Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» про відшкодування моральної шкоди. Мотивуючи свою заяву тим, що він з 22.01.2007 року по 03.03.2021 року працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача АТ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» на різних посадах, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК від 03.05.2022 року йому первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності по ХОЗЛ -БЕЗСТРОКОВО. Стан погіршувався, хвороба швидко прогресувала, а тому пройшов переогляд і 21.03.2023 року висновком МСЕК йому встановлено 60% втрати працездатності та третю групу інвалідності БЕЗСТРОКОВО. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, позивач втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він не має змоги вести звичне життя та страдає на захворювання. Вказує на те, що у зв`язку з отриманням хронічних професійних захворювань порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, вимушений проходити постійне лікування, витрачати багато коштів на вказане лікування, відчуває страх за майбутнє у зв`язку зі станом здоров`я, його турбують постійні болі. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес. Aакт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 480 000 гривень 00 копійок. Ухвалою суду від 15.04.2025 року позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі доказами. Представниця відповідача АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» скористалася правом надання відзиву, у якому просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вказала, що на підставі записів з трудової книжки Позивача, зазначено що Позивач пропрацював у ВАТ «Суха Балка» з 21.08.1990- 10.01.2007 рік. У зв`язку з цим, вважаємо за доцільне звернути увагу суду на необхідність врахування роботи Позивача в інших роботодавців в шкідливих умовах та % часу, який шкідливі умови впливали на працівника у ВАТ «Суха Балка» становить 60 %, а у Відповідача близько 40 %, тому на наш погляд і відповідальність має ділитись пропорційно між ними. Тому, Відповідач не повинен і не може нести відповідальність за нанесення шкоди здоров`ю Позивача іншими особами, і просимо це врахувати при визначенні ступеня вини Відповідача в нанесеній шкоди іншими особами. Зазначила, що дослідивши акт, Відповідач, як роботодавець, не винен у виникненні професійних захворювань у Позивача, оскільки умови праці в яких працював Позивач, не створювалися АТ «Кривбасзалізрудком», а є наслідком недосконалості технології розробки корисних копалин підземним способом, в результаті чого на робочому місці параметри шкідливих факторів перевищували гранично-допустимий рівень. Крім того, законодавчо допускається робота в умовах перевищення гігієнічних нормативів виробничого середовища за умови застосування засобів індивідуального захисту та колективного захисту. [PERSON] на протязі всього часу роботи своєчасно забезпечувався протипиловим респіратором, ефективність очищення повітря від пилу яких становить 99,9%. Також усе гірниче обладнання, яке в процесі роботи утворює пил, обладнується пиловловлючими пристроями. Тому за умови постійного використання ЗІЗ шкідливий вплив пилу на Позивача не відбувався. Відповідач навпаки задля профілактики виникнення хронічних захворювань забезпечував Позивачеві спеціальний режим праці та відпочинку, відповідно до вимог ст.13 Закону України «Про охорону праці», постійно впроваджував нові технології, дотримувався основних напрямків в організації технологічних процесів та раціоналізації обладнання згідно вимог гігієни та промислової санітарії в частині комплексної механізації та автоматизації виробничих операцій, ведеться пропаганда з безпечних методів праці та співробітництво з працівниками у галузі охорони праці. Позивач з власної волі працював у шкідливих умовах праці з 2007 -2021 рік, взамін на отримання додаткових благ і гарантій. Отже, як вбачається із зазначеного, вина АТ «Кривбасзалізрудком», як роботодавця, за не забезпечення безпечних умов праці, у даній справі відсутня, оскільки працівник був забезпечений роботодавцем всім необхідним в повному обсязі, але ж характер роботи (за шкідливість факторів була відома Позивачеві заздалегідь, і він на неї погодився, за що й отримував відповідну оплату, додаткові дні відпочинку та інші блага, передбачені законодавством та колективним договором Відповідача. Акцентувала увагу суду, що розмір моральної шкоди, яку просить стягнути позивач, не відповідає принципам співмірності та розумності, є значно завищеною. Позивач просить стягнути моральну шкоду у розмірі 480 000,00 грн. без утримання всіх податків з доходу фізичних осіб та всіх інших обов`язкових податкових платежів. Звернула увагу, що з 23.05.2020 року моральна шкода в розмірі вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року визначається з урахуванням необхідності утримання податку з доходів фізичних осіб. У зв`язку з чим, наполягала на врахуванні судом норм податкового законодавства та судової практики по їх вірному застосуванню. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено та не заперечувалося стороною відповідача, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача АТ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» з 22.01.2007 року по 03.03.2021 року (а.с. 9 -10 зворотній). Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 17.02.2022 року встановлено причини виникнення професійного захворювання, а саме: відповідно до п. 18 Акту П-4 встановлено, що причиною виникнення професійних стали: Пил переважно фіброгенної дії: Концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в 1,05 -1, 15 разів (2.1 мг/м3, 2.3 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3). Особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи: особисто [PERSON] на посаді заступника головного інженера виробництва шахти «Тернівська» ПАТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ», порушивши вимоги законодавства про охорону праці та посадову інструкцію (а.с. 11-13). Відповідно до висновку МСЕК від 03.05.2022 року [PERSON] первинно встановлено 25% по ХОЗЛ, з 18.04.2022 року - БЕЗСТРОКОВО, без встановлення групи інвалідності ( а. с. 7). Стан позивача погіршувався та при наступному переогляді висновком МСЕК від 21.03.2023 року [PERSON] встановлено 60% втрати працездатності по ХОЗЛ та третю групу інвалідності з 13.03.2023 року БЕЗСТРОКОВО (а.с. 8 8 зворотній) [PERSON] періодично проходить лікування, що підтверджується наданими до матеріалів справи виписками з медичних карт амбулаторного (стаціонарного ) хворого та медичними висновками лікарської експертної комісії (а. с. 16-21). З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки підставою виникнення професійного захворювання у позивача слугувало саме виконання ним трудових обов`язків значний період на підприємстві відповідача , а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачені ст. ст. 153, 2371 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 1167 ЦК України - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно п. 3 ч. 1 ст.268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року N 2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частинами 1, 3 статті 13 Закону України «Про охорону праці» визначено: роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 2371 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 2371 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~статтею 2371 КЗпП України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Суд зауважує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Войтенко проти України», «Науменко проти України»). Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 60 % встановлення третьої групи інвалідності з 13.03.2023 року безстроково, період роботи у відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, роботу на іншому підприємстві, суд вважає необхідним визначити розмір компенсації у сумі 150000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Позивача згідно п.2 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави у сумі 1500 гривень.

Outcome: partial