Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

У листопаді 2024 року уповноважений представник позивача [PERSON] адвокат Катрич П.С. звернувся до Згурівського районного суду Київської області із вказаним вище позовом, у якому зазначає, що на підставі рішення Згурівського районного суду Київської області від 22.11.2021 у справі № 365/387/21 за позивачем [PERSON] було визнано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221985500:04:010:0012 та на земельну ділянку з кадастровим номером 3221985500:03:002:0114 в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] . Право власності на вказані земельні ділянки зареєстроване за позивачем в установленому законом порядку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Разом з тим, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване право оренди на вказані земельні ділянки за відповідачем ТОВ «Наташа-Агро» на строк до 24.04.2069. Таке право оренди було зареєстровано приватним нотаріусом Баришівського районного нотаріального округу Київської області на підставі договору № 480 від 24.04.2020 (на земельну ділянку з кадастровим номером 3221985500:004:010:0012) та на підставі договору оренди № 481 від 24.04.2020 (на земельну ділянку з кадастровим номером 3221985500:03:002:0114). Вказані договори оренди були укладені між ТОВ «Наташа-Агро» (відповідач) та [PERSON] (третя особа), оскільки станом на дату укладання договорів оренди власником земельних ділянок з кадастровим номером 3221985500:004:010:0012 та кадастровим номером 3221985500:03:002:0114 була саме [PERSON] на підставі рішення Згурівського районного суду Київської області від 24.12.2019 у справі № 365/580/19. Однак позивач [PERSON] оскаржив вказане рішення і постановою Київського апеляційного суду від 12.11.2020 у справі № 365/580/19 рішення Згурівського районного суду Київської області від 24.12.2019 було скасовано, а у позові [PERSON] було відмовлено в повному обсязі. В зв`язку з тим, що земельні ділянки були набуті у власність третьою особою на підставі незаконного рішення суду, яке було скасоване, і вона не мала права розпоряджатися ними, в тому числі і передавати їх в оренду, позивачем 14.06.2024 була надіслана вимога відповідачу, відповідно до якої позивач вимагав у відповідача повернення належних йому земельних ділянок. У відповідь на вказану вимогу відповідач повідомив позивача про те, що на даний час існують чинні договори оренди земельних ділянок, а тому повернення земельних ділянок з його боку є неможливим. В свою чергу позивач вважає, що відповідач, відмовляючи позивачу в поверненні належних йому земельних ділянок, порушує його права на вільне володіння, користування та розпорядження земельними ділянками у відповідності до ст. 41 Конституції України. В зв`язку з цим, позивач був вимушений звернутися до суду із вказаним позовом, у якому просить: витребувати у ТОВ «Наташа-Агро» з незаконного володіння: земельну ділянку площею 1,5788 га, кадастровий номер 3221985500:03:002:0114, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Згурівської селищної ради Броварського району Київської області та земельну ділянку площею 4,3292 га, кадастровий номер 3221985500:04:010:0012, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Згурівської селищної ради Броварського району Київської області; скасувати державну реєстрацію права оренди на вказані земельні ділянки; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Суддя Згурівського районного суду Київської області Кучерява Л.М. своєю ухвалою від 18.11.2024 відкрила провадження у справі за правилами загального позовного провадження, встановила сторонам строки для подання заяв по суті справи, призначила підготовче судове засідання у справі, задовольнила клопотання представника позивача про витребування доказів. Згурівський районний суд Київської області своєю ухвалою від 14.11.2024 задовольнив заяву представника позивача про забезпечення позову, постановив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони вчинення певних дій, а саме: заборонити державним кадастровим реєстраторам Держгеокадастру України та державним кадастровим реєстраторам його територіальних органів, а також державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно земельних ділянок: розміром 1,5788 га, кадастровий номер 3221985500:03:002:0114 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розміром 4,3292 га кадастровий номер 3221985500:04:010:0012 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 03 грудня 2024 року від уповноваженого представника відповідача ТОВ «Наташа-Агро» - адвоката Бойко Г.Є. надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона заперечує проти позову, вважає його безпідставним та необґрунтованим та просить відмовити в задоволенні позову повністю, оскільки договори оренди земельних ділянок є чинними і недійсними судовим рішенням не визнавались, вони були укладені із попереднім власником земельних ділянок, а перехід права власності на земельні ділянки до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування) не є підставою для зміни умов або припинення договору. ТОВ «Наташа-Агро» на підставі договорів оренди добросовісно користується спірними земельними ділянками згідно їх цільового призначення. На дату укладення договорів оренди і державної реєстрації права оренди за відповідачем законним власником спірних земельних ділянок була [PERSON] , відомості про право власності були зареєстровані в Державному реєстрі. Після зміни власника спірних земельних ділянок до нового власника (позивача) перейшли права орендодавця за договорами оренди. Разом з правом власності новий власник (позивач) набуває обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди. Також зазначає, що відповідач вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки правомочність володіння не порушена, так як згідно даних державного реєстру позивач є власником спірних земельних ділянок. Згурівський районний суду Київської області своєю ухвалою від 24.01.2025 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без його участі, про відкладення судового засідання до суду не подавав. У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи у її відсутність чи про відкладення судового засідання до суду не подавала, своїм правом на надання суду та іншим учасникам справи пояснень щодо позову не скористалася. У судовому засіданні представник позивача адвокат Катрич П.С. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, вказаних у позові та додаткових письмових поясненнях, просив їх задовольнити повністю. Зазначив, що переходу права власності на спірні земельні ділянки від [PERSON] до [PERSON] не було, оскільки право власності на спірні земельні ділянки позивач набув в порядку спадкування після смерті свого батька [PERSON] , а не після [PERSON] . Відтак, перехід прав і обов`язків орендодавця від [PERSON] до [PERSON] не відбувся, так як в момент набуття права власності на земельні ділянки позивачем, [PERSON] вже не була власником земельних ділянок. В даному випадку вважає, що наслідки переходу права власності від попереднього власника земельної ділянки до нового власника земельної ділянки, які визначені Земельним кодексом України, можуть мати місце лише у разі переходу прав власності від законного попереднього власника до нового власника у порядку, визначеному законом, наприклад, на підставі відповідних цивільно-правових угод або в порядку спадкування. Вважає, що стороною позивача обрано належний спосіб захисту, оскільки на даний час позивач є реєстровим володільцем земельних ділянок, але не фактичним, бо до нього у фізичне володіння так і не повернулися земельні ділянки, яким розпорядилися особи на підставі рішення суду, яке визнане незаконним та було скасоване. Тобто, ефективним способом захисту, відновлення права позивача є витребування майна з чужого незаконного володіння основна позовна вимога, та скасування державної реєстрації права оренди на земельні ділянки, які зареєстровані за відповідачем похідна позовна вимога від основної. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Бойко Г.Є. заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та додаткових письмових поясненнях, просила відмовити у їх задоволенні повністю. Зазначила, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді заявлення віндикаційного позову є неналежним та неефективним, а обрання неефективного способу захисту є підставою для відмови в позові. У судовому засіданні дослідженими письмовими доказами по справі встановлено, що Згурівський районний суд Київської області своїм рішенням від 24.12.2019 у справі № 365/580/19 позов [PERSON] до Середівської сільської ради Згурівського району Київської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування задовольнив повністю та визнав, зокрема, за [PERSON] , як спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право на земельну частку (пай) - ріллю розміром 4,33 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості) в землях, що перебували в колективній власності КСП імені газети «Сільські Вісті», що згідно схеми поділу має № 399, з місцем знаходження на території Середівської сільської ради Згурівського району Київської області, яке належало [PERSON] згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0037446 та право на земельну частку (пай) - сінокос розміром 1,57 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості) в землях, що перебували в колективній власності КСП імені газети «Сільські Вісті», що згідно схеми поділу має № 111, з місцем знаходження на території Середівської сільської ради Згурівського району Київської області, яке належало [PERSON] згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0037446. На підставі рішення Згурівського районного суду Київської області від 24.12.2019 у справі № 365/580/19 [PERSON] 05.02.2020 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєструвала своє право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3221985500:04:010:0012, площею 4,3292 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2025607332219, номер запису про право власності: 35383335) та на земельну ділянку кадастровий номер 3221985500:03:002:0114, площею 1,5788 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2025619932219, номер запису про право власності: 35383649). 24 квітня 2020 року [PERSON] (орендодавець) та ТОВ «Наташа-Агро» (орендар) уклали Договір оренди землі № 480, посвідчений приватним нотаріусом Баришівського нотаріального округу Київської області Поздняковою Н.М., предметом якого є строкове платне користування земельною ділянкою з метою ведення товарного сільськогосподарського виробництва, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3221985500:04:010:0012, яка розташована на території Середівської сільської ради Згурівського району Київської області, що належить орендодавцю на праві особистої приватної власності на підставі рішення Згурівського районного суду Київської області від 24.12.2019 в цивільній справі № 365/580/19, провадження № 2/365/357/19, яке набрало законної сили 24.01.2020. 24 квітня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі Договору оренди землі від 24.04.2020 № 480 зареєстровано інше речове право право оренди земельної ділянки за ТОВ «Наташа-Агро» строком на 49 років до 24.04.2069 включно (номер запису про інше речове право: 36335643). 24 квітня 2020 року [PERSON] (орендодавець) та ТОВ «Наташа-Агро» (орендар) уклали Договір оренди землі № 481, посвідчений приватним нотаріусом Баришівського нотаріального округу Київської області Поздняковою Н.М., предметом якого є строкове платне користування земельною ділянкою з метою ведення товарного сільськогосподарського виробництва, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3221985500:03:002:0114, яка розташована на території Середівської сільської ради Згурівського району Київської області, що належить орендодавцю на праві особистої приватної власності на підставі рішення Згурівського районного суду Київської області від 24.12.2019 в цивільній справі № 365/580/19, провадження № 2/365/357/19, яке набрало законної сили 24.01.2020. 24 квітня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі Договору оренди землі від 24.04.2020 № 481 зареєстровано інше речове право право оренди земельної ділянки за ТОВ «Наташа-Агро» строком на 49 років до 24.04.2069 включно (номер запису про інше речове право: 36335775). Київський апеляційний суд своєю постановою від 12.11.2020 у справі № 365/580/19 (провадження № 22-ц/824/10526/2020) рішення Згурівського районного суду Київської області від 24.12.2019 скасував та відмовив у задоволенні позову [PERSON] до Середівської сільської ради Згурівського району Київської області про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права на спадщину за законом. 22 листопада 2021 року Згурівський районний суд Київської області ухвалив рішення у справі № 365/387/21, яким, зокрема, визнав за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 1,5788 гектара, кадастровий номер 3221985500:03:002:0114, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та на земельну ділянку площею 4,3292 гектара, кадастровий номер 3221985500:04:010:0012, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . 14 червня 2024 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача ТОВ «Наташа-Агро» із вимогою, у якій повідомив про те, що на підставі рішення Згурівського районного суду Київської області від 22.11.2021 у справі № 365/387/21 він є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3221985500:04:010:0012 та земельної ділянки з кадастровим номером 3221985500:03:002:0114, тому вимагає терміново припинити договори оренди землі, на підставі яких ці земельні ділянки, поза його волею, перебувають в оренді у ТОВ «Наташа-Агро», та повернути йому ці земельні ділянки. На вказану вимогу виконувач обов`язків генерального директора ТОВ «Наташа-Агро» повідомив позивача [PERSON] про те, що набуття ним прав власності на вказані земельні ділянки за судовим рішенням не є підставою для дострокового розірвання договорів оренди від 24.04.2020 № 480 та №\~481. Зазначив, що відповідно до положень договорів оренди, перехід права власності на об`єкт оренди від орендодавця до іншої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору оренди, а також до особи, яка набула право власності на об`єкт оренди, з моменту переходу прав власності на нього, переходять права та обов`язки попереднього орендодавця за даним договором. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши доводи представника позивача та представника відповідача, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках, закріплені у частині другій статті 16 ЦК України. Глава 29 ЦК України передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності, як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов). Аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку, що для застосування того чи іншого способу захисту, суд має встановити характер спірних правовідносин, права та інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та факт їх порушення відповідачем. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). Звертаючись до суду з позовом, позивач вважає, що його право власності на земельні ділянки порушене внаслідок перебування цих земельних ділянок у користуванні у відповідача на праві оренди на підставі договорів оренди землі, а тому підлягає поновленню шляхом витребування цих земельних ділянок у відповідача з незаконного володіння та скасування державної реєстрації права оренди на земельні ділянки. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18)). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 звернула увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (частина перша статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункти 115, 143 постанови від 14 листопада 2018 року). У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (пункти 116, 144 постанови від 14 листопада 2018 року). Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15). Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, серед способів захисту речових прав цивільне законодавства виокремлює усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Вказаний спосіб захисту може бути реалізований шляхом подання негаторного позову. Негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Захист речового права шляхом пред`явлення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (негаторного позову) є можливим носієм речового права і передбачає доведення позивачем наступних обставин: 1) належність позивачу речового права, з приводу захисту якого він звертається до суду; 2) порушення цього права, його невизнання чи оспорювання; 3) вчинення цих дій саме відповідачем. Відповідно до положень статей 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною першою статті 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому згідно із вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частин другої та третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Отже, за умови пред`явлення вимоги про витребування земельних ділянок від відповідача на користь позивача останній має довести факт вибуття з його власності спірних земельних ділянок та набуття права власності на ці земельні ділянки відповідачем. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач набув право власності на земельну ділянку площею 4,3292 га з кадастровим номером 3221985500:04:010:0012 та на земельну ділянку площею 1,5788 га з кадастровим номером 3221985500:03:002:0114, право власності на які набув позивач на підставі рішення Згурівського районного суду Київської області від 22.11.2021 у справі № 365/387/21. Із інформації, отриманої із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно суд встановив, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221985500:04:010:0012 та на земельну ділянку з кадастровим номером 3221985500:03:002:0114 зареєстроване за позивачем 14.02.2022 саме на підставі рішення Згурівського районного суду Київської області від 22.11.2021 у справі № 365/387/21. Вказане дозволяє зробити висновок про те, що спірні земельні ділянки належать позивачу, право власності на ці земельні ділянки він набув в результаті визнання за ним цього права в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , а не в результаті переходу права власності від [PERSON] до позивача, а також те, що ці земельні ділянки не вибули із володіння позивача і на даний час не перебувають у володінні відповідача. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність обставин та доказів на підтвердження припинення права власності позивача на спірні земельні ділянки внаслідок вибуття об`єкту нерухомого майна з власності позивача та набуття права власності на ці ж земельні ділянки відповідачем ТОВ «Наташа-Агро». За умови доведеності таких обставин належним способом захисту є звернення до суду з віндикаційним позовом. В той же час матеріали справи дозволяють зробити висновок про те, що позивач вважає себе позбавленим саме права користування належними йому земельними ділянками внаслідок того, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване інше речове право на спірні земельні ділянки право оренди земельної ділянки, підставою реєстрації якого стали договори оренди землі № 480 та № 481 від 24.04.2020. При цьому, з інформації з Державного реєстру речових прав вбачається, що суб`єктами іншого речового права є ТОВ «Наташа-Агро» (орендар) та [PERSON] (орендодавець). Вказане дозволяє зробити висновок, що наявність в Державному реєстрі речових прав запису про право оренди спірних земельних ділянок поза волею позивача створює йому перешкоди саме у користуванні земельними ділянками, оскільки наявність запису про право оренди на спірні земельні ділянки не позбавляє позивача права володіти та розпоряджатися своїми земельними ділянками. За таких обставин та з врахуванням вищенаведених правових висновків Верховного Суду звернення з віндикаційним позовом у спірних правовідносинах не є належним способом захисту, оскільки не призведе до поновлення порушеного права, натомість пред`явлення негаторного позову є ефективним способом захисту порушеного права. Схожими міркуваннями керувався Верховний Суд у постанові від 14 вересня 2022 року у справі № 368/1473/15-ц. Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення вимоги про витребування у відповідача ТОВ «Наташа-Агро» із незаконного володіння земельних ділянок не може призвести і не призведе до захисту або відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності), зокрема повернення у користування спірних земельних ділянок. Щодо вимоги про скасування державної реєстрації права оренди на спірні земельні ділянки суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону № 1952 (в редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Оскарження державної реєстрації права оренди спірних земельних ділянок без оскарження правочинів, які стали підставою такої державної реєстрації права, не є ефективним способом захисту. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до вимог статті 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням. Оскільки у задоволенні позовних вимог суд відмовляє у повному обсязі, то заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Згурівського районного суду Київської області від 14 листопада 2024 року, підлягають скасуванню. В частині розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представник відповідача адвокат Бойко Г.Є, у відзиві на позовну заяву зазначила, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які очікує понести відповідач в зв`язку з розглядом справи, складає 20000,00 гривень, що складається із витрат на правничу допомогу, при цьому відповідні докази на підтвердження вказаних витрат будуть подані в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. З огляду на вище зазначене, суд вважає за необхідне витрати, понесені позивачем на сплату судового збору та витрати на професійну правову допомогу, залишити за позивачем. Питання розподілу судових витрат в частині понесених відповідачем судових витрат на правничу допомогу в межах даного рішення суду суд не вирішує.

Outcome: dismissed