Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

В квітні 2025 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з заявою, в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] про видачу обмежувального припису на строк 6 місяців, в якій просив суд: -заборонити [PERSON] наближатися на відстань ближче ніж 100 м до [PERSON] та дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; -заборонити [PERSON] наближатися на відстань ближче ніж 100 м до місця проживання [PERSON] та дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; -заборонити [PERSON] наближатися на відстань ближче ніж 100 м до місця навчання дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , а саме - до гімназії №163 м. Києва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; -заборонити [PERSON] особисто чи через третіх осіб розшукувати [PERSON] та дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати їх та в будь - який спосіб спілкуватися з ними. Свою заяву, заявник обґрунтовує тим, що в період часу з серпня 2013 року по липень 2023 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] від шлюбу вони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . З початком війни, [PERSON] з дітьми виїхала до Польщі, де знайшла нового чоловіка. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 липня 2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В липні 2023 року діти повернулися з Польщі та стали проживати з [PERSON] починаючи з липня 2024 року [PERSON] проявляє агресію до [PERSON] , так і до дітей. На очах у дійте мали місце неодноразові гучні сварки та побиття [PERSON] з боку співмешканця [PERSON] . Спільний син [PERSON] також був підданий насильству, яке виразилося у спробі його викрадення [PERSON] , спільно з її родичами та спричиненні тілесних ушкоджень останньому з боку бабусі (матір [PERSON] ). Дані події призвели до того, що син почав боятися, втратив сон у зв?язку з чим почав відвідувати психолога. Щодо вищезазначених неправомірних дій органами поліції були порушені кримінальні провадження за ст.125 КК України. Крім того, мало місце складання протоколів, відносно [PERSON] про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч.3 ст.173-2 КУпАП. 16 липня 2024 року та 31 березня 2025 року відносно [PERSON] були винесені термінові заборонні приписи, стосовно [PERSON] , як постраждалої особи. Комісією з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в м. Києві державній адміністрації від 09 жовтня 2024 року [PERSON] було встановлено графік побачень з дітьми на пів року. Однак, визначені комісією побачення з боку [PERSON] були проігноровані та не мали місця жодного разу. Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 11 квітня 2025 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи: служба у справах дітей Добровеличківської селищної ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей задоволено. [PERSON] постійно спілкується із дітьми в грубій формі, кричить на них та вживає на адресу дітей нецензурну лайку. Вказані обставини призвели до того, що діти бояться власну матір та не мають бажання з нею спілкуватися. Оскільки, [PERSON] продовжує вчиняти систематичне насильство психологічного та фізичного характеру, щодо [PERSON] та неповнолітніх дітей. Звернення [PERSON] до правоохоронних органів не дали очікуваних результатів. Служба у справах дітей теж не приймає належні заходи, а її спеціалісти взагалі діють всупереч інтересів дітей. На думку заявника, враховуючи обґрунтовані ризики насильства проти [PERSON] та неповнолітніх дітей, він змушений звернутися до суду з вищезазначеною заявою, так як, обмежувальний припис є тим тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення безпеки та недопущення повторних випадків насильства. В судовому засіданні заявник та його представник на задоволенні заяви наполягали в повному обсязі з підстав, викладених у заяві. Заінтересована особа в судове засідання не з?явилась; про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку; представник заінтересованої особи надіслав письмові пояснення на заяву [PERSON] . Із письмових пояснень представника вбачається, що проти задоволення заяви [PERSON] заінтересована особа заперечує та просить суд, в задоволенні заяви відмовити. Свої заперечення обґрунтовує тим, що викладені [PERSON] у заяві обставини не відповідають дійсності. Дії, які вчинені [PERSON] не направлені на вчинення домашнього насильства, а на відновлення своїх прав відносно малолітніх дітей. З початку квітня 2022 року діти тривалий час проживали з [PERSON] у Польщі. За спільною домовленістю з [PERSON] , влітку 2023 року діти переїхали в Україну на літні канікули, для того, щоб вона мала змогу оформити усі необхідні документи для проживання дітей у Польщі. Діти проживали у батьків [PERSON] так і з [PERSON] . Однак, [PERSON] , свідомо забрав документи з навчального закладу дітей та перевіз їх до с.м.т. Дружелюбівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, де і влаштував дітей до навчального закладу. В послідуючому, [PERSON] звернувся до Попільнянського районного суду Житомирської області з позовом про визначення місця проживання дітей. Служба у справах дітей виконавчого органу Добровеличівської селищної ради надала висновок, згідно якого, вважала, за недоцільне визначити місце проживання дітей з батьком. Після чого, [PERSON] почав перешкоджати [PERSON] у побаченні, спілкуванні, прийнятті участі у вихованні дітей. Поведінка [PERSON] виражається у переховуванні дітей від [PERSON] . Приховування місцязнаходження [PERSON] та дітей вплинуло на намагання матері ( [PERSON] ) дітей побачитися з ними та прийняти участь у їх вихованні та реалізації бажання проживати з ними. Органом опіки та піклування їй ( [PERSON] ) було встановлено графік побачень з дітьми, якого [PERSON] не дотримувався. Після чого, вона звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дітей з нею. [PERSON] не повідомив суд про те, що 31 березня 2025 року відносно нього також було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП. З урахуванням вищезазначеного, на думку [PERSON] відсутні підстави, вважати, що наявні ризики вчинення фізичного чи психологічного насильства, передбачені Закону України ?Про запобігання та протидію домашньому насильству?, оскільки [PERSON] та [PERSON] спільно не проживають. Суд, заслухавши пояснення заявника, представника заявника, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, прийшов до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Закон України ?Про запобігання та протидію домашньому насильству? визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Закон України ?Про запобігання та протидію домашньому насильству? визначає: кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров?ю особи. фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Як вбачається із заяви та доданих до неї доказів, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 03 серпня 2013 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 липня 2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення суду набрало законної сили. Як вбачається із наданих заявником копій витягів з Єдиного державного реєстру кримінальних проваджень, 21 листопада 2023 року внесено відомості по заяві [PERSON] (ч.1 ст.125 КК України, щодо конфлікту [PERSON] з [PERSON] , під час якого, [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження), 06 грудня 2023 року внесено відомості по заяві [PERSON] (ч.1 ст.162 КК України, щодо незаконного проникнення 10 грудня 2023 року до будинку [PERSON] , його колишньої дружини [PERSON] та її співмешканця [PERSON] ), 13 липня 2024 року внесено відомості по матеріалах правоохоронних органів (ч.1 ст.126 КК України, щодо спричинення з боку [PERSON] , тілесних ушкоджень [PERSON] ), 15 липня 2024 року внесено відомості по заяві [PERSON] (ч.1 ст.125 КК України, щодо застосування [PERSON] проти [PERSON] газового балончика, чим останньому спричинені тілесні ушкодження), 04 січня 2025 року внесено відомості по заяві [PERSON] (ч.1 ст.125 КК України, щодо спричинення 10 грудня 2024 року [PERSON] тілесних ушкоджень малолітньому [PERSON] , 2014 року). У зв?язку із ситуацією, яка мала місце 10 грудня 2024 року, щодо спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень малолітньому [PERSON] , 2014 року, останній, спільно зі своїм батьком [PERSON] відвідує психологічні консультації, про що свідчить довідка, видана 27 лютого 2025 року Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією. В той же час, постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2024 року, залишеної без змін постановою Київського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року встановлено, що [PERSON] вчинила домашнє насильство психологічного характеру, відносно свого колишнього чоловіка [PERSON] , а саме: ображала словесно та погрожувала фізичною розправою, у зв`язку з чим [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Відповідно до положень ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 16 липня 2024 року та 31 березня 2025 року відносно [PERSON] були винесені термінові заборонні приписи, стосовно [PERSON] , як постраждалої особи. Як вбачається з витягу із протоколу №29, комісією з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в м. Києві державній адміністрації від 09 жовтня 2024 року [PERSON] було встановлено графік побачень з дітьми терміном на 6 місяців, а саме: ІІ та ІV субота місяця з 10.00 до 18.00 год. в присутності батька дітей. Із відповіді Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 30 грудня 2024 року вбачається, що 28 грудня 2024 року (ІV субота місяця) працівниками Служби та Центру було відвідано адресу проживання дітей [PERSON] і [PERSON] та встановлено, що [PERSON] не з?явилася до дітей. Доказів, які б свідчили про вчинення перешкод у зустрічах з дітьми, після встановлення графіку спілкування з дітьми, як то зазначено представником заінтересованої особи в письмових поясненнях з боку [PERSON] суду надано не було, не було їх встановлено і під час розгляду справи в суді. Надані представником [PERSON] заяви, спрямовані останньою на адресу начальника УПП ГУ НП в Кіровоградській області, начальника ГУ НП в Кіровоградській області від 21 листопада 2023 року та 27 листопада 2023 року, відповідно, щодо термінового вжиття заходів забезпечення [PERSON] доступу до її дітей, судом не приймаються до уваги, як належний та допустимий доказ, з наступних підстав. Надані заяви не містять доказів їх направлення адресатам (квитанція та опис вкладення) чи доказів їх реєстрації відповідною установою (канцелярією адресата одержувача), що свідчить про відсутність доказів отримання зазначених заяв адресатами та взагалі їх спрямування за призначенням. Згідно висновку, складеного 14 лютого 2025 року органом опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування, враховуючи право дітей зберігати стосунки з обома батьками, поважаючи право батьків нести спільну відповідальність, забезпечивши, в разі окремого проживання батьків, можливість спільно опікуватись над дітьми заради їх найкращих інтересів на основі взаємної згоди, врахувавши думку дітей, відповідно до ч.1 ст.161 СК України, прийшов до висновку, що малолітнім дітям [PERSON] , 2014 року народження та [PERSON] , 2018 року народження доцільно проживати з батьком - [PERSON] , неухильно дотримуючись обома батьками графіку зустрічей матері з дітьми. Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 11 квітня 2025 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи: служба у справах дітей Добровеличківської селищної ради, Новоукраїнського району, Кіровоградської області, служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей задоволено, ухвалено: визначити місце проживання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] . Під час розгляду вищезазначеної справи, [PERSON] не звернулась до Попільнянського районного суду Житомирської області із зустрічною позовною заявою про визначення місця проживання неповнолітніх дітей з нею. Відповідно до п.4 ч.2 ст. Закону України ?Про запобігання та протидію домашньому насильству? , дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб , зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя). Постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства (ст.21 Закону України ?Про запобігання та протидію домашньому насильству?). Згідно п.2 ч.1 ст.24 та п.1 ч.1 ст.26 Закону України ?Про запобігання та протидію домашньому насильству?, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частинами 3, 4 статті 26 цього Закону зазначає, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ст.26 Закону України ?Про запобігання та протидію домашньому насильству?). Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 ЗУ ?Про запобігання та протидію домашньому насильству? обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Метою реалізації обмежувального припису в межах ЦПК України є саме реалізація тимчасової перестороги, тимчасового заходу захисту на підставі оцінки ризиків здійснення домашнього насильства або його повторення. За змістом ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною два цієї статті передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Долучені до матеріалів справи докази в своїй сукупності підтверджують те, що в разі відсутності обмежувального припису відносно [PERSON] , остання буде мати можливість в подальшому продовження вчинення дій відносно [PERSON] та неповнолітніх дітей - [PERSON] і [PERSON] . З урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що всі події, а також і дії, щодо вчинення психологічно та фізичного насильства знайшли своє підтвердження у суді. Враховуючи обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] психічного та фізичного насильства щодо [PERSON] та неповнолітніх дітей - [PERSON] і [PERSON] , суд прийшов до висновку, що видача обмежувального припису щодо [PERSON] є тим тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення безпеки [PERSON] та неповнолітніх дітей - [PERSON] і [PERSON] , буде сприяти недопущенню повторних випадків такого насильства. Що стосується вимог [PERSON] в частини заборони спілкування [PERSON] з неповнолітніми дітьми: [PERSON] і [PERSON] , то вони не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов?ки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За наявності між батьками дитини спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, такий спір вирішується органом опіки та піклування (ст.158 СК України) або судом ( ст.159 СК України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст.153 СК України). Згідно ч.1, 2 ст.15 Закон України ? Про охорону дитинства?, дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. З урахуванням вищезазначеного, оскільки, [PERSON] не позбавлена батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей, у суду відсутні правові підстави щодо заборони її спілкування з дітьми. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов?язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно з ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного та

Outcome: partial