Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

представник позивача адвокат Богославський В.А. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відсутність у відповідача права оренди та користування нежитловим приміщенням СТО, загальною площею 198 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , витребувати його у відповідача, зобов`язати відповідача усунути перешкоди та надати доступ позивачу до нежитлового приміщення у стані, придатному для його подальшого використання, передати ключі від приміщення, визнати відсутність у відповідача права оренди та користування нежитловим приміщенням Фітнес клуб, загальною площею 310,5 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , витребувати його у відповідача, зобов`язати відповідача усунути перешкоди та надати доступ позивачу до нежитлового приміщення у стані, придатному для його подальшого використання, передати ключі від приміщення. Позов обґрунтовує тим, що 03.01.2018 між сторонами укладений договір оренди нежитлового приміщення № 1, за яким позивач передав відповідачу нежитлове приміщення, СТО, загальною площею 198 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . У разі зміни номеру приміщення з будь-яких причин, предмет договору не міняється, приміщення передане в належному стані та стані придатному до використання, відповідно до умов та мети цього Договору (пункт 1.6). Сторони договір підписали, таким чином, позивач свої обов`язки за договором виконав, приміщення відповідачу передав. Договір набирає чинності з 03.01.2018 і діє протягом двох календарних років, а в частині взаємних розрахунків та відповідальності сторін до повного виконання умов цього договору (пункти 7.1, 7.2). У разі, якщо будь-яка сторона договору, за 30 днів до закінчення строку його дії не повідомила іншу сторону про намір його розірвання, або не продовження, договір автоматично продовжується на строк визначений цим пунктом. Водночас, пунктом 3.3 Договору сторони погодили, що позивач має право відмовитися від договору без пояснення причин в будь-який час його дії. Для цього пункту і надалі відмова від договору розуміється, як право сторони договору на одностороннє припинення цього договору. В такому разі договір вважається припиненим з моменту отримання повідомлень відповідачем (його працівниками) або на 5 день з дати відправлення поштовим або електронним зв`язком такого повідомлення на адресу позивача або за адресою приміщення, що орендується за цим договором. Зі сторони позивача на всі відомі адреси відповідача направлена заява про розірвання/припинення вищезазначеного договору від 26.01.2024. Відповідач зобов`язаний повернути приміщення позивачу не пізніше дня закінчення терміну дії договору або дня припинення договору за інших обставин за актом приймання-передачі (пункт 1.7). Проте, по теперішній час відповідачем не вчинено жодних дій на повернення орендованого майна, акт приймання-передачі не підписаний, позивач обмежений у можливості входження до свого майна та користуватися ним у повному обсязі. Крім того, 02.01.2021 між сторонами укладений договір оренди нежитлового приміщення № 1, відповідно до умов якого відповідачу передано у строкове платне користування нежитлове приміщення № 176, а саме фітнес клуб, загальною площею 310,5 кв.м., яке розташоване за адресою [ADDRESS] , яке належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 23.06.2016, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І., зареєстрованого в реєстрі за № 5169. Сторони договір підписали, таким чином, позивач свої обов`язки за договором виконав, приміщення відповідачу передав. Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом одного року (пункти 7.1, 7.2). Позивач має право достроково розірвати договір в односторонньому порядку, попередивши про це відповідача за 14 календарних днів. Зі сторони позивача на всі відомі адреси відповідача направлена заява про розірвання/припинення договору від 26.01.2024. Заява про розірвання/припинення вищезазначених договорів також направлялися відповідачу месенджером WhatsApp, таким чином відповідач був обізнаний про припинення договорів оренди. Проте, по теперішній час відповідачем не вчинено жодних дій на повернення орендованого майна, акт приймання-передачі не підписаний, позивач обмежений у можливості входження до свого майна та користуватися ним у повному обсязі. Відповідно враховуючи, що відповідач заяви не отримував, то договір вважається припиненим за умовами визначеними цими договорами. Позивачем направлялася вимога про розірвання/припинення договорів, як поштовим зв`язком так і через месенджер. Однак дії та бездіяльність відповідача щодо не повернення майна та пов`язаних з цим перепон у користуванні позивачем в повному обсязі порушують права позивача та також свідчать про не визнання відповідачем прав на майно позивача. Оскільки відповідач продовжує використовувати майно без достатньої правової підстави, позивач зі свого боку не може потрапити до свого приміщення та користуватися ним без будь-яких обмежень. Відповідач відзив на позов не подав. Ухвалою про відкриття провадження у справі від 09.10.2024 відкрите провадження у справі, справа призначена до розгляду у загальному провадженні, призначене підготовче засідання. Ухвалою про призначення судового розгляду від 28.01.2025 закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки не повідомив. Представник позивача адвокат Богославський В.А. в судовому засіданні позов та обставини, якими він обґрунтований підтримав. Проти заочного вирішення справи не заперечив. Відповідач та його представник адвокат Філіпський О.С., будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Причини неявки суду не повідомили. Заяви про розгляд справи без їх участі не подали. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд постановив провести заочний розгляд справи, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договорів купівлі-продажу від 23.06.2016, посвідчених приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І., зареєстрованих в реєстрі за № 5169 та 5170, інформаційних довідок з ДРРП від 01.07.2016 № 62497527 та 62500175, [PERSON] є власником нежитлового приміщення, фітнес клубу, площею 310,5 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та нежитлового приміщення, СТО, площею 198 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . 03.01.2018 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди нежитлового приміщення № 1, відповідно до умов якого позивач передав у тимчасове платне користування (оренду) відповідачу нежитлове приміщення, СТО, загальною площею 198 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] (пункт 1.2), який набирає чинності з 03.01.2018 (частина третя статті 631 ЦК України) і діє протягом двох календарних років, а в частині взаємних розрахунків та відповідальності сторін до повного виконання умов цього договору. У разі, якщо будь-яка сторона договору, за 30 днів до закінчення строку його дії не повідомила іншу сторону про намір його розірвання, або не продовження, договір автоматично продовжується на строк визначений цим пунктом (пункт 7.1). Також пунктом 3.3 договору сторони погодили право орендодавця відмовитися від договору без пояснення причин в будь-який час його дії. Для цього пункту і надалі відмова від договору розуміється, як право сторони договору на одностороннє припинення цього договору, в такому разі Договір вважається припиненим з моменту отримання повідомлення Орендарем (його працівниками) або на 5 день з дати відправлення поштовим або електронним зв`язком такого повідомлення на адресу Орендодавця або за адресою Приміщення, що орендується за цим договором (далі Договір 1). 02.01.2021 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди нежитлового приміщення № 1, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу у строкове платне користування нежитлове приміщення, фітнес клуб, загальною площею 310,5 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , який набуває чинності з моменту підписання сторонами та діє протягом одного року (пункт 7.1). У разі, якщо за 10 днів до закінчення строку дії даного Договору жодна із сторін не повідомить іншу Сторону в письмовій формі про намір розірвати Договір, Договір вважається поновленим (пролонгованим) на строк, який був раніше встановлений даним Договором (пункт 7.2). Крім цього пунктом 4.1.5 договору сторони погодили право орендодавця достроково розірвати Договір в односторонньому порядку, попередивши про це орендаря за 14 календарних днів (далі Договір 2). 26.01.2024 [PERSON] звернувся до [PERSON] з заявами про розірвання/припинення вищевказаних договорів оренди, що підтверджується заявами про розірвання/припинення договору від 26.01.2024. Заява про розірвання/припинення Договору 1 була направлена відповідачу поштою за адресами: м. Запоріжжя, вул. Таганська, буд. 16, прим. 177 (орендоване приміщення); [ADDRESS] (місце проживання орендаря, зазначене у договорі); [ADDRESS] , що підтверджується описами вкладення у цінний лист від 31.01.2024, накладними № 6900514901794, 6900514901778, 6900514901786. Заява про розірвання/припинення Договору 2 була направлена відповідачу поштою за адресами: [ADDRESS] (орендоване приміщення); [ADDRESS] (місце проживання орендаря, зазначене у договорі); [ADDRESS] , що підтверджується описами вкладення у цінний лист від 31.01.2024, накладними № 6900514901808, 6900514901778, 6900514901786. Вказані заяви також були направлені позивачем через месенджер «WhatsApp» абонентам «Виталик Таганская Вот…» та «You», що підтверджується скріншотами листування. Відповідно до частини першої статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Згідно зі статтею 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Частиною першою статті 761 ЦК України визначено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Відповідно до статті 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Згідно з частинами першою та третьою статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Законом можуть бути встановлені максимальні (граничні) строки договору найму окремих видів майна. Статтею 765 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно негайно або у строк, встановлений договором найму. Відповідно до частини першої статті 777 ЦК України наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Згідно зі\~статтею 782\~ЦК України\~наймодавець має\~право відмовитися\~від договору\~найму і\~вимагати повернення\~речі,\~якщо наймач\~не вносить\~плату за\~найм речі\~протягом трьох\~місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору. Відповідно до статті 783 ЦК України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо: 1) наймач володіє та/або користується річчю всупереч договору або призначенню речі; 2) наймач без дозволу наймодавця передав річ у володіння та/або користування іншій особі; 3) наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; 4) наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов`язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача. Згідно з частиною першою статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Судом встановлено, що 03.01.2018 сторонами укладений Договір 1, відповідно до умов якого позивач передав у платне користування відповідача нежитлове приміщення, СТО, загальною площею 198 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , який набув чинності з 03.01.2018 і діє протягом двох календарних років. Строк дії Договору 1 неодноразово автоматично продовжувався відповідно до пункту 7.1 договору. Останній раз 03.01.2024 на строк два роки (до 03.01.2026). 26.01.2024 позивач звернувся до відповідача з заявою про розірвання/припинення Договору 1 на підставі пункту 3.3 Договору. Заява була направлена відповідачу поштою за адресами: м. Запоріжжя, вул. Таганська, буд. 16, прим. 177 (орендоване приміщення); [ADDRESS] (місце проживання орендаря, зазначене у договорі); [ADDRESS] , що підтверджується описами вкладення у цінний лист від 31.01.2024, накладними № 6900514901794, 6900514901778, 6900514901786. 02.01.2021 сторонами укладений Договір 2, згідно з умовами якого позивач передав у платне користування відповідача нежитлове приміщення, фітнес клуб, загальною площею 310,5 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , який набув чинності з моменту підписання сторонами та діє протягом одного року. Строк дії Договору 2 неодноразово автоматично продовжувався відповідно до пункту 7.2 договору. Останній раз 02.01.2024 на строк один рік (до 02.01.2025). 26.01.2024 позивач звернувся до відповідача з заявою про розірвання/припинення Договору 2 на підставі пункту 4.1.5 Договору. Заява була направлена відповідачу поштою за адресами: [ADDRESS] (орендоване приміщення); [ADDRESS] (місце проживання орендаря, зазначене у договорі); [ADDRESS] , що підтверджується описами вкладення у цінний лист від 31.01.2024, накладними № 6900514901808, 6900514901778, 6900514901786. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (частина перша, друга та третя статті 202 ЦК України). Правочин є найбільш розповсюдженим юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин. До односторонніх правочинів, зокрема, відноситься: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини, згода іншого співласника на розпорядження спільним майном. При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Між цим така сторона може бути представлена декількома особами, прикладом чого може виступати видання довіреності двома та більше особами, спільний заповіт подружжя та ін. Аналіз розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України). У цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651 - 654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 лютого 2020 року у справі № 910/4391/19 вказано, що: «відмова від договору найму за своєю суттю є одностороннім правочином і, з огляду на підстави такої відмови, є способом захисту порушених прав наймодавця, а тому не вимагає згоди другої сторони. За змістом статті 782 ЦК України, а також виходячи з положень статей 205, 654 ЦК України, відмова від договору має вчинятися наймодавцем письмово. Відмова від договору вважається такою, що відбулася, якщо наймодавець направив наймачу відповідну заяву (лист, повідомлення), надавши суду докази такого направлення та отримання її наймачем». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року по справі № 456/2076/19 (провадження № 61-6357св21) вказано, що «договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Аналогічний висновок мітиться у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 727/898/19 (провадження № 61-7157св20). Тлумачення змісту Договорів 1, 2, свідчить, що пункт 3.3 Договору 1 та пункт 4.1.5 Договору 2 встановлює право на відмову від договору орендодавцем в будь-який час, а не тільки при продовженні строку договору; При цьому односторонню відмову орендодавця від договору, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків. 26.01.2024 позивач направив відповідачу заяви про розірвання Договорів 1, 2, тобто відмовився від договору. Відповідно до пункту 3.3 Договору 1 сторони погодили право орендодавця відмовитися від договору без пояснення причин в будь-який час його дії. Для цього пункту і надалі відмова від договору розуміється, як право сторони договору на одностороннє припинення цього договору, в такому разі Договір