіцієнт зносу становить 0,7 (тобто 70%). Тобто, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу та за вирахуванням ПДВ складає 121924,08 грн, а не 183738,54 грн. як вказує позивач. Страховою компанією позивачу сплачено 108391,73 грн., тобто різниця складає 13532,35 грн. Позивач просить стягнути з відповідача різницю між сумою 183738,54 грн. (вартість відновлювального ремонту) та сумою сплаченого з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» страхового відшкодування (108391,73 грн), тобто фактично просить стягнути ПДВ та знос. Однак, відповідно до Звіту ПрАТ СК «ПЗУ Україна» вартість відновлювального ремонту складає 121924,08 грн. (з ПДВ), а не 183738,54 грн., податок на додану вартість у розмірі 10332,35 грн. має сплатити ПрАТ СК «ПЗУ Україна» після надання доказів ремонту у платника ПДВ. Підтверджений матеріалами справи розмір матеріального збитку заподіяний позивачу складає 121924,08 грн. згідно з висновком, страховою компанією виплачено 108391,73 грн. (за вирахуванням ПДВ ), отже до стягнення підлягає 13532,35 грн ( 121924,08 грн.-108391,73 грн). Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, представник відповідача вказує, що автомобілем під час ДТП керував не сам позивач, а третя особа, при цьому, позивачем будь-яких доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди не надано, у зв`язку з чим у стягненні моральної шкоди слід відмовити. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 18000грн., вказала, що витрати-на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами та з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт можливо дійти до висновку про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн. В судове засіданні представник позивача не з`явився, надав заяву, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги, просить задовольнити позов у повному обсязі та провести розгляд справи без його участі та участі позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, надала письмову заяву, в якій зазначила про визнання позову в частині відшкодування матеріального збитку в сумі 10332,35грн, стягнення витрат на правовому допомогу в розмірі 5000грн. та суми судового збору, в частині стягнення моральної шкоди просить відмовити в повному обсязі, провести розгляд справи без її участі та участі відповідача. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 03.08.2024 року о 10-15 годині, водій [PERSON] , керуючи автомобілем Део Ланос з н.з. [NUMBER] поблизу села Новоолексіївка, рухаючись по автодорозі Т-0401 не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечну швидкість руху та не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення із транспортним засобом «Джилі FE2» н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В ході ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження із матеріальними збитками. Постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.09.2024 року у справі № 191/3783/24, водія [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Постанова набрала законної сили 01.10.2024 року. У силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи справу, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Отже наявність вини у діях [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди у даному випадку встановлена і не підлягає доказуванню. Згідно зі Звітом № 853.24Е_ПЗУ_45665 автотоварознавчого дослідження автомобіля Geely FE-2 реєстраційний номер [NUMBER] від 11.09.2024 року, копія якого долучена до матеріалів справи, вартість відновлювального ремонту автомобіля Geely FE-2 реєстраційний номер [NUMBER] складає 183738,54 грн. (пункт 4), вартість відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні складає 121924,08 грн. (пункт 6). За висновком вказаного Звіту, вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Geely FE-2 реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, виходячи з наданих замовником вихідних даних складає (з ПДВ на запасні частини та матеріали) 121924,08 грн. Також, згідно з ремонтною калькуляцією №456654 від 11.09.2024 року, долученим до матеріалів справи, загальна вартість ремонту автомобіля Geely FE-2 реєстраційний номер [NUMBER] складає 183738,54 грн. (до вартості ремонту включено вартість робіт, фарбування, вартість запасних частині). Судом встановлено, між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» (Страховик) та [PERSON] (Страхувальник) укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчений електронним полісом ЕР.220711268, відповідно до якого була застрахована цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу DAEWOO LANOS реєстраційний номер [NUMBER] . \~19 вересня 2024 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» складено страховий акт № 45665/1 та згідно із розпорядженням № 45665/1/1 на виплату страхового відшкодування, потерпілому [PERSON] виплачено страхове відшкодування в розмірі 108391,73грн. Відповідно до частини першої\~статті 1166 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою\~статті 1187 ЦК України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої\~статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої\~статті 988 ЦК України\~страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі\~статтею 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1\~статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~(далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим\~Законом\~порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями\~28,\~29 Закону № 1961-ІV\~передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9\~постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). За змістом\~статті 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.\~\~ В ході судового розгляду сторонами, не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 108\~391, 73 грн. Предметом спору є відшкодування моральної шкоди та недостатність, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна. Відповідно до частин першої, другої\~статті 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил\~статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі\~статтею 1194 ЦК України\~відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Оскільки вартість майнового збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із [PERSON] , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого\~ 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19). Відносини між [PERSON] та ПрАТ СК « ПЗУ Україна», яким було застраховано автомобіль\~DAEWOO LANOS реєстраційний номер [NUMBER] , регулюються умовами, визначеними в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та\~Закону № 1961-IV, яким зокрема передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Крім того Договором (полісом) обов`язкового страхування № ЕР.220711268 передбачено франшизу в сумі 3200 грн. Суд звертає увагу, що різниця між виплаченою позивачу страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме [PERSON] , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити [PERSON] таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] суд приймає за основу звіт № 853.24Е_ПЗУ_45665 автотоварознавчого дослідження автомобіля Geely FE-2 реєстраційний номер [NUMBER] від 11.09.2024 року та ремонтну калькуляцією №456654 від 11.09.2024 року, які сторони не оспорювали у встановленому порядку. Відомості про фактичне здійснення ремонту автомобіля позивача, в матеріалах справи відсутні. Так, згідно із ремонтною калькуляцією ремонтною калькуляцією №456654 від 11.09.2024 року та звітом № 853.24Е_ПЗУ_45665 від 11.09.2024 року, вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу склала 183\~738,54 грн, а вартість відновленого ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 121\~924,08 грн. Страховиком виплачено [PERSON] 108 391,73 грн. (із розрахунку: від майнового збитку з урахуванням знос в розмірі у121\~924,08 грн. відрахований розмір франшизи в сумі 2 300 грн. та відраховане ПДВ в сумі 10\~332,35 грн. Згідно з пунктом 196.1.3 статті 196 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також пов`язаних з такою діяльністю послуг страхових (перестрахових) брокерів та страхових агентів;надання послуг із загальнообов`язкового державного соціального страхування (у тому числі пенсійного страхування), недержавного пенсійного забезпечення, залучення та обслуговування пенсійних вкладів та рахунків учасників фондів банківського управління, адміністрування недержавних пенсійних фондів. Отже, операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані з оплатою страхових послуг страхувальником на користь страховика та компенсацією останнім збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ. Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ. Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України). Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Так, Верховний Суд в постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 757/22706/15-ц вказав, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику, виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування. Отже ПДВ в сумі 10\~332,35 грн. входить до суми страхового відшкодування та може бути повернуто [PERSON] страховиком після надання відповідних документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту. Таким чином розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] становить 61\~814,46 грн. із розрахунку 183\~738,54грн. 108\~391,73 грн. - 10\~332,35грн. 2300грн. Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. За змістом\~статті 23 ЦК\~моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування. Відповідно до ч. 1\~ст. 1167 ЦК\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Отже, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, про що було роз`яснено в п.3\~постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Слід звернути увагу, що моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. При оцінці обґрунтованості вимог у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди, слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат. Обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначив, що в даному випадку моральна шкода полягає у глибоких психологічно-душевних стражданнях з приводу неможливості експлуатації пошкодженого автомобіля, необхідності додаткової організації його життя для поїздок до продуктового магазину, лікарні, аптеки, тощо, враховуючи віддаленість його проживання від міста, необхідністю пошуку СТО, адвокатів, навмисне затягування винним у ДТП відповідачем сплати матеріальних збитків, відчутті напруження через необхідність у судовий спосіб захищати свої порушені права, негативні наслідки для самопочуття і здоров`я. Надаючи оцінку вимогам про відшкодування моральної шкоди зверненим до [PERSON] суд враховує, що пошкодження майна в ДТП завжди породжує негативні емоції у людини і можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я. Разом з тим, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а змістом моральних страждань потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. В той же час всупереч положень ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України\~позивачем не надано суду доказів на підтвердження обставин, які б свідчили що внаслідок пошкодження його автомобіля позивач зазнав негативних наслідків для самопочуття і здоров`я. За таких обставин, враховуючи доводи позивача щодо змісту моральної шкоди та обсяг доказів на її підтвердження, ступень пошкодження автомобіля позивача, розмір матеріальних збитків, що відшкодовано страховиком в позасудовому порядку та розмір збитків, що підлягає стягненню з винуватця ДТП, суд доходить висновку про визначення грошової компенсації за завдану позивачу моральну шкоду на рівні 5000 грн., яка підлягає компенсації за рахунок відповідача [PERSON] . Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 12 000,00 грн. суд зазначає наступне. В позовній заяві позивач просив стягнути на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 18 000 гривень, що підтверджуються договором про надання правової допомоги № 0509/24 від 05.09.2024 року, додатком №1 до договору про надання правової допомоги із розрахунком суми витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Згідно ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Положенням п. 1 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Слід зазначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу. Статтею 137\~ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог. Так, згідно з розрахунком судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи, такі витрати складають 12\~000грн. та адвокатом Щербаком Д.В. було витрачено 5 годин, що підтверджено актом №1 від 04.03.2025 року до договору про надання правової допомоги № 0509/24 від 05.09.2024 року. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4ст. 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Суд приймає до уваги, що згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial