Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

позивач звернувся\~із позовом\~до відповідача\~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором№С03.213.74076 від 05.07.2017 у розмірі 69568,63 грн, а також судових витрат. Позов мотивує тим, що 05.07.2017 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та відповідачем було укладено Угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної карти (надалі - кредитний договір) №С03.213.74076, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлено в розмірі 200 тис. грн. Ліміт кредитної лінії, доступний відповідачу на момент укладення угоди 20 тис. грн. Відсоткову ставку за користування кредитними коштами встановлено в розмірі 48,00%. Крім цього, підписанням зазначеного кредитного договору відповідач приєднався до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, у редакції, що діяла на момент укладення договору, та підтвердив свою обізнаність про Умови та Тарифи Банку. Свої зобов`язання в частині відкриття кредитної лінії та надання відповідачу користуватися її коштами банком було виконано у повній мірі. Однак, відповідач користуючись кредитними коштами свої зобов`язання по їх своєчасному поверненні та сплаті відсотків за користування кредитом не виконував належним чином, сплачував щомісячні платежі із простроченням дати їх сплати, не повними сумами або взагалі не сплачував. Внаслідок таких діянь відповідач допустив порушення умов кредитного договору та спричинив утворення простроченої заборгованості, яка станом на 25.07.2023 становила в розмірі 69568,63 грн та складалася з заборгованості за основним боргом в сумі 26483,15 грн та заборгованості за відсотками в сумі 43085,48 грн. 25 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Свеа Фінанс» (попередня назва - ТОВ «Росвен Інвест Україна») укладено договір факторингу №01.02-31/23, відповідно до умов якого ТОВ «Свеа Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №С03.213.74076 від 05.07.2017. З урахуванням наведеного, просить позов задовольнити. Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова через систему «Електронний суд» 24 грудня 2024 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких було визначено суддю Жовніра Г.Б. Ухвалою судді від 02 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні, відповідачу визначено 15-и денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов. Від відповідача надійшов до суду відзив на позов 07.02.2025, згідно з яким відповідач заперечив позовні вимоги, просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що в цілому не заперечує факту виникнення заборгованості щодо отриманої ним основної суми кредиту, однак не погодився із розміром нарахованих відсотків, оскільки вважає, що нарахована сума не відповідає умовам кредитного договору. Одночасно подав клопотання про витребування у позивача помісячний розрахунок заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом на загальну суму 43085,48 грн за період з моменту відкриття кредитної лінії. Ухвалою суду від 25.03.2025 клопотання відповідача задоволено, витребувано у ТОВ «Свеа Фінанс» помісячний розрахунок заборгованості [PERSON] за нарахованими та несплаченими відсотками на загальну суму 43085,48 грн за кредитним договором №С03.213.74076 від 05.07.2017 за період з моменту відкриття кредитної лінії до моменту відступлення права вимоги за договором факторингу №01.02-31/23\~від 25.07.2023.\~Однак,\~позивачем вимога\~суду про\~надання доказів\~не виконана,\~витребувані докази\~суду не\~представлені. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, просив розглядати справу у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. А тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, забезпечив явку свого представника, який в судовому засіданні визнав позовні вимоги частково. Вказав, що його довірителем визнається позовна вимога щодо наявної заборгованості по тілу кредиту, однак заперечив вимоги про стягнення відсотків, оскільки розмір таких не доведено, розрахунку про їх розмір не представлено, що позбавляє можливість перевірити правильність нарахування. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони та інші учасники посилаються, суд встановив наступне. Судовим розглядом встановлено, що 05.07.2017 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено Угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної карти №С03.213.74076, відповідно до умов якої відповідачу надано кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку. Пунктами 3.1, 3.2, 3.3 кредитного договору сторонами визначено: максимальний ліміт кредитної лінії в розмірі 200 тис. грн; ліміт кредитної лінії, доступний відповідачу на момент укладення угоди, 20 тис. грн; процентну ставку за користування коштами кредитної лінії встановлено в розмірі 48,00%. Разом з кредитним договором [PERSON] підписано заяву, Тарифи на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб нових клієнтів банку, паспорт споживчого кредиту, яким встановлено строк кредитування 12 місяців, а також заяву про ознайомлення з умовами кредитування. В судовому засіданні безспірно встановлено, що свої зобов`язання за умовами договору щодо відкриття кредитної лінії Банком було виконано, після відкриття кредитної лінії відповідач користувався кредитними коштами в межах встановлених лімітів. Згідно з довідкою-розрахунком (а.с.25), станом на 25.07.2023 у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором №С03.213.74076 від 05.07.2017 в розмірі 69568,63 грн, що складалася з заборгованості за основним боргом в сумі 26483,15 грн та заборгованості за відсотками в сумі 43085,48 грн. 25 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Свеа Фінанс» (попередня назва - ТОВ «Росвен Інвест Україна») укладено договір факторингу №01.02-31/23, відповідно до умов якого ТОВ «Свеа Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №С03.213.74076 від 05.07.2017. Згідно з ст.\~6, ч. 1 ст.\~627\~та ч. 1 ст.\~628 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~\~\~\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами ч. 1, ч. 2\~ст. 639 ЦК України\~договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України\~визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України) Згідно з ч. 1\~ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі\~ст. 514 цього кодексу\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до\~ч. 1\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ч. 1\~ст. 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За змістом ст.\~509, ч. 3 ст.\~526 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості та виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з положеннями ст.\~598,\~599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У ході розгляду справи стороною відповідача визнано факт отримання відповідачем кредиту на загальну суму 26483,15 грн, як і факт існування на даний час заборгованості перед позивачем на зазначену суму. У відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки у суду відсутні підстави для обґрунтованого сумніву щодо обставин укладення кредитного договору №С03.213.74076 від 05.07.2017 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , а також виникнення у відповідача перед позивачем, як правонаступником прав та обов`язків кредитора, зобов`язання щодо повернення тіла кредиту в сумі 26483,15 грн, переконавшись, що визнання цих обставин відповідачем є добровільним, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог в цій частині. З врахуванням наведеного, оскільки відповідач взяв на себе зобов`язання за умовами кредитного договору повернути отримані кредитні кошти, однак у визначені договором строки їх не повернув, допустив утворення простроченої заборгованості, а тому позивач вправі захистити своє порушене майнове право шляхом задоволення позовних вимог в цій частині. Що стосується позовної вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом, суд зазначає наступне. Дійсно, як вбачається із умов кредитного договору, сторонами визначено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 48% річних. При цьому, паспортом споживчого кредиту визначено реальну процентну ставку у розмірі 59,17% річних. Однак, стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. З наведеного випливає, що позивач заявляючи позовну вимогу про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, зобов`язаний довести перед судом не лише право здійснювати їх нарахування на суму кредиту, наданого позичальнику, а й розмір таких нарахувань, надаючи в розпорядження суду належні, допустимі та достатні докази на підтвердження обставин правильності здійснених розрахунків платежів за користування кредитом. На підтвердження розміру заборгованості за відсотками позивачем надано довідку-розрахунок станом на 25.07.2023 (дату укладення договору факторингу), згідно з якою визначено загальний розмір заборгованості в сумі 43085,48 грн. Разом з тим, така довідка не містить жодних розрахунків про те, яким чином здійснювалися нарахування відсотків за користування кредитними коштами, в яких сумах та за які періоди, відсутні помісячні розрахунки з врахуванням сплачених позичальником коштів. Надана позивачем роздруківка руху коштів по картковому рахунку не може слугувати належним та допустимим доказом зазначених обставин, оскільки містить лише інформацію про розмір використаних кредитних коштів та внесених коштів на картковий рахунок на погашення кредиту. На підставі клопотання відповідача, судом постановлено ухвалу про витребування доказів від 25.03.2025, якою зобов`язано позивача надати помісячний розрахунок заборгованості [PERSON] за нарахованими та несплаченими відсотками на загальну суму 43085,48 грн за кредитним договором №С03.213.74076 від 05.07.2017 за період з моменту відкриття кредитної лінії до моменту відступлення права вимоги за договором факторингу №01.02-31/23\~від 25.07.2023.\~Однак,\~позивачем вимога\~суду про\~надання доказів\~не виконана,\~витребувані докази\~суду не\~представлені. У відповідності до ч.10 ст.84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. На підставі слід прийти до висновку, що позивачем не доведено перед судом належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності доказами розміру заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками на загальну суму 43085,48 грн за кредитним договором №С03.213.74076 від 05.07.2017, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 922,21 грн судового збору.

Outcome: partial