вважається припиненим з моменту отримання повідомлення Орендарем (його працівниками) або на 5 день з дати відправлення поштовим або електронним зв`язком такого повідомлення на адресу Орендодавця або за адресою Приміщення, що орендується за цим договором. Таким чином Договір 1 є припиненим з 31.01.2024. Згідно з пунктом 4.1.5 Договору 2 сторони погодили право орендодавця достроково розірвати Договір в односторонньому порядку, попередивши про це орендаря за 14 календарних днів. Отже Договір 2 припинив свою дію 09.02.2024. Таким чином відповідно до частини першої статті 785 ЦК України після припинення Договорів 1 та 2 відповідач був зобов`язаний негайно повернути позивачу нежитлові приміщення СТО та фітнес клубу, розташовані за адресою: [ADDRESS] , проте до теперішнього часу цього не зробив, на чому наполягає позивач. Вказана обставина не спростована відповідачем. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною другою статті 386 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Негаторним є позов власника про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння (стаття 391 ЦК України). Негаторний позов пред`являється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування та розпорядження ним. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Для подання такого позову не вимагається, щоб перешкоди до здійснення права користування та розпорядження майном були результатом винних дій відповідача чи спричиняли позивачу збитки. Достатньо, щоб такі дії хоча б і не позбавляли власника володіння майном, але об`єктивно порушували його права і були протиправними. Підставою негаторного позову є обставини, що підтверджують право позивача на користування і розпорядження майном, вчинення відповідачем дій, що перешкоджають позивачу використовувати належні йому права, позадоговірний характер наявних між сторонами правовідносин. Суд встановив, що після припинення строку дії Договорів 1, 2 відповідач не повернув позивачу нежитлові приміщення СТО та фітнес клубу, розташовані за адресою: [ADDRESS] , чим чинить позивачу перешкоди у користуванні вказаними нежитловими приміщеннями. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позов в частині усунення позивачу перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню шляхом зобов`язання відповідача надати доступ позивачу до нежитлових приміщення СТО та фітнес клубу, розташованих за адресою: [ADDRESS] у стані, придатному для їх подальшого використання та передати ключі від приміщень, підлягає задоволенню. Позивачем також заявлені вимоги про витребування у відповідача нежитлових приміщень СТО та фітнес клубу, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зазначила, що предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, що незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема, і тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, і який на момент подання позову не є власником цього майна, однак уважає себе таким (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц). Суд встановив, що позивач є власником та володільцем нежитлових приміщень, але його право користування приміщеннями порушене відповідачем. Також відповідач не є володільцем вказаних приміщень. Крім цього одночасне пред`явлення віндикаційного позову про витребування майна із чужого незаконного володіння (позову власника, позбавленого володіння майном, про витребування майна від його володільця) та негаторного позову (позову про захист права від порушень, не пов`язаних з позбавлення володіння) є помилковим, оскільки віндикаційний і негаторний позови вважаються взаємовиключними (постанова Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі за № 6-2407цс15). За таких обставин суд дійшов висновку про те, що у позові в частині витребування у відповідача на користь позивача нежитлових приміщень СТО та фітнес клубу, розташованих за адресою: [ADDRESS] , необхідно відмовити. Також позивачем заявлені вимоги про визнання відсутності у відповідача права оренди та користування нежитловими приміщеннями СТО та фітнес клубу, розташованими за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав фізичних осіб. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом. Аналогічні висновки містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19. У даному випадку між сторонами існує спір щодо усуненню перешкод позивачу у користуванні його майном. За вказаних обставин суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді визнання відсутності у відповідача права оренди та користування нежитловими приміщеннями не передбачений законом або договором та є неефективним для захисту прав позивача як власника майна. Суд дійшов висновку про відмову у позові в частині визнання відсутності у відповідача права оренди та користування нежитловими приміщеннями. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», задоволення позову в частині двох вимог немайнового характеру, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 2\~422,40 гривень (1\~211,20 (судовий збір, що підлягав сплаті при подачі позову за кожну вимогу немайнового характеру) х 2).

Outcome: partial