Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (далі - ТОВ «СВЕА ФІНАНС») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 11 вересня 2019 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування № Z75.24194.005688123. На виконання\~умов вказаного\~вище договору\~АТ «Ідея\~банк» свої\~зобов`язання\~по видачі\~відповідних сум\~кредиту виконало\~повністю,\~проте відповідачка\~виконувала взяті\~на себе\~зобов`язання\~з істотним\~порушенням умов\~договору,\~не здійснила\~своєчасних платежів\~у повному\~обсязі для\~погашення суми\~заборгованості по\~кредиту та\~процентам у\~строк,\~вказаний у\~договорі,\~чим суттєво\~порушила взяті\~на себе\~договірні зобов`язання.\~Поміж тим,\~25\~липня 2023\~року між\~АТ «Ідея\~банк» і\~ТОВ «СВЕА\~ФІНАНС» (попередня\~назва -\~«Росвен Інвест\~Україна»),\~було укладено\~договір факторингу\~№ 01.02-31/23,\~відповідно до\~якого АТ\~«Ідея Банк»\~відступило свої\~права вимоги,\~а ТОВ\~«СВЕА ФІНАНС»\~набуло право\~вимоги за\~первинними договорами,\~в розмірі\~заборгованостей боржників\~перед АТ\~«Ідея банк»,\~визначеними в\~реєстрі боржників,\~у тому\~числі за\~договором №\~Z75.24194.005688123\~від 11\~вересня 2019 року, боржником у якому є\~ [PERSON] . Станом на\~день подання\~позову до\~суду заборгованість\~відповідачки перед\~позивачем становить\~26\~129,54\~грн,\~яка складається\~з:\~10\~247,74\~грн -\~заборгованості за\~основним боргом;\~3\~256,42\~грн -\~заборгованості за\~відсотками;\~12\~625,38\~грн \~заборгованість за\~іншими процентними\~платежами. Зазначену суму заборгованості позивач просить стягнути на свою користь з відповідачки разом із судовими витрати. Ухвалою судді від 20 січня 2025 року провадження у справі відкрито та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін (а.с. 46); 20 березня 2025 року представником відповідачки [PERSON] подана заява про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 74); 27 березня 2025 року представником відповідачки Лишком В.А. подане клопотання про поновлення строку для подання відзиву (а.с. 86), яке ухвалою суду від 11 квітня 2025 року було задоволено (а.с.89). Інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. У судове засідання представник позивача не з`явився, який письмово у позовній заяві просив розглянути справи за його відсутності. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідачки у судове засідання також не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до відзиву на позов, поданого представником відповідачки [PERSON] 27.03.2025 року, останній просить відмовити у задоволенні позову з посиланням на те, що у кредитному договорі, паспорті кредиту, позовній заяві не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, а тому позивачем без належних на те правових підстав нарахована комісія за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 12\~625,38 грн. У паспорті кредиту чітко відображена сума процентів за користування кредитом у розмірі 1\~298,16 грн. Із виписки, наданої позивачем видно, що відповідачкою проведено транзакції за призначенням яких можна від слідкувати часткове погашення заборгованості як за тілом кредиту, так і за процентами по кредиту. Однак часткове погашення боргу не було враховане позивачем при формуванні позовних вимог та подачі позовної заяви. За таких обставин дійсна заборгованість відповідачки за кредитним договором має бути перерахована з урахуванням інтересів останньої. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України\~«Про споживче\~кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 (а.с. 82-85). Відповіді на відзив від позивача не надійшло. За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 11 вересня 2019 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування № Z75.24194.005688123 (а.с. 6). Відповідно до умов договору, предметом договору є сума 12\~100 грн, яка надається на строк 24 місяці під 9.99 % річних, які є змінюваними. \~ \~ \~ \~Дата повернення кредиту 11 вересня 2021 року (п. 1.6. договору). \~ \~ \~ \~Згідно з п. 1.7. договору банк надає позичальнику кредит, а позичальник доручає банку оплатити страховий внесок в сумі 1\~668,97 грн за рахунок кредиту. \~ \~ \~ \~Змінювана процентна ставка визначається як змінна частина ставки в розмірі 9,5%, збільшена на маржу банку в розмірі 0,49 % (п. 1.8 договору). \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 4 договору сторони дійшли згоди, про те, що в Додатку №1, що є невід`ємною частиною договору, зрозуміло та детально викладено детальний розпис складових загальної вартості кредиту та реальної річної відсоткової ставки, графік платежів з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за договором. Додатком до вказаного вище договору є паспорт споживчого кредиту, який також був підписаний між сторонами (а.с. 7). \~ \~ \~ \~Паспорт споживчого кредиту (Додаток № 1 до договору кредиту) передбачає порядок виплати позичальником суми кредиту, процентів за користування кредитом та оплати інших послуг банку, із зазначенням сум платежів та дат їх виплати. Зокрема визначено, що у період з 11 жовтня 2019 року до 11 вересня 2021 року, 11 числа кожного місяця, позичальник має вносити платіж у сумі 884,96 грн (11 вересня 2021 року 884,88 грн). Загальна вартість кредиту 21\~238,96 грн, з яких: сума кредиту 12 100,00 грн; проценти за користування кредитом 1 298,16 грн; інші послуги банку 7 840,80 грн. У зазначеному паспорті споживчого кредиту у графі «платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладання договору, грн» вказано оплату за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,70 % щомісячно від початкової суми кредиту, розмір якої складає 12 100 грн. Відповідно до ордерів-розпоряджень № 1 та №2 про видачу кредиту та про сплату страхового платежу [PERSON] було видано кредит у сумі 12 100,00 грн на підставі договору № Z75.24194.005688123 від 11 вересня 2019 року, з яких позичальник реально отримала кошти в сумі 10\~431,03 грн, а 1\~668,97 грн одразу було перераховано від її імені як страховий платіж (а.с. 8). \~ \~ \~ \~На виконання умов вказаного вище договору АТ «Ідея банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. \~ \~ \~ \~Згідно довідки-розрахунку станом на 25 липня 2023 року за [PERSON] утворилась заборгованість на загальну суму 26\~129,54\~грн,\~яка складається\~з 10\~247,74\~грн -\~заборгованості за\~основним боргом;\~3\~256,42\~грн -\~заборгованості за\~відсотками;\~12\~625,38\~грн \~заборгованість за\~нарахованими та\~несплаченими комісіями (а.с. 13). 25 липня 2023 року між АТ «Ідея банк» і ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва - «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до якого АТ «Ідея Банк» відступило свої права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги за первинними договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед АТ «Ідея банк» (а.с. 15-19). \~ \~ \~ \~Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01.02-31/23 до ТОВ «СВЕА ФІНАНС» перейшло право грошової вимоги у тому числі і щодо заборгованості [PERSON] у розмірі 26\~129,54\~грн за договором № Z75.24194.005688123 (а.с. 26), де зазначено заборгованість за основним боргом 10\~247,74 грн; заборгованість за відсотками 3\~256,42 грн; заборгованість за комісіями 12\~625,38 грн. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525,\~526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону і одностороння відмова від зобов`язання чи зміна його умов не допускається, а\~ст. 1054 ЦК України\~передбачає обов`язок позичальника за кредитним договором повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Норми ст. 625 ЦК України вказують, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) \~ \~ \~ \~Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. \~ \~ \~ \~Відповідачка, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушила вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). \~ \~ \~ \~Положеннями ст. 1077,\~1078 ЦК України\~встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За змістом ст.\~1079\~ЦК\~України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. За приписами\~ст. 1080 ЦК України\~договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Згідно\~ст. 1081 ЦК України\~клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до \~ст. 1082 ЦК України\~боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Відповідно до\~статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. \~ \~ \~ \~Так, розмір заборгованості [PERSON] перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС» за договором кредиту та страхування № Z75.24194.005688123 у частині основного боргу в розмірі 10\~247,74 грн та заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в розмірі 3\~256,42 грн підтверджується розрахунком заборгованості та випискою з 11.09.2019 по 25.07.2023 року, при цьому відповідачка не надала доказів для підтвердження належного виконання нею договірних зобов`язань та свого розрахунку заборгованості у цій частині, у зв`язку з чим суд відхиляє твердження представника відповідачки про необхідність суду перерахувати дійсну заборгованість [PERSON] з урахуванням її інтересів. Стосовно нарахування позивачем заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями у розмірі 12 625,38 грн суд зазначає наступне. Зі змісту п. 1.5 договору вбачається, що банком, на умовах договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, встановлена плата за надання послуг з комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до п. 5 Додатку №1 як «Інші послуги банку», а також комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням коштів на рахунки в Банку, яка сплачується згідно з діючими Тарифами, які розміщені на сайті банку: https://ideabank.ua. Згідно з випискою по рахунку відповідача плата за обслуговування кредиту по договору нараховувалася відповідачу щомісячно. Згідно з графіком, зазначеним у Паспорті споживчого кредиту, нарахування вказаних коштів віднесено до «інших послуг банку». До матеріалів справи позивачем не надано, ні діючого на час виникнення спірних правовідносин договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, ні тарифів на таке обслуговування, що унеможливлює з`ясування юридичної природи, складових та вартості цих нарахувань. Банк у позовній заяві не зазначив переліку послуг, за які нараховувалася плата, та не надав доказів погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а також фактичного надання та отримання відповідачем послуг. У рішенні від\~11.07.2013,\~№ 7-рп/2013\~Конституційний Суд\~України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. 10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим уЗаконі України\~«Про захист\~прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з набуттям чинності\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до п. 4 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно ч. 2 ст.8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України\~«Про споживче\~кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, однак вказаний Закон розмежовує платність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. На виконання вимог пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» Правління Національного\~банку України\~постановою від\~08\~червня 2017\~року №\~49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанова Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Відповідно до ч. 1, 2 ст.11\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 5 ст.\~12\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України\~«Про споживче\~кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору.За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору та фактичного їх отримання відповідачем, то положення пункту 1.5 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.09.2022 у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08.02.2023 у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.11.2022 у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22). Наведені висновки підтримані у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22), де зазначено, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, включення банком до суми заборгованості за договором складової заборгованості за комісією є необґрунтованими з вищевказаних підстав, оскільки встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах. Враховуючи викладене, суд приходить висновку, що оскільки положення договору кредиту та страхування від 11.09.2019\~щодо сплати позичальником на користь кредитодавця щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості, визначеної у позові як заборгованість за «іншими процентними платежами» суперечать положенням ст.\~18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, указана заборгованість у розмірі 12\~625,38 грн стягненню не підлягає. З огляду на це позовні вимоги\~слід задовольнити\~частково та\~стягнутиз\~\~ [PERSON] на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за договором кредиту та страхування № Z75.24194.005688123 від 11 вересня 2019 року у розмірі 13\~504,16 грн, яка складається з 10\~247,74 грн - заборгованості за основним боргом та 3\~256,42 - заборгованості за\~нарахованими та\~несплаченими відсотками. \~ \~ \~ \~На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача, з урахуванням пропорційності до задоволеної частини вимог, слід стягнути 1\~251,90 грн судового збору (2\~422,40 грн - сума сплаченого позивачем судового збору за подання позовної заяви) (а.с. 5) х 51,68 % - задоволено судом вимоги заявленого позову). \~ \~ \~ \~

Outcome: partial