Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

[PERSON] 13 грудня 2024 року подала до суду заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю дружини [PERSON] та чоловіка [PERSON] без реєстрації шлюбу. В обґрунтування посилалася на те, що 14 вересня 1993 року між нею, [PERSON] , та [PERSON] зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області. Однак, після розірвання шлюбу вони примирилися та продовжували проживати однією сім`єю у житловому будинку по [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя по частині. Хоча повторно шлюб вони не зареєстрували, однак вели спільне господарство та мали спільний побут, бюджет, взаємні права та обов`язки. Крім того, за час проживання однією сім`єю вони займалися благоустроєм будинку - робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту, всі свята проводили в колі рідних та друзів. [PERSON] помер [INFO] , після чого вона звернулася до приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу - Крец М.Ю. із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю родинних зв`язків. Для прийняття спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] їй необхідно встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Факт проживання [PERSON] та [PERSON] підтверджується поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] , починаючи із дня укладення шлюбу та до дня смерті [PERSON] , тобто вони проживали однією сім`єю та вели спільне господарство більше 19 років. Заява про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу породжує юридичні наслідки для неї, оскільки надає право для оформлення спадкових прав. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 січня 2025 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 26 лютого 2025 року. На підставі ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2025 року до участі у справі залучено заінтересовану особу [PERSON] та судовий розгляд відкладено на 03 квітня 2025 року. На підставі ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 квітня 2025 року до участі у справі залучено заінтересовану особу [PERSON] та судовий розгляд відкладено на 12 травня 2025 року. Від представника заявника [PERSON] - адвоката Гаврильця М.Б. надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності та підтримання заявлених вимог. Заінтересовані особи - приватний нотаріус Тячівського нотаріального округу Крец Марина Юріївна, [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином повідомленими, у судове засідання не з`явилися без повідомлення причин неявки, у зв`язку із чим суд на підставі п. 1) ч. 3 ст. 223 ЦПК України постановив ухвалу про розгляд справи за відсутності заінтересованих осіб на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За наведеного суд постановив судовий розгляд справи здійснювати за відсутності всіх учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів та нездійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення заяви [PERSON] з таких підстав. Частиною 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно п. 5) ч. 2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п.5) ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Із фотокопії паспорта громадянина України видно, що [PERSON] народилася [INFO] у с. Глибокий Потік Тячівського району Закарпатської області (а. с.2 ). Із свідоцтва про шлюб та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища відомо, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 14 вересня 1993 року зареєстрували шлюб у виконкомі Дібрівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області про що складено актовий запис № 69 та після реєстрації шлюбу подружжю присвоєно прізвище [PERSON] (а. с. 4,5,6). Із копії витягу на нерухоме майно відомо, що [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності по частці належить будинок по [ADDRESS] (а. с. 7). Із Витягу з реєстру територіальної громади відомо, що місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а. с. 8). Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 липня 2016 року, яке набрало законної сили 29 липня 2016 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 14 вересня 1993 року у виконкомі Нижньоапшанської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом № 69 (а. с. ). Із свідоцтва про смерть та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті відомо, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , у віці 59 років у с. Нижня Апша, Тячівського району, Закарпатської області (а. с. 12, 34). Із довідки, виданої старостою села Нижня Апша 02 жовтня 2024 року № 813 відомо, що разом із [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на день його смерті була зареєстрованою та проживала його дружина - [PERSON] , [INFO] (а. с. 9). Із письмових заяв [PERSON] та [PERSON] відомо, що [PERSON] та [PERSON] , починаючи з дня укладення шлюбу та до дня смерті [PERSON] , [INFO] проживали удвох як сім`я за адресою: [ADDRESS] ; вони вели спільне господарство, займалися благоустроєм будинку, робили ремонт та всі свята проводили разом (а. с. 33, 36). Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. При встановленні факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до дня смерті (четверта черга спадкоємців за законом), судом мають враховуватись положення ст. 3 СК України, відповідно до якої, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, а також те, що сім`я створюється на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 4 ст. 3 СК України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно з ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1258 ЦК України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ст.1264 ЦК України, право на спадкування за законом у четверту чергу мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Разом з тим, згідно п. 4.4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, факт проживання спадкоємців однією сім`єю зі спадкодавцем підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.08.2018 у справі №644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18), та Верховним Судом у постановах: від 21.03.2019 у справі № 461/4689/15-ц (провадження № 61-43735св18); від 10.10.2019 у справі №520/8495/17 (провадження № 61-7058св19); від 17.10.2019 у справі №712/1294/17 (провадження № 61-34351св18); від 09.01.2020 у справі № 186/421/17 (провадження № 48280св18); від 09.06.2021 у справі № 346/5702/18 (провадження № 61-17111св20). Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків листи ділового та особистого характеру тощо. Також, це можуть бути: свідоцтво про смерть одного з «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з по господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Згідно роз`яснень, викладених у п. п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядають справи про встановлення факту, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян. Відповідно до ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ураховуючи наведене, суд вважає обґрунтованими доводи заявниці, що вона та [PERSON] спільно проживали, були пов`язані спільним побутом та обов`язками, вважали себе подружжям - чоловіком і дружиною, піклувалися один про одного, мали сімейний бюджет, здійснювали спільні витрати для забезпечення потреб саме сім`ї, що вказує на наявність між ними відносин, притаманних подружжю.

Outcome: approved