Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

Керівник Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони в інтересах держави, в особі Міністерства оборони України 02.01.2024 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Самбірська квартино-експлуатаційна частина (району), про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння. Свої вимоги обґрунтовує наступними обставинами. Львівською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони під час виконання повноважень, визначених ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», установлено порушення вимог законодавства у сфері збереження та використання нерухомого майна Міністерства оборони України, а саме квартири [ADDRESS] . Встановлено, що рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08.05.2012 у справі № 1318/661/2012 за позовом військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах Міністерства оборони України в особі Самбірської КЕЧ району визнано незаконним і скасовано рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради від 14.04.2009 № 131 «Про включення однокімнатної квартири [ADDRESS] до числа службових Самбірської ЖЕК №1 та видачу службового ордера для вселення у дану квартиру». Цим же рішенням визнано недійсним службовий ордер на жиле приміщення № 22 від 17.04.2009, виданий [PERSON] на право вселення у квартиру [ADDRESS] . Окрім того, цим рішенням суду визнано недійсним свідоцтво про право власності від 22.04.2011 серії [NUMBER] , видане [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та виселено [PERSON] із займаної квартири. Підставою для прийняття зазначеного рішення стало те, що вказана квартира належить до державної власності, перебуває у сфері управління Міністерства оборони України та на балансі Самбірської КЕЧ району. Зазначене рішення суду виконане у примусовому порядку, що підтверджено постановою державного виконавця від 06.10.2014 року. У ході виконання вказаного рішення було встановлено, що у квартирі проживають члени його сім`ї [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з чим прокуратурою подано позов про їх виселення. Постановою Апеляційного суду Львівської області від 29.09.2016 у справі № 452/2408/14-ц позов прокурора в інтересах Міністерства оборони України в особі Самбірської КЕЧ району задоволено, виселено [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS] . Дане рішення залишено в силі постановою Верховного суду від 25.04.2018 року. Під час виконання зазначеної постанови суду встановлено, що у квартирі також проживає неповнолітній син [PERSON] . Постановою Львівського апеляційного суду від 08.08.2022 у справі № 452/1577/20 задоволено позов Самбірської КЕЧ району про виселення [PERSON] . Таким чином, вищенаведеними судовими рішеннями встановлено факт належності квартири [ADDRESS] до державної власності в особі Міністерства оборони України як і відсутність будь-яких прав на цю квартиру у [PERSON] та членів його родини. Проте, 24.02.2023 під час виконання зазначеного рішення виявлено, що у вказаній квартирі проживає [PERSON] , який 06.10.2014 був виселений із зазначеної квартири, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 28.02.2023. При цьому, як з`ясувалося, підставою проживання [PERSON] у вказаній квартирі є факт реєстрації права власності цієї квартири за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Так, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] достеменно знаючи, що Самбірським міськрайонним судом визнано недійсним свідоцтво про право власності\~від 22.04.2011\~серії [NUMBER] , подав зазначене свідоцтво державному реєстратору Самбірського міськрайонного управління юстиції Біляку О.М., яким 05.11.2014 внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . За даним фактом Самбірським РВП ТУ НП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №42023142410000056 від 16.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Разом з тим квартира [ADDRESS] була і залишається у державній власності, що підтверджено рішенням Самбірського міськрайонного суду від 08.05.2012 у справі № 1318/661/2012, постановою Апеляційного суду Львівської області від 29.09.2016 у справі № 452/2408/14-ц та постановою Львівського апеляційного суду від 08.08.2022 у справі № 452/1577/20. При цьому, жодним прав на цю квартиру у [PERSON] не виникло. Жодних чинних правочинів, актів або рішень, які б давали [PERSON] право зареєструвати за собою вищевказану квартиру не існує. Жодних погоджень уповноважених посадових осіб Міністерства оборони України щодо передачі [PERSON] вказаної квартири у власність також не існує. Таким чином, нерухоме майно - квартира [ADDRESS] вибуло із володіння власника - Міністерства оборони України поза його волею. З огляду на обставини реєстрації права власності на спірну квартиру [PERSON] не може вважатися добросовісним набувачем, окрім того набув права володіння квартирою безоплатно, а тому спірна квартира може бути безумовно витребувана у нього у всіх випадках. Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (п. 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, п. 84 від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц, від 13.07.2022 у справі № 199/8324/19 та ряд інших). Таким чином, ураховуючи, що станом на даний час спірне нерухоме майно відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень зареєстровано на праві власності за відповідачем, тому в даному випадку належним способом захисту порушених інтересів держави є витребування у [PERSON] на користь держави в особі Міністерства оборони України нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] . У зв`язку з цим, прокурор звертається до суду з даним позовом саме з вищевказаним способом захисту порушеного права (витребування нерухомого майна з чужого володіння). Незаконне заволодіння\~державним майном\~Міністерства оборони\~України призвело\~до порушення\~інтересів держави\~у сфері\~оборони,\~оскільки окрім\~прямої матеріальної\~шкоди,\~завдано також\~шкоди спроможностям\~оборонного відомства\~належним чином\~забезпечувати особовий\~склад Збройних\~Сил у\~питаннях розквартирування,\~що в\~свою чергу\~негативно впливає\~на бойовий\~дух військовослужбовців\~та в\~умовах війни\~є особливо\~важливим для\~інтересів всього\~українського народу.\~Зазначене,\~відповідно до\~вимог ст.\~131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» покладає на прокуратуру України здійснення представницьких повноважень в суді. На виконання вимог абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокуратурою листом від 03.05.2023 № 30.54/2-668 вих 23 повідомлено Міністерство оборони України про виявлені порушення та намір представництва інтересів держави в суді у формі звернення з даним позовом. Разом з цим, позивачем до моменту звернення прокурора з даним позовом до суду, жодних заходів щодо усунення виявлених порушень не вживалось, із відповідною позовною заявою Міністерство оборони України до суду не зверталось, тобто захист порушених інтересів держави не здійснювало. Наведені обставини підтверджують наявність «виключного випадку» для звернення керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони з даним позовом до суду в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, а також участі в його розгляді. Вказана правова позиція повністю узгоджується із висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 та від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18. Самбірську КЕЧ (району), на підставі ст. 53 ЦПК України необхідно залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, оскільки саме даний орган є користувачем та балансоутримувачем спірного майна. На підставі викладеного, прокурор просить витребувати у [PERSON] на користь держави в особі Міністерства оборони України нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] ; стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору (том 1 а.с.1-12). Ухвалою судді від 08 січня 2024 року відкрито провадження у справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження; відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву (том1 а.с.52). До суду 09 квітня 2024 року представником відповідача адвокатом Поповим Д.І. наданий відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача заявлені вимоги не визнала, просила у позові відмовити. Представник відповідача звернув увагу на недоліки позовної заяви, які на його переконання є підставою для залишення позовної заяви без руху, а саме у позовах про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння ціна позову визначається вартістю майна. Згідно п. 12 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. При цьому під дійсною вартістю майна розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в данному населенному пункті чи місцевості. Дійсна вартість майна визначається відповідно до вимог ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 року №2658-ІІІ. Документом, що містить висновки про ватрість майна є звіт про оцінку майна, виконаний суб`єктом оціночної діяльності. Разом з тим, позивачем при зверненні до суду зазначено «Оціночну вартість об`єкта нерухомості». Дане поняття зазначено в Подактовому кодексі України та не використовується для цілей цивільного судочинства. Згідно довідки долученої позивачем до позовної заяви від 14.11.2013 року вартість спірного майна становить 414\~958,03 грн., що на думку представника абсолютно не відповідає реальній ринковій вартості квартири. Позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір в розмірі 6224,37 грн. (1,5 відсотка ціни позову). Але у зв`язку з тим, що позивачем не зазначена дійсна (ринкова) вартість майна, судовий збір сплачений не в належному розмірі. Отже позовна заява не відповідає вимогам п. 3) ч. 3 ст. 175, ч. 4 ст. 177 ЦПК України у зв`язку з чим підлягає залишенню без руху. Представник відповідача також вважає, що оскільки для спірних відносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки, позивачем пропущений строк позовної давності. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Порівняльний аналіз понять «довідався» та «міг довідатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо (Постанови ВС від 26.09.2019 року у справі №924/1114/18 та від 03.04.2018 року у справі №910/31767/15). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Позивач повинен довести, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права (Постанова ВП ВС від 20.11.2018 року у справі №907/50/16). Обов`язок доведення часу з якого особі стало відомо про порушення її прав, покладається виключно на позивача. Оскільки право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] 05.11.2014 року, дані відомості є загальнодоступними, позивач міг і повинен був знати про набуття та реєстрацію права власності [PERSON] на спірну квартиру. З моменту реєстрації права власності за відповідачем до звернення позивача в суд минуло більше 9 років. Таким чином, безспірним на думку представника, є те, що строк позовної давності розпочався з моменту коли особа повинна була дізнатися про реєстрацію права власності на нерухоме майно за іншою особою, у випадку добросовісного здійснення нею своїх прав та обов`язків та проявляючи розумний (дбайливий) інтерес щодо об`єкту нерухомості, чого позивачем здійснено не було, а відтак, на момент звернення до суду із даним позовом 26.12.2023 року - строк позовної давності сплив. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, с підставою для відмови у позові. Підстав для переривання перебігу позовної давності визначених ст. 264 ЦК України та підстав для зупинення перебігу позовної давності визначених ст. 263 ЦК України немає. Позивачем не наведено жодних обґрунтувань поважності причин пропущення позовної давності, а також доказів на підтвердження того, що у позивача не було об`єктивної можливості довідатися про реєстрацію права власності на нерухоме майно відповідачем. Посилається на низку постанов Верховного Суду та рішень ЄСПЛ щодо застосування позовної давності. Оскільки позивач пропустив трирічний строк позовної давності, це є підставою для відмови у задоволенні позову. Статтею 387 ЦК України передбачено що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав здійснено на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.04.2011 року серії [NUMBER] . В свою чергу підставою видачі цього свідоцтва є рішення органу приватизації житлового фонду виконавчого комітету Самбірської міської ради від 12.04.2011 року №15, яким передано спірну квартиру у приватну власність [PERSON] з оформленням права власності на неї. Даному рішенню також передувало рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради від 19.10.2010 року №432 «Про виведення квартири з числі службових». Дані рішення органу місцевого самоврядування є чинними, не скасовані, а відтак, є самостійними підставами для реєстрації права власності на нерухоме майно. Вважає, що [PERSON] є добросовісним набувачем. Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача є вичерпним (частина перша-третя статті 388 ЦК України). Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передання майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Оскільки об`єкт нерухомого майна переданий [PERSON] на підставі рішення органу приватизації виконавчого комітету Самбірської міської ради від 12.04.2011 року №15, отже наявність в діях власника Міністерства оборони України, в подальшому Самбірської міської ради, волі на передання майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Тому представник відповідача вважає, що позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння є неефективним способом захисту порушеного права та самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову. З посиланням на рішення ЄСПЛ від 24.06.2003 «Стретч проти Сполученого Королівства» вказує, що «наявність порушень з боку органу\~публічної влади\~при укладенні\~договору щодо\~майна не\~може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». Витребування нерухомого майна, яке на праві власності належить відповідачу [PERSON] не переслідує легітимну мету контролю за користуванням майном згідно із загальними суспільними інтересами; суперечить загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним у статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки відсутній справедливий баланс між загальними інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням й інтересами особи відповідача, яка зазнає втручання в її право власності, таке втручання не є пропорційним визначеним цілям. Крім того, просить залучити в якості третьої особи виконавчий комітет Самбірської міської ради (том 1 а.с.128-145). 25 квітня 2025 року прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Бучко Р.В. надана відповідь на відзив, в якій зазначено, що обґрунтування викладені у відзиві не спростовують тверджень, викладених у позовній заяві та не є підставою для відхилення позову. Згідно з висновками Великої палати Верховного Суду викладеними у її постанові від 29.06.2021 по справі №904/3405/19 позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (п.п. 118, 119 Постанови). За змістом статті 267\~ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому, так і в позасудовому порядку (п. 121 Постанови). Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском позовної давності. Тому це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу. При цьому поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим (п. 122 Постанови). Очевидно, що перебування справи у провадженні судових органів, вчинення в ній\~передбачених законом\~дій,\~на думку\~добросовісного розсудливого\~спостерігача,\~виключає необхідність\~вчинення процесуальних\~дій,\~спрямованих на\~припинення цього\~процесу,\~а саме\~подачі інших\~позовів,\~заяв про\~закриття провадження\~у справі\~тощо. Подібний правовий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15 травня 2020 року у справі № 922/1467/19, відступати від якого правові підстави відсутні (п. 123 Постанови). Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду у справі № 904/3405/19, у зв`язку із тим, що позивач уже звертався раніше до суду за захистом порушеного права до того ж відповідача з частиною позовних вимог, що були також предметом розгляду у справі № 904/3405/19. Європейський суд з прав людини в одній із справ наголосив, що механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). З матеріалів даної справи вбачається, що прокурор та Міністерство оборони України в особі Самбірської КЕЧ району упродовж 2012 - 2022 років вживали безперервні процесуальні заходи щодо поновлення порушених інтересів держави у даних спірних відносинах. Зазначене доводиться численними судовими рішеннями де відповідачем зазначений [PERSON] та члени його сім`ї та виконавчими провадженнями. Очевидно, що вживаючи таких процесуальних заходів та

Outcome: approved