Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04 липня 2014 року [PERSON] та ПАТ «Банк Михайлівський» уклали угоду щодо кредитування №200058324. За умовами вказаної угоди відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 20\~450,00 грн. строком користування з 04.07.2014 по 04.07.2019, які відповідач зобов`язався повернути та сплатити відсотки за їх користування. Проте відповідач свої зобов`язання не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість, загальний розмір якої станом на 21.02.2024 становить 52\~999,91 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 17\~595,42 грн., заборгованість за відсотками 35\~404,49 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань по оплаті за заборгованості, вона зобов`язана також сплати позивачу 3% річних у сумі 4\~773,73 грн. та інфляційне збільшення у сумі 23\~122,38 грн. 20.07.2020 позивач, на підставі договору, укладеного за результатами публічних торгів (аукціонами) набув право вимоги від ПАТ «Банк Михайлівський» за вказаною угодою кредитування, укладеною з відповідачем. Просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №200058324 від 04.07.2014 в розмірі 80\~896,02 грн. та судові витрати. 17 липня 2024 року відповідач через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. В обґрунтування зазначив, що позивачем не надано доказів дотримання процедури укладення кредитного договору, не надано жодного доказу на отримання ним коштів у кредит на виконання кредитного договору № 200058324 від 04.07.2014 року та наявності у нього кредитної заборгованості, до позовної заяви не додано жодного розрахунку заборгованості та доказів відступлення прав вимоги за кредитним договором № 200058324 від 04.07.2014 року та дійсності такої вимоги, а також доказів того, що строк кредитування за кредитним договором становить 5 років. Просить застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. \~ \~ \~ \~У додаткових поясненнях наданих представником позивача через систему «Електронний суд» 17 лютого 2025 року, останній вказує, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» не передавались будь які документи щодо питань внутрішньої організації юридичної особи ПАТ «Банк Михайлівський» (статут, трудовий договір, посадові інструкції, накази про прийняття на роботу працівника), в тому числі і документи уповноважених працівників ПАТ «Банк Михайлівський» (довіреність, доручення тощо), та й не могли передаватись. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 04 липня 2014 року [PERSON] підписав заяву (оферту) №200058324, згідно якої пропонувала Публічному акціонерному товариству «Банк Михайлівський» на умовах, викладених в заяві, умовах надання та обслуговування платіжних карток банку, зазначених в заяві та тарифах по картах банку укласти з ним кредитний договір та договір про надання та використання платіжної картки ( а.с.16 оборот). 04 липня 2014 року [PERSON] підписав Анкету № 440726, розписку про отримання платіжної картки та Довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту ( а.с.12,16). 20.07.2020 між ПАТ «Банк Михайловський» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги №7_БМ, за умовами якого ПАТ «Банк Михайловський» передало (відступило) ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги зазначені в реєстрі, а ТОВ «Діджи Фінанс» прийняло належні права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, за що сплатило суму фінансування ( а.с.46-49). 19 грудня 2022 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» направило [PERSON] претензію, в який зазначило,що станом на 19.12.2022 року він має заборгованість за кредитним договором перед ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у розмірі 52\~999,91 грн, яка складається з: 17\~595,42 грн заборгованість за кредитом; 35\~404,49 грн заборгованість за відсотками та запропонувало самостійно сплатити заборгованість за кредитним договором в строк до 31.01.2023 року ( а.с.50,51). Доказів того, що відповідачем була отримана вказана претензія, або вона повернулась на адресу відповідача « за відсутністю адресата за вказаною адресою» матеріали справи не містять. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). У частині першій\~статті 1055 ЦК України\~передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом частини другої\~статті 1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей\~524,\~533 - 535\~і\~625 ЦК України\~грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Судове рішення про стягнення таких коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга\~статті 625 ЦК України)/ Частиною 1\~ст. 1077 ЦК України\~визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено\~ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі\~ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно з положеннями\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша\~статті 12 ЦПК України). За змістом ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1\~ст. 76 ЦПК України). У ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1\~ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч. 6\~ст. 81 ЦПК України, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як було встановлено судом, 04 липня 2014 між відповідачем та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви (оферти) № 200058324. У змісту заяви (оферти) № 200058324 від 04 липня 2014 року сторонами не вказано суму кредитного ліміту, який було встановлено на платіжну карту відповідача, не вказано строку дії договору та порядок повернення кредиту. В заяві зазначено, що бажаний кредитний ліміт: 0 грн.,\~\~при цьому, зазначено, що розмір ліміту буде встановлений банком самостійно на підставі відомостей повідомлених відповідачем банку. Також зазначено, що максимальна ставка по ліміту: 58,8 % річних, страховий тариф -1%. У позовній заяві позивач вказував, що відповідач отримав кредит у розмірі 20\~450,00 грн. зі строком користування по 04.07.2019. Відповідач заперечував, що підписував кредитний договір та отримувала грошові кошти від банку. Позивач в своїй позовній заяві вказує, що станом на 21.02.2024 загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 52\~999,91 грн., з яких 17\~595,42 грн. - заборгованість за кредитом\~та 35\~404,49 грн. - заборгованість за відсотками. Водночас, жодних належних доказів на підтвердження наявності суми боргу і його розміру позивачем не надано. Так, позивачем не надано жодного розрахунку заявленої суми заборгованості, з чого було би можливо зробити висновок про наявність заборгованості, її період, чи сплачувались взагалі кошти відповідачем та в яких сумах, за які періоди, в якому розмірі та на які суми боргу нараховувались відсотки за користування кредитом, а також період нарахування 3% річних та інфляційних втрат на зазначену суму заборгованості. Крім того, матеріали справи не містять доказів переуступки прав вимоги. Зі змісту договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський», зокрема з п. 1 договору вбачається, що банк відступив новому кредитору права вимоги банку до позичальників згідно реєстру у Додатку №1 до цього договору. Разом з тим, зазначеного додатку до суду надано не було, а отже право вимоги позивача до відповідача належним чином не підтверджено. Посилання позивача на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі №910/11298/16, як підтвердження того, що ТОВ «Діджи Фінанс» є єдиним та належним кредитором, є необґрунтованими з наступних підстав. Відповідно до ч. 4\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зі змісту рішення, на яке посилається позивач, вбачається, що вказане рішення не підтверджує факт переходу права вимоги від банку до позивача саме за кредитним договором\~\~з [PERSON] . Крім того, оскільки [PERSON] не приймав участі у справі № 910/11298/16, рішення у вказаній справі в силу вимог ч. 4\~ст. 82 ЦПК України\~не є преюдиційним, а отже, позивач має доводити обставини переуступки права вимоги на загальних підставах. В постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року (справа №757/1782/18) вказується, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом.\~\~У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Оскільки в матеріалах справи відсутня заява відповідача про визнання позову, і оскільки саме на позивача в силу положень ст.\~12,\~13 ЦПК України\~покладається доведення обставин, на які він посилається на підтвердження своїх вимог, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс», що має наслідком відмову у їх задоволенні в повному обсязі. Щодо заяви представника відповідача про застосування строків давності у цій справі, суд зазначає наступне. Загальна позовна давність встановлена\~ст.257 ЦК України\~і становить три роки. За змістом ч.2\~ст.259 ЦК України, строк позовної давності може бути збільшений за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно ч.1\~ст.261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Пунктом 11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року\~передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч.1\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В силу ч. 1, 5 ст.\~261, ч. 1,\~3\~ст.\~264 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Частинами 3-5\~ст. 267 ЦК України\~визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11\~Постанови «Про судове рішення» № 14 від 18.12.2009, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. З огляду на те, що позивачем не доведено обставин, з якими пов`язується можливість стягнення на користь позивача заборгованості у заявленому в позові розмірі, підстави для застосування положень ч. 4\~ст. 267 ЦК України\~відсутні. Згідно зі\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed