Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить постанову №560/02-31 від 15.10.2024 Хорошівської державної нотаріальної контори центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої [INFO] [PERSON] скасувати; визнати за ним право власності на земельну ділянку (пай) під кадастровим номером 1821184100:02:001:0242, площею 3,3552 га, що розташована на території Сколобівської сільської ради Житомирського (Володарсько- Волинського) району Житомирської області та належала на праві власності [PERSON] згідно державного акта серії ЖТ №644676, яка померла [INFO] , в порядку переходу права на прийняття спадщини, тобто в порядку статті 1276 ЦК України (спадкова трансмісія) після [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою від 15.10.2024 №560/02-31 Хорошівської державної нотаріальної контори йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна померлої [INFO] [PERSON] з підстав того, що він не відноситься до жодної черги спадкоємців за законом померлої [PERSON] . Водночас, [PERSON] стверджує, що має право на спадкування в порядку статті 1276 ЦК України (спадкова трансмісія). Позивач вважає, що зазначена постанова має бути скасована як безпідставна з одночасним визнанням за ним права власності на спадкове майно. Ухвалою суду від 13.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 03.04.2025 закрито підготовче провадженні та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Хорошівська державна нотаріальна контора центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), будучи повідомленою про час та місце розгляду справи, свого представника до суду не направила відзив на позовну заяву не подала. Представник відповідача Хорошівської селищної ради до суду надіслав заяву, де просить справу розглядати без їх участі, позов підтримують. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши представника позивача, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в с. Сколобів Володарсько-Волинського району Житомирської області, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER] ( а.сп.18). Згідно копії заповіту, посвідченого 18.12.2003 секретарем Сколобівської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області М`яновською Г.О., [PERSON] на випадок своєї смерті належне їй згідно сертифікату серії [NUMBER] , виданого Володарсько-Волинською районною державною адміністрацією Житомирської області 18 липня 2000 року, право на земельну частку (пай), що перебуває у колективній власності КСП Батьківщина села Сколобів Володарсько-Волинського району Житомирської області, в розмірі 2,53 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), заповіла [PERSON] ( а.сп.9). У подальшому, розпорядженням голови Володарсько-Волинської райдержадміністрацїї Житомирської області №243 від 12.07.2004, [PERSON] на підставі сертифікату на земельну частку (пай), що перебуває у колективній власності КСП Батьківщина села Сколобів, було передано у власність земельну ділянку площею 3,3552 га. на території Сколобівської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Цим же розпорядженням зобов`язано громадян при отриманні державних актів на право власності на землю, повернути сертифікати на право на земельну частку (пай) у Володарсько-Волинську районну державну адміністрацію. Вказане підтверджується копією відповідного розпорядження з додатком до розпорядження списком громадян, яким надаються земельні ділянки в розмірі земельних часток (паїв) (а.сп. 16-17). На підставі розпорядження Володарсько-Волинської райдержадміністрацїї Житомирської області №243 від 12.07.2004 [PERSON] 26.08.2004 видано державний акт серії ЖТ №044676 на право власності на земельну ділянку, що розташована на території Сколобівської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області (а.сп.11). Як слідує із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.08.2024, [PERSON] записана власником земельної ділянки з кадастровим номером 1221184100:02:001:0242 , площею 3,3552 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Сколобівської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №044676 (а.сп.12-14). [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 29.10.1988 року, після одруження [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.сп. 8). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] в с. Сколобів Володарсько-Волинського району Житомирської області ( а.сп.19). 23 березня 2010 року [PERSON] звернувся до Володарсько-Волинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] в порядку ст.. 1276 ЦК України, оскільки його дружина, [PERSON] , була спадкоємцем [PERSON] за заповітом, проте не встигла самостійно прийняти спадщину у зв`язку зі смертю. Постановою від 15.10.2024 р. №560/02-31 Хорошівської державної нотаріальної контори центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом до майна померлої [INFO] [PERSON] відмовлено, так як він не відноситься до жодної черги спадкоємців за законом померлої [PERSON] (а.сп.24). Вказане підтверджується копіями матеріалів спадкової справи Володарсько-Волинської державної нотаріальної контори №65/2010, заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] . [PERSON] єдиний, хто звернувся із заявою про прийняття спадщини, інформація щодо інших спадкоємців відсутня. Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №80545284 від 21.03.2025 підтверджується, що до майна гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , заведено спадкову справу №51/2024. Згідно листа-відповіді Хорошівської державної нотаріальної контори ЦМУ МЮ (м.Київ) №105/01-16 від 21.03.2025 повідомлено, що спадкоємцями після померлої [PERSON] є: [PERSON] , [INFO] чоловік померлої; [PERSON] , [INFO] син померлої; [PERSON] , [INFO] -дочка померлої ( а.сп.36). Як визначено у\~ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі\~ст.\~1233-1234\~ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною нездатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Відповідно до ч.1 ст.\~1235\~ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. В силу вимог ч. 1ст.1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1ст.\~1270\~ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Статтею 1276 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Згідно статті 5\~Закону України\~«Про нотаріат» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) нотаріус зобов`язаний, зокрема: здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам; виконувати інші обов`язки, передбачені законом. За змістом пункту 1 частини першої статті 49\~Закону України\~«Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України. Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову (частини 3, 4статті 49 Закону України «Про нотаріат»). Главою 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженогонаказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, регламентується процедура видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до пункту 4.14 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (тут і надалі, у редакції, чинній час вчинення нотаріальної дії), при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України "Про нотаріат"). Як встановлено судом, 18 грудня 2003 року [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого остання заповіла [PERSON] належне їй згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0066551, виданого Володарсько Волинською районною державною адміністрацією Житомирської області 18 липня 2000 року право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності КСП Батьківщина села Сколобів Володарсько-Волинського району Житомирської області в розмірі 2,53 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Заповіт складено та посвідчено до смерті заповідача, його не скасовано та не змінено у встановленому порядку, нікчемність зазначеного заповіту визнано не було. [PERSON] померла [INFO] . [INFO] померла спадкоємець [PERSON] за заповітом - [PERSON] , яка не встигла прийняти спадщину. У зв`язку з цим, відповідно до положень статті 1276 ЦК України, право на прийняття належної їй частки спадщини переходить до її спадкоємців, зокрема, до позивача [PERSON] в порядку спадкової трансмісії. 23 березня 2010 року позивач, в межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини після смерті [PERSON] , звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку переходу права на спадщину (спадкової трансмісії) після смерті [PERSON] , однак, отримав відмову, оскільки він не відноситься до жодної черги спадкоємців за законом померлої [PERSON] . Суд приходить до висновку, що постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину прийнята всупереч положень статті 1276 ЦК України, оскільки [PERSON] має право на спадкування в даному випадку не в силу наявності родинних стосунків з померлою [PERSON] , а в порядку переходу права на прийняття спадщини (спадкова трансмісія). Відтак, вказана постанова підлягає скасуванню. Щодо визнання права власності на земельну ділянку, суд зазначає наступне. Статтею 15\~Цивільного кодексу\~України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі\~ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Системний аналіз чинного законодавства, а саме: Конституції України, Земельного кодексу України, Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Указу Президента України №666 Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва, Постанови КМУ №801 Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), дає підстави вважати, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Земельний сертифікат - це документ, який посвідчує право особи на земельну частку (пай) і містить відомості про її вартість та розмір в умовних кадастрових гектарах. При виділенні земельних паїв у натурі (на місцевості), через різну якість земельних ділянок у загальному масиві розпайованих земель, фізичний розмір виділеної в натурі земельної частки не збігатиметься з кількістю умовних кадастрових гектарів, зазначених у сертифікаті на право на земельну частку (пай). Для заміни сертифікату на право на земельну частку (пай) на державний акт на право власності на земельну ділянку, особа подає відповідні документи для укладання угоди з землевпорядною організацією (ліцензіатом). В подальшому, особи - власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та виготовлення державного акта про право власності на земельну ділянку, за результатами чого, територіальний орган земельних ресурсів проводить державну реєстрацію права власності на землю. З урахуванням викладеного, особа, яка отримала державний акт на право власності на землю та зареєструвала своє право власності на землю в територіальному органі земельних ресурсів, дотрималась всіх законодавчо визначених процедур щодо заміни сертифіката на право власності на земельну частку (пай) на вищевказаний державний акт на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.\~Загальноприйнятим є використання поняття "земельний пай" не тільки як земельна ділянка, яка не виділена в натурі, а й як земельна ділянка, отримана в результаті розпаювання землі (виділення в натурі). У разі, якщо заповідач реалізував право на земельну частку (пай) та отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, і за життя не склав нового заповіту чи не скористався правом на внесення змін до заповіту, то заповіт, у якому заповідач розпорядився правом на земельну частку (пай), не втрачає чинність на підставі частини\~четвертої\~статті\~1236 ЦК України, а\~визначення спадкоємців на земельну ділянку має відбуватися згідно з цим заповітом. У даному випадку, [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №-044676 та вказаний акт було зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №076420000165 від 26 серпня 2004 року, що свідчить про дотримання нею вищевказаних процедур щодо заміни сертифіката на право власності на земельну частку (пай) на державний акт на право власності на землю та підтверджується згаданим актом. В ході розгляду справи судом не встановлено, що [PERSON] мала право на ще одну земельну частку (пай) із земель КСП Батьківщина\~села Сколобів\~Володарсько-Волинського\~району Житомирської\~області. [PERSON] на законних підставах провела заміну сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0066551, виданого Володарсько Волинською районною державною адміністрацією Житомирської області 18 липня 2000 року на державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №-044676, який було зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №076420000165 від 26 серпня 2004 року. Докази, які б спростовували вказане у матеріалах справи відсутні. Більш того, Хорошівська селищна рада, як орган місцевого самоврядування, жодним чином не заперечила та не спростувала зазначені обставини, а позовні вимоги визнала. При цьому, з огляду на положення ст. ст. 1255, 213 ЦК України, ні об`єкт спадкування, ні його правова природа, ні справжній намір, воля та мета [PERSON] щодо передачі у спадок [PERSON] саме належної їй земельної ділянки, виражена у заповіті - не змінились. Заповіт слід тлумачити на користь волевиявлення спадкодавця у разі зміни документів, що посвідчують право на землю (земельну частку (пай), земельну ділянку). Відповідно до статті 1 першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно зі ст. 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Як спадкоємець, що прийняв спадщину, позивач має право на оформлення спадкових прав, тому позовні вимоги підлягають до задоволення, порушене право позивача підлягає судовому захисту. Визнання права власності за позивачем на землю буде відповідати принципу пропорційності в питанні захисту права власності позивача, як спадкоємця.

Outcome: approved