Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

У жовтні 2024р. позивач Фізична особа - підприємець (ФОП) [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування матеріальної шкоди, в порядку регресу - 8883,4 грн.; судовий збір у розмірі 1211,2 грн.; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16352,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 10 листопада 2022р. між ТОВ «Авентус Лізинг» (страхувальник) та ПАТ «Страхова компанія «Вусо» (страховик) було укладено договір обов`язкового страхування (поліс) ЕР/211972032, за яким було застраховано цивільно - правову відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу - «Hyundai Sonata» д.н.з. [NUMBER] (надалі по тексту - застрахований ТЗ). 13 березня 2023р. по вул. Глибочицькій, 17 в м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода (наді по тексту - ДТП) за участю застрахованого ТЗ під керуванням відповідача та автомобіля «Tesla» д.н.з. [NUMBER] . Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 березня 2023р. по справі № 761/10775/23, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП. Вищезазначену подію було визнано позивачем страховим випадком, в зв`язку із чим, ним було складено 05 квітня 2023р. Страховий акт № 2284399-1 та проведено виплату страхового відшкодування у розмірі 8883,4 грн., потерпілій особі (власнику автомобіля «Tesla» д.н.з. [NUMBER] ). 15 квітня 2024р. між ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» (первісний кредитор) та ФОП [PERSON] (новий кредитор) укладено договір № 15/04/2024 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків завданих первісному кредитору до договору страхування, перелік яких наведений в додатку №1 до договору. В тому числі, новий кредит отримав право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування ЕР/211972032, укладеним між ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» та ТОВ «Авентус Лізинг». В зв`язку з тим, що відповідач, залишив місце ДТП, позивач просив суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 8883,4 грн. в порядку регресу, відповідно до п.п. в) п. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оскільки в досудовому порядку відповідач відмовляється відшкодувати сплачену суму страхового відшкодування, було проігноровано досудову претензію позивача, останній вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого порушеного права. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2024р. матеріали цивільної справи передані за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Шевченківського районного суду м. Києва від 02 грудня 2024р. було визначено головуючого суддю Волошина В.О. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2024р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. До судового засідання сторона позивача клопотала перед судом, про розгляд справи у відсутність повноваженого представника позивача. Заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час та місце розгляду справи оповіщався в установленому законом порядку, у судові засідання, відповідач, не з`явився, поважності причин неявки не повідомив, у встановлений судом строк відзив на позов стороною відповідача не подавався. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, і відповідно до ст. ст. 280, 282 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 10 листопада 2022р. між ТОВ «Авентус Лізинг» (страхувальник) та ПАТ «Страхова компанія «Вусо» (страховик) було укладено договір обов`язкового страхування (поліс) ЕР/211972032, за яким було застраховано цивільно - правову відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу - застрахованого ТЗ. 13 березня 2023р. по вул. Глибочицькій, 17 в м. Києві, сталася ДТП, за участю застрахованого ТЗ під керуванням відповідача та автомобіля «Tesla» д.н.з. [NUMBER] . Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 березня 2023р. по справі № 761/10775/23, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП. У відповідності з ч. 6. ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що на підставі вимоги - претензії власника автомобіля «Tesla» д.н.з. [NUMBER] , ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» було сплачено суму страхового відшкодування у розмірі 8883,4 грн. 15 квітня 2024р. між ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» (первісний кредитор) та ФОП [PERSON] (новий кредитор) укладено договір № 15/04/2024 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків завданих первісному кредитору до договору страхування, перелік яких наведений в додатку №1 до договору. В тому числі, новий кредит отримав право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування ЕР/211972032, укладеним між ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» та ТОВ «Авентус Лізинг». До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач, в якості підстав позову посилався на положення п. в) п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: - якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена позивачем сума страхового відшкодування у розмірі 8883,4 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,2 грн. Стосовно вимог позивача, в частині стягнення з відповідачки судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16352,0 грн., то в цій частині витрати підлягають зменшенню, виходячи з наступного. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020р. у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зазначила, що суд повинен оцінювати необхідність та розумність судових у вигляді «гонорару успіху», саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи. Аналогічним чином тлумачить це питання і Європейський суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ), висновки якого, зокрема, у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000р. у справі «Іатрідіс проти Греції» (latridis v. Greece, заява № 31107/96) свідчать, що договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом, може підтверджувати, що у клієнта дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові, якщо така угода є юридично дійсною. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли між адвокатом і клієнтом, не може зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але ураховуючи також те, чи були вони розумними. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність, відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. В питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020р. у справі № 755/9215/15-ц). Зазначені критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006р. у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015р. у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Також, у пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі «Lavents v. Latvia» (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі ст. 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20 травня 2019р. у справі № 916/2102/17, від 25 червня 2019р. у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019р. у справі № 922/928/18, від 30 липня 2019р. у справі № 911/739/15 та від 01 серпня 2019р. у справі № 915/237/18). Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved