Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідачів про стягнення шкоди, мотивуючи свої вимоги наступним. 07.06.2021 позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 12 листопада 2018 року № Ф-3498-53/64У. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.08.2021 у справі № 160/9015/21 позовна заява [PERSON] до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги задоволена у повному обсязі. Вимога Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2018 № Ф-3498-53/64У у сумі 15819,54 грн. та штрафу 340,00 грн., всього 16159 грн. 54 коп. судом визнана протиправною та скасована. Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року відмовлено у відкриті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровської області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.08.2021 у справі № 160/9015/21. Таким чином, рішення суду набрало чинності. За час розгляду справи у Дніпропетровському окружному адміністративному суді, Індустріальним відділом державної виконавчої служби у м. Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) за виконавчим провадженням від 23.03.2021 ВП № 59038539 відкритим на підставі вимоги ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 12.11.2018 № Ф-3498-53/64У про сплату боргу (недоїмки), що була визнана судом протиправною та скасована, з заробітної плати та пенсії були стягнуті на користь ГУ ДФС (ДПС) у Дніпропетровській області грошові кошти у розмірі 16159 грн. 54 коп. (борг 15819,54 грн., штраф 340,00 грн.), а також виконавчий збір у розмірі 1615,95 грн. та витрати виконавчого провадження у розмірі 250,00 грн., а всього у загальному розмірі 18025,49 гривень. Позивач звертався до відповідачів із заявами про повернення стягнутих коштів, проте у відповідь йому було відмовлено. Позивач вважає, що вказані дії відповідачів порушують його права та просить стягнути на його користь 18025,49 грн. завданої йому шкоди, а також витрати на послуги адвоката у розмірі 3000,00 грн. Відповідач в особі Головного управління ДПС у Дніпропетровській області скористався своїм правом на подання відзиву на позов, в якому позов не визнав, оскільки позивачем не підтверджено доказами наявність заподіяної шкоди, крім того, відсутні порушення в діях ГУ ДПС у Дніпропетровській області. Відповідач в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області також скористався своїм правом на подання відзиву на позов, в якому позов не визнав оскільки Державна казначейська служба жодної шкоди позивачу не заподіювала, а відтак просив відмовити в задоволенні позову. Відповідач в особі Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) правом на подання відзиву не скористався. Враховуючи категорію спору, надані відповідачами письмові відзиви на позов, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадженні) відповідно до положень ч. 1 ст. 274 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України). Вивчивши, матеріали справи, з`ясувавши позиції сторін, об`єктивно оцінивши докази у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважаю, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 07.06.2021 позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 12 листопада 2018 року № Ф-3498-53/64У. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.08.2021 у справі № 160/9015/21 позовна заява до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги задоволена у повному обсязі. Вимога Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2018 № Ф-3498-53/64У у сумі 15819,54 грн. та штрафу 340,00 грн., всього 16159 грн. 54 коп. судом визнана протиправною та скасована. Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року відмовлено у відкриті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровської області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.08.2021 у справі № 160/9015/21. Таким чином, рішення суду набрало чинності. За час розгляду справи у Дніпропетровському окружному адміністративному суді, Індустріальним відділом державної виконавчої служби у м. Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) за виконавчим провадженням від 23.03.2021 ВП № 59038539 відкритим на підставі вимоги ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 12.11.2018 № Ф-3498-53/64У про сплату боргу (недоїмки), що була визнана судом протиправною та скасована, з заробітної плати та пенсії були стягнуті на користь ГУ ДФС (ДПС) у Дніпропетровській області грошові кошти у розмірі 16159 грн. 54 коп. (борг 15819,54 грн., штраф 340,00 грн.), а також виконавчий збір у розмірі 1615,95 грн. та витрати виконавчого провадження у розмірі 250,00 грн., а всього у загальному розмірі 18025,49 гривень. Позивач звертався до відповідачів із заявами про повернення стягнутих коштів, проте у відповідь йому було відмовлено. Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави. На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну. Законодавством передбачено окремі механізми виконання рішень про стягнення коштів з державного бюджету (зокрема, моральної чи матеріальної шкоди) та безпосередньо з конкретних юридичних осіб, зокрема, державних органів. Згідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будьякі фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, яке залучено до цієї справи в якості відповідача, не в змозі використати зазначені вище права учасника судового процесу, тому що згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не володіє будьякими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом, Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Так предметом позову є той факт, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області відмовлено у поверненні стягнутих коштів. Статтею 56 Конституції України передбачено, що матеріальна та моральна шкода, завдана незаконним рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок Держави. Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 жовтня 2001 року № 12-рп/2001у справі про відшкодування шкоди державою вказує таке. В Основному Законі держави розмежовуються такі поняття, як держава, органи державної влади, посадові і службові особи (статті 3, 5, 6, 13, 38, 55, 56, 62 та інші). Матеріальна та моральна шкода, завдана громадянам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави (ст. 56 Конституції України). Державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави. За таких обставин, аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами, та правові норми, що їх регулюють, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Судовий збір віднести за рахунок Державного бюджету України, у зв`язку із тим, що позивач звільнена від його сплати при поданні позову. На підставі\~викладеного,\~Конституції України,\~ ст.ст.5,11,1167,1174\~та

Outcome: dismissed