Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Ананьївської міської ради, про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з відповідачем по справі перебувала у шлюбі з 28 травня 2021 року. [INFO] у них народився син [PERSON] . З листопада 2022 року вони з відповідачем не проживають разом. За рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 01 грудня 2023 року їх шлюб розірвано. Діти: малолітній [PERSON] , [INFO] , та малолітній [PERSON] , [INFO] , син позивача від першого шлюбу, проживають разом з позивачем за адресою її реєстрації. Позивач зазначає, що з того часу як вони з відповідачем почали проживати окремо, за її згодою батько періодично спілкувався з сином, [PERSON] , брав його вдень до себе за своїм місцем проживання у с. Кохівка Подільського району Одеської області до бабусі [PERSON] .. Спору щодо місця проживання їхнього сина між ними не було, позивач не мала заперечень щодо участі батька у вихованні сина, не перешкоджала їх спілкуванню, однак 04 серпня 2023 року відповідач забрав їхнього спільного сина [PERSON] і до цього часу дитину не повертає, переховує його від позивача, погрожує позивачу та її сім`ї. 15 серпня 2023 року позивач звернулася з відповідною заявою до органів Національної поліції України. До цього часу вона неодноразово намагалася спілкуватися з відповідачем по телефону, просила його повернути дитину, якій на той момент було лише 2 роки. Усе своє життя син постійно був лише з позивачем, вона доглядала і турбувалась про нього. На теперішній час вона нічого про свою дитину не знає, позбавлена інформації щодо його стану здоров`я та розвитку, фактично відповідач викрав дитину та разом зі своєю матір`ю не дають сина навіть побачити. Позивач зазначає, що вони проживають окремо від батька, позивач забезпечена житлом, забезпечує дитині фізичний, емоційний, особистісний, інтелектуальний розвиток та просто надає материнську любов та турботу. Також з відповідною заявою позивач зверталася до органів опіки та піклування щодо повернення їй сина, однак їй надано лист про необхідність звернення до суду. Позивач вказує, що батько дитини служить у ЗСУ. З ким перебуває дитина позивача за його відсутності, позивачу невідомо, ймовірно з бабусею, матір`ю відповідача [PERSON] , яка також не йде на контакт з позивачем, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду і просить у відповідності із ст.162 СК України постановити рішення про відібрання малолітнього сина в батька та повернути його за попереднім місцем проживання з матір`ю. Ухвалою від 21 червня 2024 року було відкрито провадження у справі та вирішено питання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 14 серпня 2024 року. Зокрема, в ухвалі про відкриття провадження у справі відповідачам було роз`яснено про їх процесуальні права передбачені ч.8 ст.178 та ст.193 ЦПК України, а саме про право на подання відзиву на позовну заяву та пред`явлення зустрічного позову. Крім того, було роз`яснено в ухвалі про відкриття провадження у справі третім особами, що у відповідності до положень статті 181 ЦПК України вони мають право подати письмові пояснення щодо позову або відзиву, у строк визначений відповідачу для подання відзиву. 31 липня 2024 року до початку підготовчого судового засідання від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог та залишити дитину у нього, встановивши їй місце проживання у нього, витребувати від позивача звіт про використання позивачем отриманих протягом 2022-2023 років коштів щодо того, чи дійсно вони витрачались саме на утримання дитини, а також допитати в якості свідка [PERSON] .. В обґрунтування своїх доводів відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що вони з позивачем дійсно перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 травня 2021 року і відповідач дійсно є батьком цієї дитини, та вони проживали спільно з позивачем до листопада 2022 року. Шлюб було розірвано в судовому порядку по ініціативі позивача. Бажаючи приймати участь у вихованні дитини та спілкуватися з нею відповідач відвідував позивача за її місцем проживання і згодом впевнився, що вона неналежно виконує свої материнські обов`язки, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями і часто залишає дитину одну вдома ставлячи під загрозу її життя. Вона часто приводить додому малознайомих чоловіків та вживає з ними спиртні напої в присутності дитини, залишає чужих чоловіків у себе вдома, а тому відповідач вирішив забрати дитину до себе. Відповідач зазначає, що дитину він не викрадав, а забрав її для спілкування, але не повернув її, позивача поставив до відома про це. Проти її спілкування з дитиною він не заперечував і не заперечує, але позивач лише один раз відвідала дитину в присутності представника органу опіки та піклування [PERSON] .. При спілкуванні з нею дитина вела себе неспокійно і плакала. До кінця березня 2023 року, не знаючи про аморальну поведінку позивача, відповідач фінансував її і за період з 02 січня 2022 року до 20 березня 2023 року перерахував їй 245585 гривень. Після цього він ще передавав позивачу для дитини куплене необхідне, а впевнившись в такій поведінці позивача, перестав це робити. Саме тоді, коли він перестав її фінансувати, вона спочатку звернулася до суду з позовом про стягнення з нього аліментів і суд задовольнив її позов своїм рішенням від 05 квітня 2023 року, а потім вона саме з метою отримання аліментів ініціювала цей позов щодо відібрання дитини від нього, адже вона інакше не мала права отримувати аліменти. Відповідач вказує, що всі 245 тисяч гривень позивач витратила не на потреби дитини, а на спиртне та чоловіків. Вона навіть коляски для дитини не придбала, а попередню коляску, котру відповідач купляв, віддала, як зламану. Він дитину не викрадав, а лише з відома позивача взяв її для спілкування і не повернув зважаючи на викладені вище обставини. Фактично предметом спору за даним позовом є спір щодо місця проживання дитини, а не про її відібрання від одного з батьків. Позивач не має самостійного доходу, ніде не працює, зловживає алкогольними напоями та веде аморальний спосіб життя, проживала і проживає на кошти, котрі протягом 2022 - 2023 років він щомісячно їй перераховував. Дитина знаходилась у відповідача, а позивач на свої потреби, пов`язані з витратами на придбання спиртних напоїв, на утримання сторонніх чоловіків, котрі періодично проживали в її квартирі. Цей факт може підтвердити свідок [PERSON] , котра працювала продавцем в магазині, розташованому поряд з місцем проживання дитини, і їй відомо і вона сама бачила, що позивач з чужими чоловіками в нетверезому стані разом з дитиною приходила до магазину за спиртним, а коли свідок йшла після роботи додому, то постійно чула з вікон позивача п`яні крики і шум. Така її поведінка явно шкодить утриманню та вихованню дитини. Враховуючи наявність законних прав батька щодо дитини, те, що відповідач забрав дитину від позивача, не є викраденням, тобто не є протиправним вчинком. Відповідач забрав дитину від позивача у зв`язку з її протиправною поведінкою, котра шкодить інтересам дитини. Він взяв дитину з відома позивача, але не викрав її і не повернув її тому, що це б істотно шкодило б інтересам самої дитини. Знаходження дитини у позивача створювало реальну небезпеку для самої дитини. Відповідач зазначає, що він має самостійний дохід, матеріально забезпечений, має місце проживання та мешкає разом зі своєю матір`ю в їхньому родинному будинку в селі Кохівка. В утриманні дитини йому надає допомогу його мати [PERSON] , яка має власне житло, веде домашнє господарство та дохід від нього, має досвід в утриманні та вихованні дітей, виростила та виховала відповідача і ще семеро дітей. Все наведене є на користь дитини. Органом опіки та піклування проводилось обстеження їхніх житлово-побутових умов і вони є нормальними для дитини. Відповідач зазначає, що він не заперечує проти участі позивача у вихованні їхньої дитини. Проти слідкування її з дитиною в його присутності за умови її тверезості та відповідної соціальної поведінки. При необхідності умови цієї участі можуть бути встановлені судом за її заявою (а.с.78-81). В підтвердження доводів у відзиві на позовну заяву відповідач до відзиву додав квитанції про перерахування особистих коштів на рахунок позивача (82-103), а також створений в довільній формі рукописний «Реєстр перерахованих сум платежів на рахунок позивача» (а.с.105-107), довідку старости Кохівського старостинського округу Ананьївської міської територіальної громади №180 від 30 липня 2024 року, відповідно до якої відповідач [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] , фактично проживає без реєстрації в [ADDRESS] (а.с.108). 10 грудня 2024 року було проведено чергове підготовче судове засідання. Позивач та її представник адвокат Юраш І.О., яка діє на підставі ордеру серії ВН №1309052 від 05 грудня 2023 року, в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, просили закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в підготовчому судовому засіданні підтримали подану відповідачем [PERSON] до початку судового засідання заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із зайнятістю його представника адвоката Опалько О.М. в іншій справі в Любашівському районному суді Одеської області. При цьому відповідачем [PERSON] не було надано суду доказів наявності в нього представника, укладеного з адвокатом договору про надання правничої допомоги, доручення про надання йому безоплатної правничої допомоги, тощо, а тому судом було оголошено перерву тривалістю 10 хвилин для надання відповідачу можливості надати суду такі докази, а також докази неможливості явки його представника в підготовче судове засідання 10 грудня 2024 року, оскільки підготовче судове засідання неодноразово відкладалось, зокрема, за заявою відповідача [PERSON] про відкладення підготовчого судового засідання, призначеного на 24 жовтня 2024 року та надання йому часу для вирішення питання щодо представництва його інтересів в суді адвокатом та укладення договору про надання правничої допомоги. Після перерви відповідачі в судове засідання не повернулись та причин неявки не повідомили, а тому судом було поставлено на обговорення питання про можливість проведення підготовчого судового засідання у їх відсутність. Позивач та її представник зазначили про можливість проведення підготовчого судового засідання у відсутність відповідачів, оскільки справа знаходиться на розгляді суду тривалий час та підготовче судове засідання неодноразово відкладалось за клопотанням відповідача, доказів наявності у відповідачів представника та поважності причини неможливості його явки в судове засідання відповідачами не надано, а тому вважають за необхідне провести підготовче судове засідання у відсутність відповідачів та призначити справу до розгляду по суті. Представник третьої особи підтримав думку позивача та її представника, оскільки дана справа стосується інтересів малолітньої дитини, дитина знаходиться у відповідачів без законних на його думку підстав, справа тривалий час перебуває в суді на стадії підготовчого судового провадження, а тому вважає за можливе провести підготовче судове засідання та призначити справу до розгляду по суті. В подальшому, враховуючи наведене, 10 грудня 2024 головуючою суддею у справі після виконання всіх завдань, визначених в ст.189 ЦПК України було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні 14 січня 2025 року під час розгляду справи позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, пояснила, що відповідач в серпні 2023 року в черговий раз прийшов поспілкуватися з дитиною і забрав її. Позивач приїжджала з представниками органу опіки та піклування до місця проживання відповідачів, однак відповідач [PERSON] навіть не пустила їх в будинок. За даних обставин позивач звернулася до поліції, однак позитивного результату досягнуто так і не було, а тому позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Позивач в судовому засіданні 14 січня 2025 року пояснила, що дитина проживала з позивачем після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. В подальшому позивач зверталась до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини. Відповідач навідував дитину, коли приїжджав у відпусту під час служби у ЗСУ. Потім він вирішив забрати дитину, прийшов додому, попросив взяти сина в с. Кохівка, почав погрожувати, що викличе поліцію, але все ж забрав дитину силою та на таксі поїхав. Після цього відповідач дитину так і не повернув. Позивач навіть приїжджала до них з представником органу опіки та піклування, однак їх не пустили у будинок. З того часу дитина проживає з відповідачем, вона з того часу жодного разу не бачила сина. Також позивач зазначила, що наявне рішення суду про визначення місця проживання дитини з нею, а тому вона 25 жовтня 2024 року зверталась з заявою про невиконання рішення суду. Відповідач в судове засідання, призначене на 14 січня 2025 року не з`явився, причину неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту АТ «Укрпошта» (а.с.168). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 14 січня 2025 року заявила, що позовні вимоги не визнає та пояснила, що дитина слабка, хворіє. Зазначила, що позивач не приїздить до дитини. Дитина перебуває у них з 04 серпня 2023 року. Коли відповідач [PERSON] забрав сина до себе, останньому було 2 роки. Тоді вони помітили, що дитина замкнута та не розмовляла у своєму дворічному віці. Відповідач зазначила, що вона з онуком їздила у центральну обласну лікарню в м. Одеса в 2023 році. Також надала для долучення до матеріалів справи копію медичної карти амбулаторного хворого на малолітнього [PERSON] , [INFO] , з відповідними медичними записами, вивчити зміст яких відсутня можливість у зв`язку з нерозбірливим почерком, яким вони виконані; копію висновку ехоенцефалографії від 18 грудня 2023 року, складеного КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» ООР, відповідно до якого у [PERSON] , 28 травня 2021 року виявлено розширення третього шлуночка, розширення бокових шлуночків мозку, а саме, правого, гіпертензіонно-лікворний синдром, а також результати ЕЕГ №783 від 18 грудня 2023 року (а.с.169-171). Відповідач також заявила, що не віддасть дитину позивачу, поки дитина не пройде обстеження, яке панує пройти з дитиною. Позивач жодного разу не приїздила до дитини за весь час, який дитина знаходиться у них. Відповідача зараз немає, він проходить службу у лавах ЗСУ. Відповідач пояснила, що хоч у неї немає доказів, але вона стверджує, що позивач зловживає спиртними напоями, водить до себе незнайомих чоловіків. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд при ухваленні рішення врахувати висновок органу опіки та піклування Ананьївської міської ради про відібрання дитини та повернення її за місцем проживання матері [PERSON] .. Також просив врахувати, що наявне рішення суду про визначення місця проживання дитини з матір`ю Стойка НМ.. Також в судовому засіданні 14 січня 2025 року були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , про допит яких судом було задоволено клопотання представника позивача. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивача знає з дитинства, проживає з позивачем по сусідству. Знає, що позивач вийшла заміж, бачила її чоловіка відповідача по справі. Про позивача нічого поганого сказати не може. Щодня бачила позивача з дітьми, діти доглянуті, щодня мати з ними ходили на прогулянку. Свідок зазначила, що щодня бачить позивача, не бачила, щоб остання вживала алкоголь. Відповідача бачила пару разів на вулиці, вони удвох ходили з дитиною. Позивач хороша мати. Про те, що дитину забрав батько, їй сказали, сама вона цього не бачила. Свідок також пояснила, що не знає, як довго позивач та відповідач прожили разом. Вона достатньо довгий час ходить до позивача у гості, однак відповідача не бачила там жодного разу. Вона і зараз буває у позивача і там завжди порядок, є окрема кімната для дітей. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю позивача. Пояснила, що відповідач зраджував позивача. Коли дитині був один рік, він забрав позивача з дитиною та відвіз їх у село. Там були накриті столи, в одному кінці столу сиділа позивач, у іншому відповідач з жінкою. Вона не могла зрозуміти, що відбувається, а виявилось, що то була нова цивільна дружина відповідача. У шлюбі позивач та відповідач прожили близько двох років. Свідок зазначила, що позивач та відповідач жили у її квартирі разом з нею. В період, коли вони одружились, відповідач вже проходив військову службу за контрактом та рідко приїздив, приблизно раз на півроку. До цього відповідач забирав дитину на день-два, потім повертав. В черговий раз він приїхав і сказав, що візьме дитину, на що вона відповіла йому, що не треба дитину брати, але він забрав дитину силою та поїхав. Коли вона з позивачем приїхала до відповідача разом з представником органу опіки та піклування, то їх не пустили у будинок. Свідок зазначила, що у дитини на ручці гемангіома, з якою він народився, а тому за рекомендацією лікарня необхідно було раз на півроку проходити обстеження. Свідок пояснила, що вони звертались до поліції та служби у справах дітей, однак ніхто їм допомоги в даній ситуації не зміг та рекомендували звернутись до суду. Свідок [PERSON] , про допит якої судом було задоволено клопотання відповідача у відзиві на позовну заяву, в судове засідання не з`явилась, причину неявки не повідомила, хоча відповідно до ч.8 ст.128 ЦПК України про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, що підтверджується конвертом, який повернувся до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.212). При цьому відповідачами зі свого боку явка вказаного свідка до суду забезпечена не була, а тому вказаний свідок судом допитаний не був через неможливість проведення її допиту з зазначених вище підстав. 22 січня 2025 року та 10 березня 2025 року до суду надійшли клопотання відповідача [PERSON] про долучення до матеріалів справи доказів та допит свідка [PERSON] , однак вказані клопотання надійшли до суду вже після закриття підготовчого провадження, під час розгляду справи по суті, при цьому в клопотаннях відповідач не ставила питання про поновлення їй строку подання доказів, не вказала причини пропуску визначеного законом строку для подання доказів/звернення до суду з даними клопотаннями, не обґрунтувала неможливість їх подання у передбачений законом строк з причин, що не залежали від неї, а тому судом вказані клопотання залишені без задоволення. В подальшому розгляд справи з різних процесуальних причин неодноразово відкладався на інші дати. В чергове судове засідання, призначене на 05 травня 2025 року сторони не з`явились. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, однак представник позивача подала письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити у відсутність позивача та її представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити (а.с.215). Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, які повернулись до суду (а.с.213-214). Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, однак до початку судового засідання подав письмове клопотання, в якому просить судове засідання, призначене на 05 травня 2025 року, провести без участі представника органу опіки та піклування, наданий висновок органу опіки та піклування Ананьївської міської ради підтримує в повному обсязі (а.с.216). Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення всіх учасників процесу, враховуючи заяву представника позивача, клопотання представника третьої особи, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін по справі. Враховуючи те, що сторони по справі в судове засідання не з`явилися, а розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи, врахувавши пояснення позивача та її представника, представника третьої особи, відповідачів, висновок орану опіки та піклування Ананьївської міської ради про відбирання дитини та повернення її за місцем проживання матері, взявши до уваги неявку належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи відповідачів у судове засідання 05 травня 2025 року, відзив на позовну заяву, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Так, при розгляді справи встановлено: Позивачем у справі є [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України № [NUMBER] , виданого 31 травня 2021 року органом 5123 (а.с.16), копією довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої 14 червня 2021 року Відділом надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради за №654 (а.с.11). Відповідачами у справі є: [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України № [NUMBER] , виданого 02 січня 2020 року органом 5138 (а.с.12), довідкою №02-20/11/05-762 від 29 квітня 2024 року, виданою Центром надання адміністративних послуг Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області (а.с.64), копією листа Ананьївської міської ради від 13 вересня 2023 року №04-36/2271 (а.с.6); [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади, виданим 03 квітня 2024 року Відділом надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради за №959 (а.с.62), копією довідки про реєстрацію місця проживання, виданої 11 грудня 2023 року Відділом надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради за №2259 (а.с.7). Відповідно до копії довідки про склад сім`ї, виданої 24 серпня 2023 року Ананьївською міською радою за №996, позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , до складу її сім`ї входять: чоловік [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Згідно копії довідки Ананьївської міської ради №1054 від 27 жовтня 2022 року, за адресою реєстрації позивача [PERSON] спільно з нею проживає та перебуває на її утриманні син [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Представник позивача адвокат Юраш І.О., зверталась до начальника Подільського РУП ГУНП в Одеській області із запитом №136 від 04 грудня 2023 року щодо надання інформації про те, на якій стадії знаходиться заява [PERSON] від 08 листопада 2023 року щодо фактичного викрадення у позивача відповідачем їхнього спільного сина [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Згідно листа СПД №1 ВП №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області від 08 вересня 2023 року №66.3.1/5634 позивачу [PERSON] повідомлено, що її повідомлення, яке надійшло до СПД №1 ВП №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області, було зареєстровано до ЄО №1819 від 15 серпня 2023 року. Також до вказаного сектору 30 серпня 2023 року надійшло аналогічне повідомлення, яке було зареєстровано до ЄО за №1966 від 30 серпня 2023 року. У зазначеному листі позивачу рекомендовано звернутися в приватному порядку до суду для вирішення цивільно-правових відносин, які виникли між позивачем та відповідачем (а.с.13). В матеріалах справи також міститься копія заяви позивача на ім`я начальника СПД №1 ВП №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області від 08 листопада 2023 року щодо фактичного викрадення у неї відповідачем їхнього спільного сина [PERSON] , [INFO] (а.с.14). На запит адвоката Юраш І.О. №102 СПД №1 ВП №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області надано відповідь за №66.3.1-6313 від 18 жовтня 2023 року про те, що заява [PERSON] про кримінальне правопорушення зареєстрована в ЄО за №1819 15 серпня 2023 року та вказану заяву було розглянуто та надано відповідь у визначений законом строк, яку направлено за вих. №66.3.1/5634 від 08 вересня 2023 року, де [PERSON] було рекомендовано звернутися у приватному порядку для вирішення питання по суті, так як між нею та чоловіком виникли цивільно-правові відносини (а.с.15). Позивач 08 листопада 2023 року зверталась до органу опіки та піклування Ананьївської міської ради з письмовою заявою про вирішення питання щодо негайного відібрання її малолітнього сина [PERSON] у відповідача (а.с.19-20). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області, позивач є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.21). У відповідь на заяву позивача від 08 листопада 2023 року Службою у справах дітей Ананьївської міської ради надано лист №С-385 від 23 листопада 2023 року, в якому з відповідними посиланнями на норми діючого законодавства України позивачу рекомендовано з метою вирішення питання відібрання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у відповідача, звернутися до суду, зазначивши, що самовільне без згоди матері дитини тримання бабусею онука за своїм місцем мешкання є незаконним та порушує права матері як законного представника дитини (а.с.23). В матеріалах справи також міститься копія талону-повідомлення єдиного обліку №1819 про прийняття і реєстрацію в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналі єдиного обліку) СПД №1 (м. Ананьїв) ВП №1 (смт. Любашівка) Подільського РУП ГУНП в Одеській області заяви позивача про те, що відповідач забрав у позивача їхнього спільного сина [PERSON] , [INFO] (а.с.24). До позовної заяви додана копія постанови державного виконавця відділу Савранського ВДВС у Подільському районі Одеської області ПМУ МЮ (м. Одеса) від 10 серпня 2023 року, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні №72449617 з виконання виконавчого листа №491/1005/22 від 11 липня 2023 року про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] (а.с.26), а також розрахунок заборгованості від 10 серпня 2023 року, відповідно до якого за період з 14 листопада 2022 року по 01 серпня 2023 року з відповідача підлягає стягненню заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 188773 гривні 78 копійок (а.с.27). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 28 травня 2021 року Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ПМУ МЮ (м. Одеса), відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] 28 травня 2021 року зареєстрували шлюб, після чого позивачу було присвоєно прізвище чоловіка « [PERSON] », актовий запис №28 від 28 травня 2021 року (а.с.28). В матеріалах справи також міститься копія постанови державного виконавця відділу Савранського ВДВС у Подільському районі Одеської області ПМУ МЮ (м. Одеса) від 08 серпня 2023 року, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні №72456813 з виконання виконавчого листа №491/1005/22 від 11 липня 2023 року про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання, починаючи з 14 листопада 2022 року, і до досягнення [PERSON] , [INFO] , трирічного віку (а.с.32), а також розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 05 серпня 2023 року, відповідно до якого за період з листопада 2022 року по серпень 2023 року з відповідача підлягає стягненню заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 17111 гривень 66 копійок (а.с.33). Заочним рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 01 грудня 2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено та шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с.34). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18 червня 2021 року Ананьївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області ПМУ МЮ (м. Одеса) позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.35). Відповідно до копії акту обстеження умов проживання 14 грудня 2023 року здійснено обстеження житлово-побутових умов проживання позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та за результатами обстеження встановлено, що умови проживання задовільні, відповідають санітарно-побутовим нормам, в кімнатах чисто, тепло, облаштовано необхідними меблями та побутовою технікою, на підлозі килимове покриття, ванна кімната після капітального ремонту. Для проживання дитини мати створила всі необхідні умови. За вказаною адресою проживають позивач та її син [PERSON] , [INFO] (а.с.116-117). Заочним рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 17 квітня 2024 року позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа служба у справах дітей Ананьївської міської ради, про визначення місця проживання дитини задоволено повністю та визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , біля його матері [PERSON] за місцем її проживання, рішення набуло законної сили 20 травня 2024 року (а.с.118-119). Рішенням виконавчого комітету Ананьївської міської ради №268 від 19 вересня 2024 року затверджено висновок органу опіки та піклування Ананьївської міської ради про відібрання дитини та повернення її за місцем проживання матері [PERSON] (а.с.124), та відповідно до затвердженого вказаним рішенням висновку, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Ананьївської міської ради від 27 серпня 2024 року ,виконавчий комітет Ананьївської міської ради, як орган опіки та піклування вважає за доцільне відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] , та повернення його за місцем проживання матері [PERSON] .. Вказаний висновок обґрунтовується тим, що на теперішній час, малолітній [PERSON] , [INFO] , без згоди матері [PERSON] з серпня 2023 року проживає у сім`ї бабусі [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . 21 березня 2024 року відбулось засідання виконавчого комітету Ананьївської міської ради, яким було прийнято рішення №92 «Про затвердження висновку служби у справах дітей Ананьївської міської ради про вирішення спору між батьками щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] », яким за доцільне визначено місце проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю, [PERSON] за місцем її проживання. Любашівським районним судом Одеської області прийнято заочне рішення від 17 квітня 2024 року, справа №507/2327/23, яким позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини задоволено повністю та визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , біля його матері [PERSON] за місцем її проживання. Заочне рішення вступило в законну силу 20 травня 2024 року, але на теперішній час, малолітній [PERSON] матері повернутий не був. На початку серпня 2024 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву про відібрання спільної дитини, [PERSON] , [INFO] , згідно якого [PERSON] проти відібрання у нього сина та передачі його матері [PERSON] , пояснюючи це неналежним виконанням [PERSON] своїх материнських обов`язків, її аморальним способом життя, зловживанням спиртними напоями, залишенням дитини вдома самої, ставлячи під загрозу її життя. Спільною комісією у складі представників служби у справах дітей Ананьївської міської ради та Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг Ананьївської міської ради» 23 серпня 2024 року було здійснено обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] за адресою її проживання: [ADDRESS] . За результатами обстеження встановлено, що за адресою: [ADDRESS] проживають: мати [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] . Зі слів [PERSON] її менший син [PERSON] , [INFO] , із серпня 2023 року і по теперішній час проживає у матері колишнього чоловіка [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Комісією встановлено, що умови проживання задовільні, в кімнатах чисто та охайно. Двокімнатна квартира облаштована необхідними меблями та живим куточком з папугами. Зі слів [PERSON] заборгованості по сплаті за комунальні послуги не має. [PERSON] зі старшим сином [PERSON] , [INFO] , проживають в одній кімнаті, в якій створені належні умови для проживання, виховання та навчання дитини. В наявності запаси продуктів харчування. Під час бесіди [PERSON] підтвердила бажання повернути свого малолітнього сина [PERSON] .. Також попередньо було обстежено умови проживання малолітнього [PERSON] , за місцем його проживання у бабусі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За результатами обстеження умови проживання визнані задовільними. Для малолітнього [PERSON] створені комфортні умови проживання, але тривала відсутність матері в житті дитини призвела до того, що [PERSON] почав називати бабусю «мамою». Дана ситуація може мати значні психологічні наслідки для дитини такого віку, такі, як: порушення прикріплення: дитина в цьому віці активно формує свої взаємини з близькими людьми, особливо зі своєю рідною матір`ю. Якщо вона проживає з бабусею і вважає її мамою, це може призвести до порушень у формуванні здорового емоційного прикріплення до рідної матері; психологічна змішаність: дитина може відчувати психологічну змішаність, не розуміючи, хто є її справжньою матір`ю і це може викликати плутання у її уявленні про власну ідентичність; емоційна нестабільність: дитина може відчувати емоційну нестабільність через відсутність стабільної та постійної (консистентної) присутності рідної матері і це може вплинути на її емоційний стан та поведінку, адже наявність консистентності допомагає створити відчуття безпеки, надійності та стабільності для дитини, що сприяє її здоровому розвитку та добробуту; \~ \~ \~ \~соціальна адаптація: дитина може зіткнутися з труднощами у соціальній адаптації через відмінності у вихованні та стандартах поведінки між бабусею та рідною матір`ю; розвиток відносин з рідною матір`ю: подальший розвиток відносин з рідною матір`ю може бути складним через відсутність або обмежений контакт у ранньому віці. Потреба дитини проживати разом з батьками, а не з іншими родичами є природною. Ні баба, ні дід, найчастіше не здатні забезпечити того середовища, яке створюють батько і мати. Тому батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитини проживала з ними. 27 серпня 2024 року відбулося засідання Комісії з питань захисту прав дитини Ананьївської міської ради з розглядом питання щодо розгляду ухвали Ананьївського районного суду Одеської області від 21 червня 2024 року про відкриття провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання. Присутня на засіданні [PERSON] повідомила, що останній раз бачила свого сина у вересні 2023 року оскільки ні батько дитини [PERSON] , ні бабуся [PERSON] не дають можливості бачитися із малолітнім сином [PERSON] , а самовільно приїздити до дитини вона боїться тому, що родина колишнього чоловіка [PERSON] ставиться до неї агресивно. На питання членів комісії чому мати дитини [PERSON] не звернулась до виконавчої служби щодо виконання рішення суду, яким визначено місце проживання дитини, [PERSON] відповіла, що не знала про те, що потрібно звертатися до виконавчої служби, а адвокат також про це її не повідомила. Присутній на засіданні [PERSON] повідомив, що на теперішній час він звільнений з військової служби, а тому не збирається повертати сина матері, оскільки, з його слів, [PERSON] веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, часто залишала дитину вдома саму, але підтвердити це документально він не може. Бабуся дитини [PERSON] у телефонному режимі була запрошена на комісію, але на засідання не з`явилась. За результатами розгляду питання, комісія з питань захисту прав дитини Ананьївської міської ради одноголосно вирішила вважати за доцільне відібрання малолітнього [PERSON] та повернення його за місцем проживання матері [PERSON] (а.с.124-128). Відповідно до довідки КНП «Ананьївська багатопрофільна міська лікарня Ананьївської міської ради» №47 від 24 вересня 2024 року позивач [PERSON] на обліку в наркологічному кабінеті не знаходиться і в минулому не знаходилась (а.с.137). Відповідно до копії листа т.в.о. начальника штабу заступника командира військової частини [NUMBER] №0666/116/4893 від 28 листопада 2024 року, наданого на адвокатський запит представника позивача, з 19 лютого 2024 року солдат [PERSON] обліковується як особа, яка самовільно залишила військову частину, військова служба призупинена (а.с.152), що підтверджується копією витягу з наказу командира в.ч. [NUMBER] від 20 лютого 2024 року №57 (а.с.152 зворотній бік). Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч.1 ст.5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, при розгляді цивільних справ керується принципом верховенства прав, розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, що передбачено частиною 1, 2 та 4 статті 10 ЦПК України. Згідно з вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України обов`язок доведення тих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим ЦПК України, покладається на кожну із сторін. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Змістом ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина\~має право\~на рівень\~життя,\~достатній для\~її фізичного,\~інтелектуального,\~морального,\~культурного,\~духовного і\~соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом положень ч.ч.7,8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Системний аналіз вказаної норми у контексті наявності спору батьків щодо місця проживання дитини дозволяє дійти висновку, що положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання. Аналогічний правовий висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19). Частиною 1 ст.162 СК України визначено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Відібрання дитини у контексті ст.162 СК України це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку потрібно виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати, проте з урахуванням права кожного з батьків та добросовісної поведінки батьків задля дотримання прав дитини та кожного з них. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.. Частиною 1 ст.6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.6 СК України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Частиною 1 ст.170 СК України передбачено ряд підстав за яких діти можуть бути відібрані від батьків або одного з них, це випадки, передбачені пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також інші випадки, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Суд враховує той факт, що примусова зміна способу життя, місця проживання та складу сім`ї призвели до негативних наслідків для малолітнього [PERSON] , що відображено в висновку органу опіки та піклування Ананьївської міської ради, зокрема, у висновку зазначається, що малолітній [PERSON] вважає свою бабусю мамою, що в свою чергу вказує на те, що світогляд та сприйняття ним сім`ї викривились, та суд погоджується з висновком органу опіки та піклування в тому, що це може призвести до порушень у формуванні здорового емоційного прикріплення до рідної матері, дитина може відчувати психологічну змішаність, не розуміючи, хто є її справжньою матір`ю і це може викликати плутання у її уявленні про власну ідентичність, дитина може відчувати емоційну нестабільність через відсутність стабільної та постійної (консистентної) присутності рідної матері і це може вплинути на її емоційний стан та поведінку, адже наявність консистентності допомагає створити відчуття безпеки, надійності та стабільності для дитини, що сприяє її здоровому розвитку та добробуту, дитина може зіткнутися з труднощами у соціальній адаптації через відмінності у вихованні та стандартах поведінки між бабусею та рідною матір`ю, подальший розвиток відносин з рідною матір`ю може бути складним через відсутність або обмежений контакт у ранньому віці. Потреба дитини проживати разом з батьками, а не з іншими родичами є природною. Зазначене відповідає положенням статті 9 «Конвенції про права дитини», прийнятої державами учасницями Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1989 року та ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, якою визначено, що держави-учасниці конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Судом встановлено, що позивач та відповідач з листопада 2022 року разом не проживають, а 01 грудня 2023 року шлюб між ними розірвано за рішенням суду, також рішенням суду від 17 квітня 2024 року визначено місце проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю за зареєстрованим місцем її проживання за адресою: [ADDRESS] , та дитина проживала разом з матір`ю до моменту її відібрання відповідачем у позивача. Вказане заочне рішення суду, яким визначено місце проживання дитини з матір`ю не скасоване, в апеляційному порядку не оскаржено та набрало законної сили. Частиною 4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини проживання малолітньої дитини з матір`ю [PERSON] встановлені наведеним вище судовим рішенням, що набрало законної сили, та не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Також згідно наявних в матеріалах справи доказів з відповідача стягуються аліменти на користь позивача на утримання [PERSON] , а також їхнього спільного малолітнього сина [PERSON] , що не заперечується відповідачем, та матеріали справи свідчать про те, що у відповідача наявна заборгованість зі сплати вказаних аліментів. Суд бере до уваги, що сторонами визнаються та не заперечуються обставини, що відповідач [PERSON] відібрав дитину у позивача [PERSON] без її згоди за адресою проживання останньої та змінив місце проживання малолітнього сина [PERSON] за місцем свого проживання. Суд звертає увагу, що у ст.162 СК України встановлена презумпція правомірності поведінки того з батьків, з ким проживала дитина. Якщо інший з батьків вважає такі умови непридатними для дитини, то способом захисту прав дитини є пред`явлення позову про зміну місця проживання малолітньої особи, а не самовільна зміна її місця проживання чи викрадення. Якщо відповідач доведе, що той, з ким проживала дитина, жорстоко поводився з нею, експлуатував дитину, тримав дитину в умовах, небезпечних для її життя та здоров`я, у позові повинно бути відмовлено. Дитина не може бути повернута, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я. При цьому, окрім доводів відповідача у відзиві на позовну заяву щодо неналежної поведінки позивача відносно свого малолітнього сина [PERSON] та способу її життя, матеріали справи не містять доказів того, що повернення дитини за місцем проживання матері створює загрозу життю та здоров`ю дитини або негативно впливатиме на її розвиток. Таким чином відповідачем не доведено тих обставин, за яких він відібрав дитину у позивача та відмовляється її повертати за місцем проживання матері, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування доводів у відзиві на позовну заяву, також відповідачем [PERSON] не доведено ті обставини, про які вона зазначала в ході судових засідань під час розгляду справи. Правові підстави для самочинної зміни місця проживання дитини, визначеного рішенням суду, у відповідачів відсутні. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц зроблено висновок, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У постанові від 29 травня 2019 року у справі №357/17852/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що відповідно до статті 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала. Положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання, і не можуть застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки місце проживання неповнолітнього … було визначено судом саме з відповідачкою. Зазначене узгоджується також з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 грудня 2021 року у справі № 493/1516/20-ц. Суд дійшов висновку, що відповідачі змінили місце проживання малолітньої дитини без згоди її матері, позивача у справі, чим порушили права дитини щодо місця її проживання, тому вважає необхідним задовольнити позовні вимоги [PERSON] про відібрання дитини від відповідачів [PERSON] та [PERSON] та повернення її матері. Відповідно до п.5 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала, допускається до негайного виконання. Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивачем було сплачено судовий збір за подання вказаного позову в розмірі 1211 гривень 20 копійок, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, суд вважає за необхідне судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору, покласти на відповідачів солідарно. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідачів слід стягнути солідарно судовий збір на користь позивача у сумі 1211 гривень 20 копійок. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача понесених позивачем судових витрат з надання професійної правничої допомоги, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що в підтвердження витрат з надання професійної правничої допомоги позивачем до позовної заяви додано копію договору про надання правничої допомоги від 18 серпня 2023 року та попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесла позивач у зв`язку зі зверненням до суду з даним позовом, відповідно до якого такі витрати позивача складають 5000 гривень 00 копійок. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст.134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У відповідності до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 ст.137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі. Як було зазначено вище, до позовної заяви позивачем додано копію договору про надання правничої допомоги від 18 серпня 2023 року та попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесла позивач у зв`язку зі зверненням до суду з даним позовом, відповідно до якого витрати позивача за отримання професійної правничої допомоги складають 5000 гривень 00 копійок. При цьому вказаний вище договір не містить відомостей про те, що його сторони погодили відповідну суму за надані адвокатом послуги, а розрахунок витрат позивача поданий на виконання вимог ст.175 ЦПК України. Враховуючи, що позивачем не надано суду визначених вимогами ЦПК України доказів про понесені нею витрати за надання правничої допомоги та їх розмір, у зв`язку з чим вимога про стягнення з відповідачів на користь позивача витрат за надання правничої допомоги задоволенню не підлягає.

Outcome: partial