Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

У листопаді 2024 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулося ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 21 січня 2024 року між ТОВ «ФК «Віва Капітал» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту продукту «Кредитна лінія Старт» № 140253810015. За умовами договору відповідач отримала кредит на споживчі цілі в розмірі 3500,00 грн. строком на 120 днів, з 21.01.2024 року по 20.05.2024 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,75% від суми кредиту за кожен день користування кредитом протягом перших 20 днів користування та у розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування кредитом після 20 дня користування кредитом. Свої зобов`язання за кредитним договором фінансова установа виконала належним чином, надавши позичальнику кредит у розмірі 3500,00 грн., що підтверджується листом ТОВ «ФК «Контрактовий дім» про успішність операції. Відповідач належним чином зобов`язання за договором не виконала, внаслідок чого, станом на 31.10.2024 року, утворилась заборгованість у розмірі 10\~130,00 грн., з яких 3450,00 грн. заборгованість за кредитом та 6680,00 грн. заборгованість за процентами, яку позивач просив стягнути з відповідача на їх користь, а також сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн. та 10\~600,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді Кременчуцького районного суду Полтавської області Баранської Ж.О. від 25.11.2024 року позовну заяву було передано за підсудністю до Автозаводського районного суду м. Кременчука. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 грудня 2024 року визначено головуючим - суддю Нестеренка С.Г. Ухвалою судді від 30 грудня 2024 року відкрито спрощене провадження у справі, залучено сторін, призначено справу до розгляду. У судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «Віва Капітал» не прибув. У позовній заяві просили справу розглядати без участі їх представника. Не заперечували щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не прибула з невідомих суду причин. Була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомила. Не скористалася своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 01 травня 2025 року постановлено провести заочний розгляд справи. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступне. 21 січня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» та [PERSON] був укладений електронний договір про надання фінансового кредиту продукту «Кредитна лінія Старт» № 1402153810015, який був підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором S7S5Z3. Договір укладений на таких умовах: сума кредитного ліміту 3500,00 грн. Тип кредиту кредит, строк кредитування 120 днів з 21.01.2024 року по 20.05.2024 року. Дата повернення кредиту 20.05.2024 року або достроково (п. 1.2.-1.3. договору). За п. 1.4. тип процентної ставки фіксована. Дисконтна процентна ставка становить 1,75% від суми кредиту за кожен день користування кредитом протягом перших 20 днів користування та у розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування кредитом після 20 дня користування кредитом. До укладання кредитного договору відповідач ознайомилися з паспортом споживчого кредиту, про що свідчить її електронний підпис одноразовим ідентифікаторомW3Z2L7. ТОВ «ФК «Віва Капітал» надало відповідачу кредит у розмірі 3500,00 грн. Переказ коштів здійснено 21.01.2024 року о 17:12:45, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» про переказ коштів від 14.10.2024 року за № 7/6201 про успішність операції згідно транзакції № 1354611265 в сумі 3500,00 грн. на картку № [NUMBER] ….4478, а також довідкою про ідентифікацію. Факт отримання грошових коштів відповідач не спростувала. Згідно з розрахунком заборгованості, наданого позивачем, станом на 31.10.2024 року, утворилася заборгованість у розмірі 10\~130,00 грн., з яких: 3450,00 грн. заборгованість за кредитом та 6680,00 грн. заборгованість за процентами. Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як визначено у ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 цього Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Кредитний договір містить відмітку про підписання його одноразовим ідентифікатором, який направлявся позичальнику для підписання договору на її мобільний номер телефону, який вказувався нею при реєстрації на сайті як фінансовий, у відповідності до норм статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» та статті ст. 207 ЦК України. Верховний Суд в постанові від 12.01.2021 року по справі № 524/5556/19 підтвердив, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині. Таким чином, встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір кредиту у формі електронного документу з електронними підписами сторін, із запропонованими умовами відповідач ознайомилася та погодилася з ними. Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором не виконала належним чином. Відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості проценти нараховано за період з 21.01.2024 (дата укладення договору) по 20.05.2024 включно, тобто за 120 днів, з розрахунку: за перші 20 днів проценти нараховані за ставкою 1,75% за день, решту 100 днів за ставкою 2,5% за день. Позивачем враховано, що відповідач погасила 1225,00 грн (проценти за перші 20 днів), та 50 грн. тіла кредиту та 1970,00 грн. процентів за наступні дні, тому просить стягнути з [PERSON] на їх користь 10\~130,00 грн. заборгованості, з яких: 3450,00 грн. заборгованість за кредитом та 6680,00 грн. заборгованість за процентами. Однак суд не в повній мірі погоджується з наданим розрахунком процентів за користування кредитом у зв`язку з наступним. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року, що набрав чинності 24.12.2023 року, доповнено ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1%. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія п. 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Договір про надання фінансового кредиту продукту «Кредитна лінія Старт» № 1402153810015 був укладений 21.01.2024 року, тобто, після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому строк дії пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір. Таким чином, умова укладеного між сторонами договору щодо встановлення денної процентної ставки у розмірі 1,75% та 2,5%, в порядку ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною. Тому суд розраховує заборгованість за укладеним між сторонами договором, виходячи з встановленої ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки 1%. Як вбачається із розрахунку позивача, останнім були нараховані проценти за користування кредитом по 20.05.2024 року, тобто за 120 днів відповідно до умов договору. Однак, сума процентів за користування кредитом мала становити 4200,00 грн. (3500,00 х 120 днів х 1%). Відповідачем в рахунок оплати процентів було сплачено 09.02.2024 року проценти у розмірі 1225,00 грн., 29.02.2024 року у розмірі 1750,00 грн. та 22.03.2024 року у розмірі 220,00 грн., що загалом становить 3\~195,00 грн. (1225,00 + 1750,00 + 220,00) сплачених відповідачем процентів. Таким чином заборгованість відповідача за процентами складає 1005,00 грн. (4200,00 3195,00), яку слід стягнути з відповідача на користь позивача, відмовивши у задоволенні позову в частині стягнення процентів у розмірі 5675,00 грн. (6680,00 1005,00) На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково. Слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання фінансового кредиту продукту «Кредитна лінія Старт» № 1402153810015 від 21.01.2024 року, що виникла станом на 31.10.2024 року, у розмірі 4455,00 грн., з яких: 3450,00 грн. заборгованість за кредитом та 1005,00 грн. заборгованість за процентами. Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат. Згідно з ч. 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Позов судом задоволено у загальному розмірі 4455,00 грн, що складає 43,98% від заявлених 10\~130,00 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути кошти у повернення сплаченого збору у розмірі 1065,37 грн. (43,98% від 2422,40 грн.), відмовивши у стягненні судового збору у розмірі 1357,03 грн. (2422,40 1065,37). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем завлено про стягнення з відповідача 10\~600,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Пунктами 1,4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу суду подано: копію договору про надання правової допомоги № 1 від 04.01.2022 року, копію акту виконаних робіт від 22.10.2024 року на суму 10\~600,00 грн., копію рахунку № 10/10-3 від 22.10.2024 року, копію платіжної інструкції від 22.10.2024 року за № LK199/1 на суму 10\~600,00 грн. Судом встановлено, що між ТОВ «ФК «Віва Капітал» та Адвокатським бюро «Грушевий Ю.В.» було укладено договір про надання правової допомоги № 1 від 04.01.2022 року. За змістом цього договору Адвокатське бюро «Грушевий Ю.В.» надає позивачу правову допомогу в усіх можливих варіаціях на постійній основі. Тобто цей договір свідчить про постійну співпрацю ТОВ «ФК «Віва Капітал» і Адвокатського бюро «Грушевий Ю.В.», починаючи з дати його укладення. 31.10.2024 року Адвокатським бюро «Грушевий Ю.В.» було складено позовну заяву, що розглянута в межах цього провадження. Дата складення зафіксована на останньому аркуші позову і засвідчена підписом і печаткою представника. Сума кредитної заборгованості, яка лягла в основу позову, також розрахована станом на 31.10.2024 року, що свідчить про те, що позовна заява була не лише підписана, але й складена цього дня. Однак акт виконаних робіт і рахунок № 10/10-3 були сформовані 22.10.2024 року, тобто раніше. Платіжна інструкція на суму 10\~600,00 грн. також датована 22.10.2024 року. Зі змісту акту виконаних робіт від 22.10.2024 року вбачається надання юридичних послуг без конкретизації боржника. Рахунок 10/10-3 від 22.10.2024 року сформовано за підготовку позовних матеріалів та представництво інтересів в суді також без ідентифікації відповідача у справі. Відповідно до платіжної інструкції від 22.10.2024 року за № LK199/11 на суму 10\~600,00 грн., призначенням платежу є оплата за підготовку позовних матеріалів та представництво інтересів в суді також без ідентифікації відповідача. Під час прийняття рішення щодо компенсації позивачеві понесених витрат на оплату правової допомоги суд враховує практику та рекомендації Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі. У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18) (офіційний сайт ЄСПЛ, за посиланням: https://www.echr.coe.int/Documents/PD_satisfaction_claims_eng.pdf). Що стосується гонорарів адвокатів, ЄСПЛ вказує, що заявник повинен показати, що гонорари сплачені або тільки будуть сплачені адвокату. Зважаючи на сталість відносин позивача ТОВ «ФК «Віва Капітал» із Адвокатським бюро «Грушевий Ю.В.», їх постійну співпрацю, укладення договору 04.01.2022 року про надання правової допомоги в усіх можливих варіаціях на постійній основі, надання документів, датованих 10 днями раніше від написання позову, без конкретизації відповідача, то суд констатує, що позивач не довів вартості понесених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги саме в цій справі за позовом до відповідача [PERSON] , тому позивачу слід відмовити у стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 10\~600,00 грн. за недоведеністю таких витрат у даній справі. Сторони не заявляли про понесення ними інших судових витрат. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих учасниками справи доказів.

Outcome: partial