Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за борговою розпискою у розмірі 40 480,00 доларів США, що складається з суми позики 40 000,00 доларів США, 3% відсотків річних у розмірі 480,00 доларів США. Посилаючись на те, що 27.09.2021 року [PERSON] отримала у [PERSON] в позику 40 000,00 доларів США. На підтвердження укладення між сторонами договору позики, [PERSON] власноручно написала боргову розписку від 27.09.2021 року, примірник якої передала йому в оригіналі. Згідно умов розписки, відповідачка [PERSON] зобов`язалася повернути кошти до 01.10.2021 року, проте у вказаний строк кошти так і не повернула. Станом на 23.02.2022 року загальна сума заборгованості відповідачки [PERSON] за борговою розпискою становить 40 480,00 доларів США, яка в свою чергу складається з суми позики - 40 000,00 доларів США та 3-х процентів річних - 480,00 доларів США. З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить суд стягнути з відповідачки на його користь суму заборгованості за договором позики у розмірі 35 419,65 доларів США та 3% відсотків річних у розмірі 422,61 доларів США. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 27.02.2024 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 36). Протокольною ухвалою від 29.08.2024 року заяву позивача [PERSON] про зменшення позовних вимог було задоволено та приєднано до матеріалів справи (а.с. 120-121). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Бондар М.М. підтримав позов з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, в подальшому звернувся до суду із заявою, в якій просив суд розглядати справу без його участі та участі позивача. Відповідачка, належним чином, у відповідності до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, відзиву не подала, викликалась до суду судовою повісткою за адресою реєстрації, однак конверт повернувся до суду без вручення адресату з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 47, 107, 111, 125, 185, 202). Крім того, примірник позову з додатками був вручений особисто відповідачці, що підтверджується розпискою з ДУ «Київський слідчий ізолятор», за місцем її фактичного перебування (а.с. 188). У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 211, ч. 1 ст. 223, ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. 27.09.2021 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] в усній формі договір було укладено позики грошових коштів. На підтвердження укладення вказаного договору, відповідачка [PERSON] власноруч написала розписку від 27.09.2021 року, згідно умов якої [PERSON] надав їй у борг грошові кошти у розмірі 40 000,00 доларів США строком до 01.10.2021 року (а.с. 23). Суд встановив, що оригінал розписки знаходиться у позивача. У 2021 році частина заборгованості у розмірі 4 580,35 доларів США була сплачена відповідачкою на користь позивача, що підтверджується знімками з екрану (а.с. 99-101) та не заперечується позивачем. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За загальною нормою цивільного права, договір вважається укладеним в належній формі, якщо сторони дійшли згоди з приводу всіх суттєвих умов договору (ст.638 ЦК України). За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У постанові Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Саме такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15, від 02 липня 2017 року у справі №6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц, у постановах Верховного Суду від 08 липня 2019 року справі №524/4946/16, від 22 серпня 2019 року у справі №369/3340/16-ц. Як вбачається зі змісту вищевказаної розписки від 27.09.2021 року, відповідачка [PERSON] позичила у позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 40 000,00 доларів США, які зобов`язалась повернути до 01.10.2021 року. Таким чином, суд, встановивши справжню правову природу розписки, приходить до висновку, що укладення між позивачем та відповідачкою відбулося укладення договору позики. На час розгляду справи у суду відсутні підтверджуючі докази про те, що договір позики визнаний недійсним чи є розірваним. Своїм підписом відповідачка засвідчила, що її волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає її внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін. Судом дано належну правову оцінку зібраним доказам, в тому числі розписці, в якій викладено зобов`язання позичальника повернути борг позикодавцю, зазначена дата її складання та дата виконання зобов`язання. Відповідачкою не надано жодного доказу про існування будь-якого іншого зобов`язання між сторонами, або іншими учасниками, не зазначеними в угоді. Доказів здійснення тиску з боку позивача, з метою укладення договору позики, відповідачкою не надано. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Дослідивши боргову розписку, судом не виявлено на ній записів про повернення грошових коштів. Разом з тим, частину боргу вже було сплачено відповідачкою. Таким чином, враховуючи, що відповідачка зобов`язання повернути кошти у розмірі 40 000,00 грн. у строк, визначений договором позики, а саме до 01.10.2021 року, не виконала, права позивача підлягають захисту, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики у розмірі 35 842,26 грн., з урахуванням вже сплаченої частини боргу. Щодо стягнення з відповідачки 3% річних, відповідно до ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне. Частиною першою ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, то він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Відповідно до Постанови ВС від 25.01.2019 року, згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Отже, розмір трьох відсотків річних - штрафні санкції за законом від простроченої відповідачем суми грошового зобов`язання в сумі 35 419,65 доларів США за час прострочення виконання грошового зобов`язання починаючи від 01.10.2021 року до 23.02.2022 року станом становить 422,61 доларів США. Таким чином загальна сума грошового зобов`язання відповідачки перед позивачем становить 35 842,26 доларів США (з розрахунку: 35 419,65 доларів США (сума боргу) + 422,61 доларів США (3 % річних)). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 15 140,00 грн. На підставі викладеного, ст. 512, 514, 525, 526, 527, 625, 639, 1046-1050 ЦК України,

Outcome: approved