Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що на праві спільної сумісної власності є власницею 1/2\~ частки квартири [ADDRESS] . Також, власником 1/2 квартири є чоловік позивача, який помер [INFO] . Право власності нами набуте на підставі свідоцтва про право власності, виданого 10 грудня 2001 року Центрально-Міським районним виконавчим комітетом Криворізької міської ради Дніпропетровської області згідно з рішенням Центрально-Міського виконкому Криворізької міської від 21.11.2001 №340. Маючи намір отримати спадок, який залишився після смерті чоловіка, а також здійснити реєстрацію права власності на житло, позивачу стало відомо, що на квартиру [ADDRESS] накладено арешт. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна об`єкта нерухомого майна виявлено обтяження на квартиру [ADDRESS] : - за реєстраційним №12941076 від 03.09.2012 року на підставі постанови про арешт нерухомого майна боржника [PERSON] , [INFO] та оголошення заборони на його відчуження №34074835 від 03.09.2012 року виданої Центрально-Міським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, - за реєстраційним №12941356 від 03.09.2012 року на підставі постанови про арешт нерухомого майна боржника [PERSON] . [INFO] та оголошення заборони на його відчуження № 34074835 від 03.09.2012 року виданої Центрально-Міським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління ЮСТИЦІЇ.\~ 20 вересня 2024 року я звернулася до Центрально-Міського відділу державне виконавчої служби у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про зняття арешту з квартири [ADDRESS] у зв`язку зі смертю боржника, але отримала відмову з підстав того, що виконавче провадження №34074835 перебувало на виконанні у період з 31.08.2012 по 20.12.2012. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить суд зняти арешт з квартири [ADDRESS] , який було накладено в межах виконавчого провадження Центрально-Міським відділом державної виконавчої служби\~ Криворізького міського управління юстиції на підставі постанови про арешт нерухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №34074835 від 03.09.2012, реєстраційний номер обтяження: 12941076 від 03.09.2012, реєстраційний номер 12941356 від 03.09.2012. У судове засідання позивач не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Крім того, в заяві позивач просила суд судовий збір не стягувати з відповідача. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву в якому просила розгляд справи проводити за їх відсутності та судовий збір не стягувати. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за відсутності учасників процесу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [PERSON] , помер [INFO] , підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Довгинцівському та Саксганському районах у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №538 (а.с.9). Як вбачається з цивільної справи №2-2602/11 позов житлово-будівельного кооперативу «Дружба» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з [PERSON] заборгованість по квартплаті та комунальним послугам в розмірі 10181 грн. На підставі рішення видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. 17 грудня 2014 року на адресу суду надійшла постанова про закінчення виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] суми заборгованості, оскільки борг сплачено в повному обсязі. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Як вбачається з листа Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 22.10.2024 №108197 (а.с. 10-12) згідно відомостей спецрозділу Автоматизованої системи виконавчих проваджень, на виконанні у Центрально-Міському відділі ДВС стосовно боржника [PERSON] перебувало виконавче провадження №34074835 з виконання виконавчого листа №2-2602 від 16.03.2012 року виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення 182181,32 грн боргу з [PERSON] на користь комунального Житлово-будівельного кооперативу «Дружба» яке перебувало на виконанні у період з 31.08.2012 по 20.12.2012. Відповідно до п.9.9 «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби. Строки зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень становлять 3 (три) роки, після чого вони підлягають знищенню». Майно належне на праві власності боржнику може бути звільнене з під арешту лише за рішенням відповідного суду. За ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно зі ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Таким чином, арешт накладений на майно порушує спадкові та майнові права позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості законно володіти та розпоряджатися нерухомим майном, враховуючи те, що підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому, право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Частиною 1 статті 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати у справі. Відповідно ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Враховуючи викладе суд дійшов висновку, що судовий збір не підлягає стягненню з відповідача, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій позивача, а саме, у зв`язку з неналежним виконанням чоловіком позивача зобов`язань з оплати комунальних послуг, як наслідок, утворення заборгованості перед комунального Житлово-будівельного кооперативу «Дружба» та її стягнення органами ДВС у примусовому порядку, на що вказує добровільна сплата боргу та погашення заборгованості за виконавчим документом.

Outcome: approved