Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. У своїй заяві заявник, [PERSON] ,просить суд: - встановити факт належності йому - [PERSON] - договору міни на квартиру HB 0181916 [ADDRESS] від 25.12.1997р. виданого на ім`я [PERSON] . В заяві заявник зазначив, що йому, [PERSON] , на підставі договору міни квартири HB 0181916 від 25.12.1997р., оформленого у приватного нотаріуса Богатової І.О., належить квартира [ADDRESS] . При видачі договору міни на квартиру була допущена помилка, яка перешкоджає йому провести реєстраційні дії у державного реєстратора. Так, у договорі його прізвище записано як « [PERSON] », що не збігається із записом його прізвища в паспорті громадянина України, що був виданий Красноармійським МВУМВС України в Донецькій області від 07 червня 2003 року, де його прізвище зазначене, як « [PERSON] ». 28 серпня 2024 року він звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Карпухіної Лілії Володимирівни у Юридичний департамент Одеської міської ради Одеської області, де 03 вересня 2024 року отримав відмову у реєстрації, у зв`язку з неможливістю встановлення права власності на квартиру. Внаслідок такої помилки, виникла необхідність встановити факт належності йому правовстановлюючого документу, а саме договору міни на квартиру. Таким чином, з метою надання заявнику можливості вільно розпоряджатися своєю власністю, а саме квартирою [ADDRESS] існує необхідність встановити юридичний факт, що правовстановлюючий документ - договір міни на квартиру [ADDRESS] від 25.12.1997 року, посвідченого Богатовою І.О., приватним нотаріусом Красноармійського нотаріального округу Донецької області, належить [PERSON] . У судове засідання заявник [PERSON] не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 11 листопада 2024 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено дату судового засідання. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії паспорта громадянина України [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 07 червня 2003 року Красноармійським МВ УМВС України в Донецькій області, на першій сторінці прізвище українською мовою записане як « [PERSON] », на другій сторінці паспорту прізвище російською мовою записане як « [PERSON] » (а.с.7-10). Також в матеріалах справи міститься копія картки платника податків, в якій його прізвище українською мовою записане як « [PERSON] » (а.с.6). Однак, у договорі міни (НB 0181916) квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського нотаріального округу Донецької області Богатовою І.О., від 25.12.1997 року, прізвище [PERSON] зазначено як « [PERSON] » (а.с.3-4). Рішенням №74860226 про відмову в проведенні реєстраційних дій від 03 вересня 2024 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Карпухіною Лілією Володимирівною відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою [PERSON] від 28.08.2024 за №62672785 про реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що з поданого договору міни квартира належить [PERSON] , тому не можливо встановити право власності на зазначений об`єкт [PERSON] (а.с.5). Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до вимог статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до ч. 2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Пунктом 12 вказаної Постанови визначено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Факт належності [PERSON] договору міни (НВ 0181916) від 25.12.1997 р. на квартиру за адресою: [ADDRESS] , підтверджується: копією паспорта громадянина України; копією картки платника податків. За таких обставин, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також те, що встановлення зазначеного факту, породжує юридичні наслідки, а саме необхідне заявнику для реалізації своїх прав на розпорядження власністю, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення і встановлення зазначеного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, суд вважає за необхідне дану заяву задовольнити. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved