Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою «Факторинг Партнерс» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та просило стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» 28850 грн., з яких 10000 грн. - тіло кредиту, 16950 грн. - проценти за користування кредитом, 1900 грн. - комісія, а також судові витрати, мотивуючи позовні вимоги тим, що позивач на підставі Договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024 року є новим кредитором за електронним Договором про споживчий кредит №5036059 від 26.12.2021 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] , за яким у [PERSON] виникла заборгованість. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.03.2025 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу було надіслано відповідачу [PERSON] на адресу реєстрації місця проживання, а також ухвалу було надіслано на адресу електронної пошти [INFO] (доставлено до електронної скриньки 07.03.2025 11:18:36), однак ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін, ні будь-якого іншого клопотання до суду подано не було, до суду повернулося поштове відправлення із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Так, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 13.05.2024 у справі № 755/4829/23, відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відповідним поштовим відправленням, яке повернулося до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що є належним повідомленням учасника справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов частково обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст.1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 26.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та відповідачем [PERSON] було укладено електронний Договір про споживчий кредит (індивідуальна частина) № 5036059 (далі - Договір). Згідно з розділом 1 Договору сума кредиту (загальний розмір) складає 10000 грн., кредит надається загальним строком 15 днів з 26.12.2021 року (дата надання кредиту) до 10.01.2022 року (дата повернення кредиту); комісія за надання кредиту - 1900 грн., яка нараховується за ставкою 19,00 % від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом - 3750 грн. за ставкою 2,5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (а.с. 18-22). Згідно з п. 2.1. Договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Щодо тіла кредиту. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем [PERSON] не погашалася заборгованість по тілу кредиту, а тому стягненню підлягає тіло кредиту у розмірі 10000 грн. Щодо процентів за користування кредитом та ст. 625 ЦК України. Згідно з розділом 1 Договору кредит надається загальним строком 15 днів з 26.12.2021 року (дата надання кредиту) до 10.01.2022 року (дата повернення кредиту). Відповідно до п. 2.2.2 Договору, нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування. П. 2.3.1.2. Договору передбачена пролонгація на строк, що загалом не може перевищувати 60 днів. Разом з тим, п. 1.5.3 щодо нарахування процентів, на який міститься посилання у розрахунку заборгованості, Договір взагалі не містить. Таким чином, проценти за користування кредитом у максимальному розмірі складали: 15000 грн. (10000 грн. * 2,5% на день*60 днів). Проценти за користування кредитом у розмірі 16950 грн. були нараховані за період як в межах строку кредитування (60 днів), так після закінчення такого строку. У постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16, та уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Крім того, у постанові від 23 травня 2018 року по справі № 910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2 статті 625 ЦК України. Однак, позовні вимоги про стягнення процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивачем ТОВ «Факторинг Партнерс» не заявлялися, однак останнє не позбавлене можливості скористатися таким правом у майбутньому. Разом з тим, суд звертає увагу позивача, що відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Враховуючи зазначене, стягненню підлягають проценти у розмірі 15000 грн. Щодо сплати комісії. Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ банкам надано право отримувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Згідно із п. 1.5.1. Договору передбачена комісія за надання кредиту - 1900 грн., яка нараховується за ставкою 19,00 % від суми кредиту одноразово, тобто стягненню підлягає комісія у розмірі 1900 грн. Щодо правонаступництва. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 26.07.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено Договір факторингу № 26-07/2024, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за Договором про споживчий кредит №5036059 від 26.12.2021 року (а.с. 36-38). Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню, тобто необхідно стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за Договором про споживчий кредит № 5036059 від 26.12.2021 року у розмірі 26900 грн., з яких 10000 грн. - тіло кредиту, 15000 грн. - проценти за користування кредитом, 1900 грн. - комісія. Крім того, відповідно до ст. 137, 141 ЦПК України, необхідно стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» судовий збір у розмірі 2252,83 грн. та 8370 грн. витрат на правничу допомогу (позов задоволено на 93%).

Outcome: partial