Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] та\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості,вказавши, що 06.01.2024 року відповідач [PERSON] позичив у нього грошові кошти в сумі 40 000 дол. США та зобов`язався повернути їх в строк до 20.01.2024 року. Також 10.05.2024 року [PERSON] позичив у нього 53\~000 дол. США та 56\~000 дол. США з обов`язком повернути кошти до 16.05.2024 року, про що свідчать договори позики. Однак, відповідач суму боргу не повернув. Оскільки [PERSON] є дружиною [PERSON] і договори позики укладались в інтересах сім`ї, то просить стягнути суму боргу та судовий збір солідарно з обох відповідачів. \~ \~ \~ \~14.08.2024 року по справі вжито заходи забезпечення позову. \~ \~ \~ \~14.08.2024 року позовну заяву залишено без руху. \~ \~ \~ \~16.08.2024 року позивачем подано заяву про усунення недоліків. 22.08.2024 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання. 03.10.2024 року представником відповідача [PERSON] подано відзив на позов, вказує, що з червня 2021 року [PERSON] проживає окремо від сім`ї, а [PERSON] жодної згоди колишньому чоловіку [PERSON] на укладення зазначених договорів позики не надавала, про їх наявність до моменту пред`явлення позову не знала. Також отримані кошти [PERSON] не були використані в інтересах сім`ї, а якщо і отримувались, то для власних потреб, оскільки вже декілька років сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства, а 21.08.2024 року шлюб між ними було розірвано. Таким чином, у неї не виникло солідарного обов`язку щодо повернення зазначених коштів. Просить відмовити в задоволені позову щодо неї в повному обсязі. 15.11.2024 року позивачем надано відповідь на відзив, вказує, що заперечення відповідача [PERSON] є необґрунтованими, оскільки договори позики укладались в інтересах сім`ї і остання надавала згоду на їх укладення, а її твердження про те, що вона вже декілька років не підтримує з [PERSON] сімейні відносини, не відповідають дійсності. 27.12.2024 року справу призначено до слухання по суті. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили стягнути суму боргу та судові витрати. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні заперечили проти позовних вимог в повному обсязі. Вказали, що кошти, отримані [PERSON] не були використані в інтересах сім`ї, оскільки подружжя тривалий час не підтримувало сімейні відносини. Жодної згоди на укладення договорів позики [PERSON] не надавала. Просили відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, під час попереднього судового засідання надавав пояснення, що кошти отримував для вирішення робочих питань, згоду колишньої дружини на укладення договорів позики не отримував та кошти не використовував в інтересах сім`ї, а [PERSON] не знала про укладені ним договори позики. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.01.2024 року [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 40 000 дол. США та зобов`язався повернути їх в строк до 20.01.2024 року. Також 10.05.2024 року [PERSON] позичив у [PERSON] 53\~000 дол. США та 56\~000 дол. США з обов`язком повернути кошти до 16.05.2024 року, про що свідчать договори позики. Відповідач борг в зазначені строки та станом на час слухання справи не повернув. \~ \~ \~ \~Позивач вказує, що відповідач [PERSON] є дружиною [PERSON] і договори позики укладались в інтересах сім`ї, а тому просить стягнути суму боргу та судовий збір солідарно з обох відповідачів. Так, згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові Великої Палати Верховного суду від 16.01.2019. по справі № 373/2054/16-ц: «Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року М° 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. Уразі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Щодо солідарного обов`язку відповідачів, то суду зазначає наступне. Так, в судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав ті обставини, що отримав зазначені у договорах кошти в борг, однак, дані договори не укладались в інтересах сім`ї, а кошти він використав для робочих потреб. [PERSON] не знала про укладені ним договори та згоду на їх укладення не надавала, оскільки подружжя на той момент не підтримувало сімейні відносини. Відповідач [PERSON] також заперечила щодо тих обставин, що їй було відомо про договори позики та що кошти використовувались в інтересах сім`ї, оскільки згоди на їх укладання не надавала. Шлюб між сторонами було розірвано 21.08.2024 року, до суду із позовом про розірвання шлюбу, [PERSON] звернулась ще 22.07.2024 року, де зазначала, що спільне господарство з [PERSON] не веде з червня 2021 року. Відтак, суд вважає доведеними ті обставини, що на момент укладення договорів позики подружжя не підтримувало сімейні відносини, отже, отримані [PERSON] кошти, не були використані в інтересах сім`ї, а тому у [PERSON] відсутній солідарний обов`язок щодо повернення боргу. За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити в позові до відповідача [PERSON] , оскільки позивачем позовні вимоги до неї не доведені та не знайшли свого підтвердження під час слухання справи, а відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що оскільки відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання щодо повернення боргу не виконав, то з нього на користь позивача підлягає стягненню сума боргу. В решті позову слід відмовити. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved