Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із указаним\~позовом,\~посилаючись на\~те,\~що 08.09.2021\~року між\~ТОВ «МАНІФОЮ»\~та [PERSON] \~було укладено\~договір позики\~№3131012,\~згідно якого\~відповідачу надано\~грошові кошти\~у розмірі 4100 грн строком на 27 днів, тобто до 05.10.2021 року. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим за ним рахується заборгованість за кредитним договором. ТОВ «Коллект Центр» на підставі договорів факторингу №29/12-2021 від 29.12.2021 та №10-03/2023/01 від 10.03.2023 отримали право грошової вимоги по відношенню до відповідача. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2024 року головуючим суддею у цій справі визначено суддю Житомирського районного суду Житомирської області Татуйка Є.О. Ухвалою суду від 18.09.2024 року у цій справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 08.10.2024 року рішенням ВРП суддю [PERSON] було звільнено у відставку. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддям від 16.10.2024 року матеріали цієї справи передані судді Житомирського районного суду Житомирської області Зубчук І. В. Ухвалою суду від 04.11.2024 року прийнято цивільну справу до свого провадження та здійснено перехід у ній із розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. 05.12.2024 року рішенням ВРП суддю [PERSON] було звільнено у відставку. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено судді Дубовік О. М. Ухвалою суду від 06.01.2025 року прийнято цивільну справу до свого провадження. У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову. У судовому засіданні представник відповідача - адвокат Поліщук Т. пояснила, що позовні вимоги відповідач визнає частково з посиланням на поданий відзив. З відзиву вбачається, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором позики № 3131012 від 08.09.2021 року, проте позичальник продовжував нараховувати проценти поза межами дії договору. Наголосила, що з відповідача слід стягнути на користь ТОВ «Коллект центр», як правонаступника кредитора ТОВ «Маніфою», заборгованість у розмірі 4100 грн - заборгованості за основною сумою боргу та 1762,35 грн заборгованості за відсотками. Витрати на правничу допомогу просила зменшити. Також зазначила, що відповідач є особою з інвалідністю 3 групи, погано пересувається та не має юридичної освіти у зв`язку з чим звернувся до БПД за отриманням правової допомоги. До суду стороною відповідача спрямовано відзив на позовну заяву (а.с. 72-75). Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.09.2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] було укладено договір позики №3131012, відповідно до якого ТОВ «МАНІФОЮ» надало відповідачу грошові кошти у сумі 4100 грн. на строк 27 днів, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором (а.с.7-12). Кредитний договір №3131012 від 08.09.2021 року укладений відповідно до вимог чинного законодавства у електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем (а.с.13-15). Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №2782_240614190326 від 14.06.2024 року, підтверджено, що кошти за договором були перераховані на розрахунковий рахунок відповідача (а.с.16). Згідно із розрахунком заборогованості за договором позики №3131012 від 08.09.2021 року станом на 29.12.2021 року, загальна сума заборгованості становить 12452,92 гривень (а.с.18). За нормою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». У статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особi, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дiй чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, i це роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Відповідач не заперечує факт укладання договору та отримання грошових коштів від ТОВ «МАНІФОЮ». Водночас, представник позивача наголошує на тому, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку дії договору чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, тобто у цій справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог позивач не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії договору про споживчий кредит, є необґрунтованими. Судом встановлено, що відповідно до договору, строк позики був до 05 жовтня 2021 року (27 днів) (п.2.3.4 договору). Позика відповідачем станом на 05 жовтня 2021 року не була повернута. Тобто після 05 жовтня 2021 року настало прострочення виконання зобов`язання по поверненню позики та\~\~фіксована ставка почала становити\~1,01 %\~\~від суми позики за кожний день з моменту прострочення сплати суми позики (п.2.5 договору). Відповідно до преамбули договору позики, строк дії договору - це період, на який укладається договір позики, що починає обчислюватися з дати укладення договору позики і спливає через три місяці після спливу строку позики, який може бути продовжений. 29.12.2021 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 29/12-2021, відповідно до якого ТОВ «Маніфою» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами кредиту, у тому числі за договором позики № 3131012 від 08.09.2021 року, що укладений між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] (а.с.17-26). ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників ТОВ «Коллект центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, у тому числі за договором позики № 3131012 від 08.09.2021 року, що укладений між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] (а.с.27-34) З розрахунків заборгованості за договором позики №3131012 від 08.09.2021 вбачається, що [PERSON] має непогашену заборгованість перед: -ТОВ «МАНІФОЮ» - 12452,92 грн, з яких: 4100 грн заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 8352,92 грн заборгованість за нарахованими процентами; -ТОВ «Вердикт Капітал» - 58823,92 грн, з яких: 4100 грн заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 54723,92 грн заборгованість за нарахованими процентами; -ТОВ «Коллект центр» - 58823,92 грн, з яких: 4100 грн заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 54723,92 грн заборгованість за нарахованими процентами. Звертаючись з позовом, позивач самостійно розпорядився своїми процесуальними правами та\~посилаючись на\~\~принцип розумності, співмірності та пропорційності просив стягнути заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги (10 березня 2023 року) у розмірі\~30751,00 грн. Суд звертає увагу на те, що відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) дійшла висновків про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося і право позивача нараховувати проценти за кредитом. Тобто, враховуючи, що строк дії договору позики № 3131012 від 08.09.2021, що укладений між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] сплив через три місяці після спливу продовженого строку позики, тобто 05 січня 2022 року, суд вважає, що відсутні правові підстави для нарахування процентів після закінчення строку кредитування. Виходячи з чого, заборгованість з процентів за користування позикою, що підлягає стягненню складається з: заборгованості на дату відступлення вимоги\~29.12.2021\~року у\~розмірі 8352,92 гривень та заборгованості за період 29.12.2021 року по 05.01.2022 року у розмірі 289,87 гривень, разом: 8642,79 гривень. Оскільки, ТОВ «Коллект Центр» одержало право вимагати від відповідача виконання всіх грошових зобов`язань за договором позики, право вимоги за яким передано, позовні вимоги підлягають частковому\~\~задоволенню у розмірі 12742,79 гривень, де: 4100 грн - тіло кредиту, 8642,79 грн - заборгованість за відсотками. За правилами ч. 1\~ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 41%, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1241,24 гривень. Водночас, звертаючись з позовом, ТОВ «Коллект Центр» заявило\~\~про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, надано: договір про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024, заявка на надання юридичної допомоги №62 від 30.07.2024; акт про надання юридичних послуг №1 від 06.08.2024. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України). У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин 5, 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву заявлено про не співмірність розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, та викладені мотиви зменшення стягнення з відповідача таких витрат. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у розмірі 2000 гривень.

Outcome: partial