Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

Адвокат Вакуленко Д.О., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обгрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що 12 травня 2022 року Нікопольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) між сторонами було зареєстровано шлюб. Від шлюбу подружжя мають доньку [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюбні відносини припинені з причини різних поглядів на життя, в результаті чого виникали сварки. Після припинення спільного проживання, дитина залишилась проживати з позивачкою по справі, а відповідач як батько дитини участі в її матеріальному утриманні не приймає, хоча має можливість. Тому, на підставі викладеного, представник позивача змушений звернутись до суду та просить стягнути з відповідача в примусовому порядку на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Окрім цього, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн. 00 коп. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2025 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності дост.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.35-36). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.\~ Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.38), своїм правом на подання відзиву не скористався, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надав. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. У відповідності до ч.2\~ст.51 Конституції України\~та\~статті 180 СК України,\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Приписами\~ст.141 СК України\~передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Відповідно до ст.5 Протоколу № 7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(зі змінами, внесеними Протоколом № 11), кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.). Статтею 150 СК України\~ визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманню та матеріальному забезпеченню дітей, а, отже, не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей. Згідно ч.3\~ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1\~ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому розмір аліментів визначається судом з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Відповідно до ст.200 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували цивільному шлюбі (а.с.12). Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.13). У відповідності до матеріалів справи, дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач коштів на утримання дитини добровільно не надає, хоча, має працездатний вік і можливість утримувати доньку. Інших аліментних зобов`язань відповідач також не має. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. З урахуванням всіх обставин справи: матеріального положення сторін; тієї обставини, що, у відповідності з п.1 ст.180 Сімейного кодексу України, обов`язок утримувати дитину є в рівній мірі обов`язком як батька, так і матері, суддя вважає необхідним стягнути аліменти з відповідача у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 % від прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, тим самим задовольнивши позовні вимоги в цій частині в повному обсязі. Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи, представником позивача заявлена вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу в розмірі 5 000 грн. 00 коп. З приводу заявлених вимог, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 133 ЦПК України\~передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до\~ст.137 ЦПК України,\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За правилами ч.8\~ ст.141 ЦПК України,\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду наступні документи: договір про надання правової допомоги від 21 жовтня 2024 року, укладений між [PERSON] та АО «Вакуленко» (а.с.25), та акт прийому-передачі виконаних робіт (а.с.16). При цьому, в частині обгрунтування заявлених вимог представник позивача вказує, що судові витрати, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи, становлять 5\~000 грн. 00 коп. Таким чином, витрати за надану професійну правничу допомогу, які поніс позивач, є реальними, доведеними, тобто, такими, що підтверджені належними доказами, а тому підлягають розподілу, відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України. Однак, суд вважає зазначену суму витрат надмірною, оскільки правова допомога надавалась у «стандартній» справі, обставини якої, мотивація з посиланнями на норми закону, повторюється зі справи в справу і не вимагає від адвоката значних зусиль. Названа «стандартність» зумовлена специфікою організації, якій адвокат надає правову допомогу, а саме: ця організація зосереджена на одних і тих же послугах з одним і тим же стандартизованим алгоритмом юридичних дій. До того ж, розгляд справи проводився у спрощеному провадженні, без проведення судових засідань. На думку суду, розумною сумою витрат на правову допомогу за таких обставин є сума в розмірі 2 500 грн. 00 коп. У стягненні іншої частини витрат на правову допомогу суд відмовляє. Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню, на підставі\~ст.141 ЦПК України, судові витрати в дохід держави в розмірі 1 211 грн. 20 коп. У відповідності до п.1 ч.1\~ст.430 ЦПК України, рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial