Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

у листопаді 2024 року ТОВ "Іннова Фінанс" звернулося до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 04 квітня 2024 року між ТОВ "Іннова Фінанс" та [PERSON] було укладено електронний договір про надання у позику грошових коштів №3550300424. Сума кредиту становила 8000,00 грн, строк дії договору - 360 днів, процентна ставка - 2,2% в день (стандартна). У зв`язку із невиконанням позичальником умов договору, у нього утворилася заборгованість, яка становить 46000,00 грн, з яких: 8 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 38000,00 грн - заборгованість за процентами. Наразі позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь зазначену суму заборгованості та сплачений ним судовий збір. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 листопада 2024 року позовну заяву було передано для розгляду судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 04 грудня 2024 року З інформації, яка міститься у Єдиному державному демографічному реєстрі, вбачається, що [PERSON] значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 09 грудня 2024 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 17 березня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому викладені заперечення щодо заявлених позовних вимог. Зокрема, відповідач [PERSON] зазначила, що не погоджується із загальною сумою заборгованості у розмірі 46 000,00 грн, вважає дану нараховану суму заборгованості разом з відсотками необґрунтованою, не підтвердженою належними та допустимими доказами та такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідач зазначає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження наявності заборгованості за договором, тобто те, що вона не виконувала, або неналежним чином виконувала умови договору про надання грошових коштів у позику № 3550300424 від 04 квітня 2024 року. [PERSON] вказує, що матеріали справи не містять первинних документів, оформлених відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які підтверджують наявність її заборгованості за договором про надання грошових коштів у позику № 3550300424 від 04 квітня 2024 року. Таблиця обчислення загальної вартості позики та реальні річні процентні ставки за договором про надання грошових коштів у позику, а також таблиця розрахунку пені за порушення умов Договору про надання грошових коштів у позику, квитанція до платіжної інструкції №19817- 1354-98724852, з якої вбачається, що 04 квітня 2024 року ТОВ «Іннова Фінанс» перерахувало кошти в сумі 8000 гривень (АТ «Сенс Банк», банк отримувача АТ «Сенс Банк», надавач платіжних послуг отримувача ТОВ «ФК «Контрактовий дім») не є належними доказами наявності заборгованості та її розміру та не є первинними документами у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідач зазначає, що з урахуванням того, що на підтвердження позовних вимог позивач не надав належних та допустимих доказів, які підтверджують наявність заборгованості за тілом кредиту та процентами, тож вона вважає, що позивач не довів наявності заборгованості у розмірі, вказаному у наданому ним договорі про надання грошових коштів у позику № 3550300424 від 04 квітня 2024 року, а відтак просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 21 березня 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначив, що договір про надання грошових коштів № 3550300424 від 04 квітня 2024 року укладений сторонами у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». За умовами договору позичальнику товариство надало суму кредиту у розмірі 8 000,00 грн., натомість позичальник зобов`язується щомісяця сплачувати проценти за користування кредитними коштами. Перші 30 днів процентна ставка - 1,4 % у день; стандартна процентна ставка - 2,2% у день. Заборгованість [PERSON] розраховувалась за такою формулою: тіло кредиту х процентну ставку х кількість днів прострочення = проценти за користування кредитом. Тіло кредиту + проценти = загальна заборгованість відповідача. Період 1 (04.04.2024 - 04.05.2024): тіло кредиту - 8 000,00 грн; процентна ставка - 1,4% у день; кількість днів - 30 календарних днів; 8000 х 1,4% х 30 = 3 360,00 грн. - проценти за користування кредитними коштами у періоді. 04 травня 2024 року [PERSON] сплатила проценти за користування кредитом у розмірі 3 360,00 грн., отже, станом на 04 травня 2024 року заборгованість [PERSON] становила 8000,00 грн. (тіло кредиту). Більше відповідач не здійснювала платежів зі сплати процентів чи тіла кредиту. Період 2 (04.05.2024- 25.11.2024): тіло кредиту - 8 000,00 грн; процентна ставка- 2,2% у день; кількість днів - 205 календарних днів 8000 х 2,2% х 205 = 36 080,00 грн - проценти за користування кредитними коштами у періоді. 36 080,00 + 8 000,00 = 44 080,00 грн. - загальна заборгованість [PERSON] за договором про надання грошових коштів у позику № 3550300424 від 04квітня 2024 року. Позивач зазначає, що при укладенні договору позичальник була ознайомлена з орієнтовною вартістю кредиту та загальними витратами по ньому. Укладаючи договір, [PERSON] усвідомлювала та підтвердила, що умови договору для неї зрозумілі, відповідають її інтересам, є розумними та справедливими. Також вона підтвердила, що отримала від позикодавця до укладення договору усю необхідну інформацію, визначену ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про споживче кредитування», повідомлений про свої права відповідно до ЗУ «Про захист персональних даних», інформація, надана позикодавцем, відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Банківською таємницею, зокрема, є інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини. У договорі визначено, що позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику у розмірі 8 000,00 грн шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку), яка вказана позичальником у реквізитах договору. Враховуючи вимоги ЗУ «Про банки і банківську діяльність», позичальник не може надати первинний банківський документ про перерахунок суми позики, так як дана транзакція є банківською таємницею, Позивач надав суду квитанцію про перерахунок відповідачу вищезазначеної суми позики, в якій зазначений номер транзакції (1389096994), сума (8000,00 грн), Призначення платежу: кредитні кошти від ТОВ "Іннова Фінанс" Поповнення картки Visa / MasterCard / НПС Простір [NUMBER] , Дата операції: 04.04.2024 09:07:53. Також, оплата [PERSON] процентів за перші 30 днів підтверджує факт підписання договору сторонами та отримання позичальником суми кредитних коштів від товариства. Таким чином, представник позивача зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. 21 березня 2025 року до суду також від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, у якій позивач зазначив, що представником позивача під час розрахунку ціни позову не було враховано часткову сплату відповідачем відсотків за користування кредитом. Таким чином позивачем було скориговано розрахунок позовних вимог та наразі він просить суд задовольнити позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з [PERSON] у розмірі 44 080,00 грн, з яких: 8 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 36 080,00 грн - заборгованість за процентами. Крім того, 21 березня 2025 року до суду від позивача надійшло клопотання про витребування від АТ КБ «Приватбанк»: 1) завірені належним чином документи, які підтверджують надходження на картковий рахунок [NUMBER] грошових коштів у розмірі 8 000,00 грн. в період з 04 квітня 2024 року по 04 травня 2024 року; 2) виписку з карткового рахунку [NUMBER] на підтвердження перерахування [PERSON] (РНОКПП : [NUMBER] ) процентів за користування кредитними коштами у розмірі 3360,00 грн на рахунок ТОВ «ІННОВА ФІНАНС». Ухвалою суду від 26 березня 2025 року було задоволено клопотання представник позивача про витребування доказів. 11 квітня 2025 року до суду від АТ КБ «Приватбанк» надійшла інформація, у якій зазначено, що на ім`я [PERSON] було емітовано картку № [NUMBER] . Окрім того, банком було надіслано до суду виписку по вказаному рахунку, яка містить відомості про зарахування на суму 8000,00 грн. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідач не скористався своїм правом та не подав суду заперечення на відповідь на відзив. Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до позовної заяви докази, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив та заяву про зменшення позовних вимог, доходить наступного висновку Судом встановлено, що 04 квітня 2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] було укладено договір № 3550300424 про надання грошових коштів у позику. Відповідно до умов договору, позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику у розмірі 8000,00 грн, шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно умов договору. Умовами договору також передбачено, що строк позики складає 360 днів; періодичність платежів - кожні 30 днів; процентна ставка стандартна - 2,2% на день; знижена процентна ставка - 1,4% на день. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України). Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень частин першої, третьої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Згідно з статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг" та ЗУ "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Кредитний договір було підписано електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора ap4xeenyi. Крім того, відповідачкою не заперечувався факт укладання кредитного договору. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказаний договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Згідно даних, які містяться у анкеті клієнта позичальником було зазначено номер банківської карти для перерахунку коштів: [NUMBER] . Згідно довідки ТОВ ФК "Контрактовий дім", 04 квітня 2024 року о 09:07 год. ТОВ "Іннова Фінанс" перерахувало на рахунок [NUMBER] кошти у розмірі 8000,00 грн. Згідно інформації АТ КБ «Приватбанк» картку № [NUMBER] було емітовано на ім`я [PERSON] . З виписки по вказаному рахунку, вбачається, що 04 квітня 2024 року на зазначену банківську карту було здійснено зарахування на суму 8000,00 грн. Отже, вбачається, що позивач свої зобов`язання за договором кредиту виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитні кошти у загальному розмірі 8000,00 грн на умовах передбачених договором. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Відповідно до частиною другою статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Статті 527, 530 ЦК України зазначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до статті 611 ЦК України за порушення зобов`язання наступають правові наслідки, передбачені статей 624, 625 ЦК України, тобто, при порушенні зобов`язань боржник повинен сплатити кредитору борг, відсотки від суми боргу та неустойку у вигляді пені та штрафу, що передбачена умовами договору. Згідно статті 599 Цивільного Кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст. 615 Цивільного Кодексу України встановлює, що одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В порядку частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 8000,00 грн підлягає стягненню із відповідача. Окрім того, відповідно до заяви про зменшення позовних вимог, позивач просить суд стягнути з відповідача також 36 080,00 грн - заборгованості по процентам. Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Умовами договору № 3328250324 від 09 березня 2024 року передбачено, що процентна ставка за договором складає: стандартна - 2,2% на день; знижена - 1,4% на день. Як було зазначено позивачем у відповіді на відзив, 04 травня 2024 року [PERSON] сплатила проценти за користування кредитом у розмірі 3 360,00 грн, отже, станом на 04 травня 2024 року заборгованість [PERSON] становила 8000,00 грн. (тіло кредиту). Відтак, стягненню підлягають проценти нараховані з 04 травня 2024 року. 24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким, зокрема, було доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» новими частинами. Так частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вказана норма законодавства була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 498-IX та набрала чинності 24 грудня 2023 року. Як встановлено в пункті 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, до 22 квітня 2024 року позивач міг здійснювати нарахування процентів за процентною ставкою вказаною у договорі - 2,2%, після 22 квітня 2024 року позивач міг здійснювати нарахування процентів, які не перевищують ставку в розмірі 1,5%, а після 21 серпня 2024 року - не більше 1% на день. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір укладено 09 березня 2024 року, тобто після набрання вищезгаданим законом законної сили. Із наданого позивачем детального розрахунку заборгованості вбачається, що для визначення розміру заборгованості за відсотками позивачем застосовано ставку 2,2 % в день користування кредитними коштами впродовж всього періоду кредитування, що суперечить вимогам Закону. Таким чином, судом було здійснено перерахунок заборгованості по відсотках, а відтак стягненню із відповідача підлягає наступний розмір процентів: - за період з 04 травня 2024 року по 20 серпня 2024 року за ставкою 1,5 % становить 13080,00 грн, відповідно розрахунку (8000/100х1,5 х 109); - за період з 21 серпня 2024 року по 25 листопада 2024 року за ставкою 1,0 % становить 7760,00 грн, відповідно розрахунку (8000/100х1% х 97). Відтак загальна сума заборгованості відповідача по відсотках за кредитом складає 20840,00 грн. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору. Відповідно до статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме щодо стягнення з відповідача підлягає заборгованість за кредитним договором № 3550300424 від 04 квітня 2024 року у загальному розмірі 28 840,00 грн. На підставі положень статті 141 ЦПК України суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial