Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області (далі - відповідач) про визнання права власності на спадкове майно та встановлення фактів, що мають юридичне значення. В обґрунтування позову позивач вказав, що [INFO] помер його батько [PERSON] , який на момент смерті постійно проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] . Разом з ним на день смерті проживала та була зареєстрована його мати, та дружина батька - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом, до складу якої увійшли три земельні ділянки - для ОЖБ площею 0,2500 га та для ОСГ площею 0,1600 га, та площею 0,1700 га, що розташовані у цьому ж населеному пункті за вказаною адресою. Після смерті [PERSON] спадщину фактично прийняла його дружина [PERSON] , оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном. Однак за життя на своє ім`я спадщину не оформила. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка постійно проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом, яка складається із житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, власником якого вона являється, а також трьох земельних ділянок, які вона успадкувала однак не оформила після смерті чоловіка (батька позивача). Позивач у визначений шестимісячний строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак листом Макарівська ДНК повідомила позивача про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими спорудами та земельні ділянки через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно та невідповідність запису імені померлої [PERSON] у свідоцтві про її смерть ( [PERSON] ) та у свідоцтві про народження позивача ( [PERSON] ). Враховуючи викладене, позивач, просив суд: встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт родинних відносин, що [PERSON] , яка померла [INFO] , являється матір`ю [PERSON] , [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на належне йому спадкове майно за законом, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме на: житловий будинок з відповідною кількістю надвірних будівель та господарських споруд по [ADDRESS] , житловий будинок (А) загальною площею 85,4 м2, житловою площею 52,5 м2; (а) веранда; (Б) сарай; (В) вбиральня; № 1-2 огорожа; земельну ділянку площею 0,2500 га, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, із кадастровим номером 3222784601:01:004:0033; земельну ділянку площею 0,1600 га, що призначена для ведення підсобного селянського господарства, із кадастровим номером 3222784601:01:004:0032; земельну ділянку площею 0,1700 га, що призначена для ведення особистого селянського господарства, із кадастровим номером 3222784601:01:004:0034. Ухвалою суду від 07.03.2025 р. позов [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 06.05.2025 р., встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. Також вказаною ухвалою суду у порядку вимог ст. 84 ЦПК України витребувано з Макарівської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи № 66/2013 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Витребувані докази надійшли до суду 25.03.2025 р. та приєднані до матеріалів справи. Ухвалою суду від 06.05.2025 р. підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті в цей же день. У судове засідання належним чином повідомлені сторони не з`явилися. Від представника позивача адвоката Живаги О.В. надійшла заява про підтримання позовних вимог та про розгляд справи у його та позивача відсутність. Відповідач згідно поданого клопотання просив справу розглянути у відсутність його представника, рішення прийняти за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] помер батько позивача [PERSON] (а.с. 9, 10), який на момент смерті постійно проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] . Разом з ним на день смерті проживала та була зареєстрована його мати, та дружина батька - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом, до складу якої увійшли три земельні ділянки - для ОЖБ площею 0,2500 га та для ОСГ площею 0,1600 га, та площею 0,1700 га, що розташовані у цьому ж населеному пункті за вказаною адресою. У відповідності до положень ст. 524 ЦК УРСР 1963 року, що був чинний на момент відкриття спадщини, спадкоємство здійснювалося, зокрема за законом при відсутності заповіту. Згідно ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємцями першої черги спадкування визначалася, зокрема дружина померлого. Згідно ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) діями, що свідчили про прийняття спадщини визнавалися зокрема, якщо спадкоємець першої черги фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Як вказав позивач та що не заперечив відповідач, після смерті [PERSON] спадщину фактично прийняла його дружина [PERSON] (а.с. 12), оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном. Однак за життя на своє ім`я спадщину не оформила. [INFO] померла мати позивача [PERSON] (а.с. 11), яка постійно проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] (а.с. 13). