Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

29\~листопада 2024\~року позивачка\~ [PERSON] \~звернулася до\~суду із\~позовом до\~Волноваської МВЦА,\~визначивши третьою\~особою приватного\~нотаріуса Бучанського\~районного нотаріального\~округу Київської\~області Мізірну\~Я.В.,\~із вимогами\~про визнання\~права власності\~в порядку\~спадкування за\~законом (а. с. 2-7, 22-24 та на звороті). В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Вказує, що після смерті батька відкрилася спадщина на все належне йому майно, зокрема нежитлову будівлю (склад), загальною площею 132,80 м2, що розташована за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку належало останньому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Волноваського районного нотаріального Донецької області від 03 квітня 2006 року за реєстровим № 746, а також офіс та майстерню по виробництву металевих виробів, загальною площею 242,5 м2, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] , яке видане 18 грудня 2012 року Волноваською міською радою на підставі рішення від 05 грудня 2012 року № 184. Зазначає, що 18 квітня 2024 року вона звернулася до приватного нотаріуса Мізірної Я.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті її батька, на підставі чого було заведено спадкову справу № 14/2024 щодо його майна, при цьому, на підтвердження права власності батька на спірне майно нею було надано нотаріусу Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Натомість, постановою приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Мізірної Я.В. від 15 серпня 2024 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме у видачі Свідоцтва про прийняття спадщини за законом на вищевказане майно, зокрема з тих підстав, що нею не надано правовстановлюючих документів на нього, а відтак неможливо підтвердити факт належності померлому вказаного майна. Вказує, що місто Волноваха окуповане рф з 09 березня 2022 року, тому у неї відсутня будь-яка можливість надати правовстановлюючі документи на підтвердження належності спірного майна померлому. Тому, фактично вона позбавлена можливості оформити своє спадкове право у встановленому законом порядку. Тому прохає суд визнати за нею право власності на нежитлову будівлю (склад), загальною площею 132,80 м2, а також офіс та майстерню по виробництву металевих виробів, загальною площею 242,5 м2, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 06 грудня 2024 року позовну заяву залишено без руху, позивачці надано термін на усунення недоліків (а. с. 16 та на звороті). 17 грудня 2024 року позивачкою подано до суду заяву про усунення недоліків, однак недоліки, зазначені в ухвалі суду від 06 грудня 2024 року, в повному обсязі не усунуто (а. с. 19-36). Ухвалою суду від 20 грудня 2024 року позовну заяву залишено без руху повторно, позивачці надано термін на усунення недоліків (а. с. 37 та на звороті). 31 грудня 2024 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 20 грудня 2024 року, усунуто в повному обсязі (а. с. 40-42). Ухвалою суду від 13 січня 2025 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 11 годину 10 лютого 2025 року (а. с. 43). Ухвалою суду від 10 березня 2025 року у справі закрито підготовче засідання, справа призначена до розгляду по суті (а. с. 88). У судове засідання позивачка та її представник адвокат Борисевич Д.В., не з`явилися, останній надав заяву про розгляд справи за їх відсутності (а. с. 198 та на звороті), в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, прохав суд їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 185). Третя особа у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а. с. 196), в якій прохала суду винести рішення відповідно до чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247 ЦПК України, ухвалив рішення без фіксування судового процесу технічними засобами. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02 лютого 2024 рок (а. с. 10). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 390091121 від 08 серпня 2024 року (а. с. 132 та на звороті) вбачається, що за життя [PERSON] , належали: ?на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03 квітня 2006 року приватним нотаріусом Волноваського районного нотаріального округу Яценко О.М. за реєстровим № 746 (бланк ВСР № 934479) нежитлова будівля,\~склад (реєстраційний номер майна 14291716), загальною площею 132,80 м2, за адресою: [ADDRESS] , право власності на яке зареєстровано 05 квітня 2006 року за записом № 447 в книзі № 1; ?на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 17 липня 2012 року, яке видане Волноваською міською радою на підставі рішення від 06 червня 2012 року № 79 жилий будинок (реєстраційний номер майна 37146702), загальною площею 168,70 м2, за адресою: [ADDRESS] , право власності на яке зареєстровано 17 липня 2012 року за записом № 8667 в книзі № 42; ?на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 18 грудня 2012 року, яке видане Волноваською міською радою на підставі рішення від 05 грудня 2012 року № 184 офіс та\~майстерня по\~виробництву металевих\~виробів (реєстраційний номер майна 38667442), загальною площею 242,50 м2, за адресою: [ADDRESS] , право власності на яке зареєстровано 18 грудня 2012 року за записом № 914 в книзі № 6. Позивачка [PERSON] є донькою померлого [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями її свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22 травня 1972 року (а. с. 9) та свідоцтва про розірвання шлюбу серії № [NUMBER] від 01 квітня 2004 року (а. с. 117), а також повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00044602636 від 18 квітня 2024 року (а. с. 118-119 та на звороті). 18 квітня 2024 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Мізіної Я.В. із заявою про прийняття спадщини після свого батька (а. с. 101). 18 квітня 2024 року до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Мізіної Я.В. звернулася мати позивачки [PERSON] , із заяво про відмову належної їй частки спадщини з усіх підстав як за законом, так і за заповітом, що залишилися після смерті її чоловіка [PERSON] на користь їх доньки [PERSON] (а. с. 120). 08 серпня 2024 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Мізіної Я.В. із заявою (а. с. 125) про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно (житловий будинок [ADDRESS] ). 08 серпня 2024 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Мізіною Я.В. видано позивачці свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , за реєстровим № 5348, на спадщину, яка складається з житлового будинку [ADDRESS] (а. с. 138). 15 серпня 2024 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Мізіної Я.В. із заявою (а. с. 140) про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно (нежитлову будівлю, склад; офіс та майстерню по виробництву металевих виробів) за адресою: [ADDRESS] ). 15 серпня 2024 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Мізіною Я.В. винесено постанову про відмову позивачці у вчиненні нотаріальних дій, зокрема у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на вищевказане нерухоме майно (а. с. 141 та на звороті). Так, зі змісту вказаної постанови вбачається, що підставою у відмові у вчиненні нотаріальних дій було те, що нотаріусу не надано жодних документів, що підтверджують факт належності померлому [PERSON] нежитлової будівлі, складу та офісу й майстерні по виробництву металевих виробів за адресою: [ADDRESS] . При цьому, на підставі п. п. 4.15 та 4.19 п. 4 гл. 10 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, роз`яснено позивачці процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст.\~89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з приписами ст. ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Приписами ст.\~1216\~ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217\~ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1297\~ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 18 квітня 2024 року позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті її батька. При цьому, разом з нею, 18 квітня 2024 року до нотаріуса звернулася її мати [PERSON] , із заявою про відмову від належної їй частки спадщини з усіх підстав як за законом, так і за заповітом, що лишилися після смерті її чоловіка [PERSON] , на користь їх доньки [PERSON] 15 серпня 2024 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Мізіною Я.В. винесено постанову про відмову позивачці у вчиненні нотаріальних дій, зокрема у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на нежитлову будівлю, склад; офіс та майстерню по виробництву металевих виробів, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Так, зі змісту вказаної постанови вбачається, що підставою у відмові у вчиненні нотаріальних дій було те, що нотаріусу не надано жодних документів, що підтверджують факт належності померлому [PERSON] нежитлової будівлі, складу та офісу й майстерні по виробництву металевих виробів за адресою: [ADDRESS] . При цьому, на підставі п. п. 4.15 та 4.19 п. 4 гл. 10 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, роз`яснено позивачці процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Суд зазначає, що відповідно до вимог п.п. 4.18 п. 4 гл. 10 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони, обтяження іпотекою або арешту цього майна. В свою чергу, пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку встановлено, що документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. У разі коли державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та об`єкт нерухомого майна проведено без видачі документа, що посвідчує таке право або у зв`язку\~із втратою,\~пошкодженням чи\~псуванням відповідного\~державного акта\~на право\~власності,\~свідоцтва про\~право власності\~на нерухоме\~майно,\~нотаріальна дія\~щодо такого\~майна вчиняється\~на підставі\~інформації з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно,\~отриманої шляхом\~безпосереднього доступу\~до нього. Така інформація долучається до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Як вбачається з копії спадкової справи № 14/2024 до майна померлого [INFO] [PERSON] , нотаріусом було зроблено запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта та отримано відповідну Інформаційну довідку № 390091121 від 08 серпня 2024 року, якою, в свою чергу, підтверджується факт належності померлому [PERSON] нежитлової будівлі, складу (реєстраційний номер майна 14291716) та офісу й майстерні по виробництву металевих виробів (реєстраційний номер майна 38667442), які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . (а. с. 132-133), але в порушення вимог п.\~3 гл.\~7\~розд.\~І вищевказаного\~Порядку, відмовлено позивачці у видачі свідоцтва на право на спадщину на вказане майно. Таким чином, судом встановлено, що через постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у позивачки існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, у зв`язку із чим такий спір підлягає вирішенню шляхом ухвалення судового рішення в порядку цивільного судочинства. Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що за життя [PERSON] , з-поміж іншого, належали нежитлова будівля,\~склад (реєстраційний номер майна 14291716), загальною площею 132,80 м2, за адресою: [ADDRESS] й офіс та\~майстерня по\~виробництву металевих\~виробів (реєстраційний номер майна 38667442), загальною площею 242,50 м2, за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті, його донька [PERSON] , яка є єдиною спадкоємицею яка прийняла спадщину, звернулася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, зокрема на спірну нежитлову будівлю, склад й офіс та майстерню по виробництву металевих виробів, натомість нотаріусом, не зважаючи на те, що саме майно та документи на нього знаходяться на окупованій території, тобто фактично втрачені, у порушення вимог п.\~3 гл.\~7\~розд.\~І Порядку\~вчинення нотаріальних\~дій нотаріусами\~України, було відмовлено позивачці у вчиненні нотаріальної дії, з тих підстав, що йому не надано жодних документів, що підтверджують факт належності померлому [PERSON] цього майна. Судом встановлено, що Волноваська міська територіальна громада з березня 2022 року, відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376, перебувають у тимчасовій окупації. З огляду на викладене, враховуючи те, що за життя [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03 квітня 2006 року приватним нотаріусом Волноваського районного нотаріального округу Яценко О.М. за реєстровим № 746 (бланк ВСР № 934479), належала нежитлова будівля,\~склад (реєстраційний номер майна 14291716), загальною площею 132,80 м2, за адресою: [ADDRESS] , право власності на яке зареєстровано 05 квітня 2006 року за записом № 447 в книзі № 1 та, на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 18 грудня 2012 року, яке видане Волноваською міською радою на підставі рішення від 05 грудня 2012 року № 184, належав офіс та\~майстерня по\~виробництву металевих\~виробів (реєстраційний номер майна 38667442), загальною площею 242,50 м2, за адресою: [ADDRESS] , право власності на яке зареєстровано 18 грудня 2012 року за записом № 914 в книзі № 6, ураховуючи, що позивачка є єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину після свого батька, у встановлений Законом строк, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу відповідного свідоцтва, натомість нотаріусом, не зважаючи на те, що майно та документи на нього знаходяться на окупованій території, у порушення вимог п.\~3 гл.\~7\~розд.\~І Порядку\~вчинення нотаріальних\~дій нотаріусами\~України,\~яким за\~вказаних обставин, визначено,\~що нотаріальна\~дія щодо\~такого майна\~вчиняється на\~підставі інформації\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно,\~отриманої шляхом\~безпосереднього доступу\~до нього, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, з тих підстав, що йому не надано жодних документів, що підтверджують факт належності померлому [PERSON] цього майна, суд доходить висновку, що вказана постанова нотаріуса не відповідає вимогам чинного законодавства України, чим фактично штучно створено перешкоди позивачці в оформленні спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що право власності спадкодавця доведено наведеними вищевикладеними обставинами та доказами, позивачка є єдиною спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , але отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла через відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, яка не відповідає\~вимогам чинного\~законодавства України,\~суд доходить\~переконливого висновку\~про обґрунтованість\~позовних вимог\~ [PERSON] \~та доцільність\~визнання за\~нею права\~власності на нежитлову\~будівлю,\~склад (реєстраційний\~номер майна\~14291716)\~та офісу\~й майстерні\~по виробництву\~металевих виробів\~(реєстраційний\~номер майна\~38667442),\~які знаходяться\~за адресою:\~ [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved