Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

Позивачі звернулась до суду з позовною заявою про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна № 98-141, а саме квартири [ADDRESS] , укладений відповідно з вимогами, встановленими ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», який зареєстрований на Одеській універсальній біржі «Вітязь» в Журналі реєстрації правочинів по об`єктам нерухомості, реєстраційний номер 98-141 від 27.02.1998 року, що відбувся між [PERSON] , діючою від свого імені та від імені та в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [PERSON] дійсним. Позивачі зазначають, що станом на цей час, відповідно до діючого законодавства їм необхідно визнати даний правочин дійсним. У зв`язку з цим, вони звернулась до суду з позовом, яким просять визнати дійсним договір купівлі продажу нерухомого майна. Позов мотивується тим, що 27 лютого 1998 року, між [PERSON] , діючою від свого імені та від імені та в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір купівлі продажу нерухомого майна № 98-141, а саме квартири загальною площею 69.2 кв.м., корисною площею 66.3 кв.м., яка складається з трьох кімнат житловою площею 39.7 кв.м., а також: кухні, туалету, ванної, коридору, вбудованої шафи, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала «продавцям» на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ Одеської міської ради народних депутатів під № 12-13527 від 04.02.1998р., зареєстрованого Одеським МБТІ 06.02.1998р. під № 119 стр. 30 кн. 268 пр. Вищевказаний договір було укладено відповідно з вимогами, встановленими ст.15 Закону України «Про товарну біржу», який зареєстрований на Одеській універсальній біржі «Вітязь» в Журналі реєстрації правочинів по об`єктам нерухомості, реєстраційний номер № 98-141 від 27.02.1998 року. Вказана квартира була продана з торгів за 31 500 (тринадцять одну тисячу п`ятсот) гривень, які були отримані - «Продавцями» до підписання даного договору та її новими власниками стали: [PERSON] , [PERSON] . На час укладення договору, у лютому місяці 1998 року, ані позивачі, ні відповідачі не знали, що правочин, в відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20 січня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі. Роз`яснено відповідачам, що у випадках ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд згідно вимог ч.8 ст. 178 та ч.2 ст. 191 ЦПК України розглядатиме справу за наявними матеріалами. 05 березня 2025 року, представником позивачів - адвокатом Безбабною А.О. подано заяву про підтримання позовних вимог, адвокат не заперечувала проти винесення судом заочного рішення та розглядом справи за їх відсутністю. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись у встановленому законом порядку. Відзив на адресу суду не надали, що відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. Представник третьої особи Одеської універсальної біржи «Вітязь» до суду також не з`явився, про час та місце слухання справи третя особа повідомлялась у встановленому законом порядку, причини не явки суду повідомлені не були. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дійшов наступного: Згідно договору купівлі - продажу нерухомого майна № 98-141, укладеного на Одеській універсальній біржі «Вітязь», [PERSON] , діюча від свого імені та від імені та в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] продала, а [PERSON] , [PERSON] купили квартиру [ADDRESS] . Відповідно до відмітки на звороті даного договору, договір купівлі продажу зареєстровано в КП «ОМБТІ» 05 березня 1998 року. Так, відповідно до листа КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» від 06 грудня 2024 року № 47959/04-04 повідомлено, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за « [PERSON] та [PERSON] на підставі договору № 98-141 купівлі продажу нерухомого майна, зареєстрованого Одеською універсальною біржою «Вітязь» 27.02.1998. Згідно інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості про право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №98-141, зареєстрованого Одеською універсальною біржою «Вітязь» від 27.02.1998 року. Сторони договору домовились всіх істотних умов правочину, продавці та покупці виконали всі істотні умови договору: покупці розрахувались згідно умов договору, а продавці отримала кошти. Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі продажу в 1995 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемним є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядаю справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані. При вчиненні правочину дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі продажу квартири, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1998 році. При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі продажу і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожному доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. У зв`язку з тим, що відповідачі ухиляюється від нотаріального посвідчення угоди, і така можливість втрачена, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація не була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав шляхом задоволення позову.

Outcome: approved