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом, яка складається із житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, власником якого вона являється, а також трьох земельних ділянок, які вона успадкувала однак не оформила після смерті чоловіка [PERSON] (батька позивача). Позивач у визначений шестимісячний строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] (а.с. 58). [PERSON] - дочка померлої [PERSON] своєю заявою відмовилася від прийняття спадщини після смерті матері (а.с. 51). Макарівська ДНК своїм листом від 20.08.2024 повідомила позивача про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері на житловий будинок з господарськими спорудами та земельні ділянки через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно та невідповідність запису імені померлої [PERSON] у свідоцтві про її смерть ( [PERSON] ) та у свідоцтві про народження позивача ( [PERSON] ) (а.с. 41). При цьому суд зауважує, що хоча вказаний лист державного нотаріуса не є постановою про вчинення нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, однак за змістом вказаного листа вбачається, що нотаріус не може видати позивачу свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 р. по справі №369/8878/16ц, при наданні оцінки листам нотаріусів, у яких зазначено про причини невидачі спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину, необхідно виходити із їх змісту та відповідно враховувати підстави зазначені нотаріусами, при цьому істотне значення мають підстави, які унеможливлюють у будь- якому випадку в майбутньому видачу таких свідоцтв нотаріусами, тому при наявності таких підстав незалежно від форми відповіді нотаріуса лист чи постанова про відмову у видачі свідоцтва, необхідно виходити з того, що у спадкодавця можливість оформити спадщину у нотаріуса відсутня. А тому суд приймає наявний в матеріалах справи лист державного нотаріуса Макарівської державної нотаріальної контори від 20.08.2024 та вважає його достатнім доказом наявності у позивача перешкод в отриманні свідоцтва про право на спадщину, що в свою чергу дає йому право звернутись до суду з даним позовом. Згідно виписки з погосподарської книги від 31.05.2025 р. № 16.12-08/112, головою домогосподарства розташованого в [ADDRESS] є [PERSON] , [INFO] . Рік побудови будинку: 1966 (а.с. 14). Відповідно до листа ВССУ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. При цьому індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 623/214/17. Вказана виписка з погосподарської книги є належним доказом належності спадкового житлового будинку з погосподарськими спорудами покійній [PERSON] . Відповідно до технічного паспорту на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] входить: житловий будинок (А) загальною площею 85,4 м2, житловою площею 52,5 м2; (а) веранда; (Б) сарай; (В) вбиральня; № 1-2 огорожа (а.с. 15-17). Крім того, факт належності [PERSON] земельних ділянок, які після його смерті успадкувала дружина [PERSON] , а саме: площею 0,2500 га, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, із кадастровим номером 3222784601:01:004:0033; площею 0,1600 га, що призначена для ведення підсобного селянського господарства, із кадастровим номером 3222784601:01:004:0032; площею 0,1700 га, що призначена для ведення особистого селянського господарства, із кадастровим номером 3222784601:01:004:0034, що розташовані по [ADDRESS] підтверджується копією Державного акту на право власності на землю серії ІІ-КВ № 056646 та Витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 18-27). Так, встановлення факту родинних відносин позивача з його матір`ю йому необхідне для оформлення спадкових прав після її смерті. Як вбачається з копії свідоцтва про народження позивача його матір`ю вказана [PERSON] (а.с. 9). При цьому у свідоцтві про смерть вказано, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 11). Згідно Експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз № 056/266-n імена «Оксана-Ксенія» є ідентичними (а.с. 42). Вирішуючи даний спір, суд керується також наступним. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Відповідно до ст. 15-16 ЦК України, кожна особа має прав на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу, шляхом визнання права. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 315 ЦК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами повного провадження. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1, ч. 2 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно підпункту 3.14 пункту 3 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до положень частин другої та третьої пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки з наданих позивачем доказів достовірно встановлено, що покійна [PERSON] являється матір`ю позивача [PERSON] , після її смерті відкрилася спадщина за законом, яку позивач прийняв, він належить до спадкоємців першої черги за законом, інші спадкоємці, які прийняли спадщину відсутні, до складу спадщини увійшли житловий будинок з господарськими будівлями та три земельні ділянки, щодо яких нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Судові витрати по оплаті судового збору не підлягають стягненню з відповідача, оскільки відповідач не вчиняв протиправних дій, що стали підставою даного позову.

Outcome: approved