Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначив, що в 1990 році він, як переселенець, отримав у радгоспі «Баштанський» житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який був власністю останнього. Рішенням виконавчого комітету Лоцкинської сільської ради народних депутатів від 14.10.1994 року №22, в зв`язку зі сплатою позивачем вартості будинку, було затверджено акт передачі позивачу вищевказаного житлового будинку та доручено Баштанському БТІ зареєструвати за ним право власності на даний житловий будинок. У листопаді 2024 року позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно з метою реєстрації свого права власності на даний будинок, але йому було відмовлено через те, що він не надав належних правовстановлюючих документів. На підставі викладеного позивач просив суд визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок з допоміжними будівлями та спорудами. Ухвалою від 09.12.2024 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою від 18.02.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її та позивача відсутності, а також підтримання позову в повному обсязі. Представник відповідача до суду не з`явився, про час слухання справи повідомлялися вчасно та належним чином. До суду не надходило клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позов. З огляду на те, що учасники належним чином повідомлені, представник відповідача не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію акту 1970 року; копію архівної довідки від 06.12.2024 року за №160-04/05; копію довідки Інгульської сільської ради, Баштанського району, Миколаївської області від 28.01.2009 року за №84; копію довідки Баштанського БТІ від 11.11.2024 року за №89; копію довідки Інгульської сільської ради, Баштанського району, Миколаївської області від 12.11.2024 року за №395; копію довідки радгоспу «Баштанський» від 18.01.1992 року; список перейменованих вулиць; інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.10.2024 року; копію квитанції; оцінку вартості майна; копію рішення Інгульської сільської ради, Баштанського району, Миколаївської області від 12.09.2024 року за №1; копію рішення Лоцкинської сільської ради народних депутатів від 14.10.1994 року №22 та 28.08.2000 року за №30; копію рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій від 26.11.2024 року; копію технічного паспорта на житловий будинок), суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. В судовому засіданні встановлено, що у 1990 році позивач на підставі переселенського квитка отримав у радгоспі «Баштанський» житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . В 1990 році було складено акт про передачу переселенцю [PERSON] вищевказаного житлового будинку (а.с.9-10). З наявної в матеріалах справи довідки радгоспу «Баштанський» від 18.01.1992 року вбачається, що у позивача перед даним радгоспом відсутня заборгованість за вищевказаний переселенський житловий будинок (а.с.16). В зв`язку з чим 14.10.1994 року рішенням виконавчого комітету Лоцкинської сільської ради народних депутатів за №22 було вирішено питання про затвердження акту переселенського будинку у власність [PERSON] та доручено Баштанському БТІ зареєструвати за позивачем даний житловий будинок (а.с.23). З наявної в матеріалах справи копії технічного паспорту вбачається, що даний будинок складається з: житлового будинку А 1980 року побудови площею 97,0 кв.м., сараю Б 1980 року побудови площею 8.0 кв.м., сараю В 1991 року побудови площею 13.1 кв.м., сараю Ж 1991 року побудови площею 10.6 кв.м., убиральні Г 1991 року побудови площею 1.80 кв.м., погрібу Дпб 1991 року побудови площею 1.70/205 кв.м., огорожі №2,3,4,5,6, замощення №І, ІІ (а .с. 27-31). 26 листопада 2024 року державний реєстратор розглянувши заяву позивача про реєстрацію права власності на даний будинок, виніс рішення про відмову в проведенні реєстрації в зв`язку з тим, що наданий акт про передачу будинку у власність переселенцю був затверджений виконкомом не районної, а сільської Ради депутатів (а.с.25). Згідно копії довідки Баштанського БТІ від 11.11.2024 року за №89 та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.10.2024 року, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано. Згідно копії архівної довідки від 06.12.2024 року за №160-04/05, радгосп «Баштанський» припинив свою діяльність (а.с.12). Згідно копії довідки Інгульської сільської ради, Баштанського району, Миколаївської області від 28.01.2009 року за №84 житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі рішення виконкому Лоцкинської сільської ради №22 від 14.10.1994. (а.с.13). Згідно копії довідки Інгульської сільської ради, Баштанського району, Миколаївської області від 12.11.2024 року за №395, рішення щодо присадибної земельної ділянки по [ADDRESS] , не приймалось, не приватизована, кадастровий номер відсутній (а.с.15). Згідно копії рішення Інгульської сільської ради, Баштанського району, Миколаївської області від 12.09.2024 року за №1 житловому будинку загальною площею 60,8 кв.м., житловою площею 33,3 кв.м. разом з допоміжними спорудами присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] (а.с.22), Встановлені судом обставини свідчать, що вищевказаний житловий будинок був отриманий позивачем на підставі відповідного акту про передачу житлового будинку переселенцю згідно з переселенським квитком. На той час діяли норми Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 року. Зі змісту даної інструкції слідує, що акти про передачу будинків у власність переселенцям при наявності рішень про це виконкомів районних Рад депутатів трудящих і довідок фінансових відділів про остаточний розрахунок переселенця за одержану будівлю, нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу будинків та рішення суду про визнання угоди про відчуження будинку, складеної з порушенням встановленої законом форми, дійсною є самостійними правовстановлюючими документами (п. 9, 18, 21 Додатку №1 до Інструкції). Отже отримання житла переселенцем на підставі відповідного акту є самостійною підставою набуття права власності на житло. Разом з тим, до суду не було надано належного та допустимого доказу того, що радгоспом «Баштанський» (або третьою особою) було дотримано вимоги чинного законодавства, яке діяло на відповідний період часу будівництва жилого будинку у 1980-1991 роках щодо наявності необхідних дозвільних документів, які підтверджували б виникнення у забудовника ( продавця) права власності на згаданий житловий будинок. Згідно ч.1 ст. 105 ЦК УРСР (який діяв на момент будівництва будинку та його передачі позивачу) громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо). У суду немає достатньо правових підстав вважати, що відповідний житловий будинок був побудований радгоспом «Баштанський» (або третьою особою) з додержанням вимог чинного на той час законодавства, що, виходячи із наданих суду доказів, має ознаки у тому числі і самочинного будівництва, передбачені ст. 105 ЦК УРСР. Пленум Верховного Суду України в п. 2, 3 постанови N 9 від 19 вересня 1975 року "Про практику застосування судами України статті 105 Цивільного кодексу України"роз`яснив, що самовільним будівництвом визнається також спорудження без дозволу виконавчого комітету відповідної ради нового будинку замість зруйнованого на раніш відведеній громадянину земельній ділянці. Вирішуючи позови про право власності на самовільно споруджені жилі будинки або прибудови, в тому числі пов`язані з купівлею-продажем, міною, даруванням, спадкуванням останніх, а також вимоги про поділ цих будівель між учасниками будівництва і визначення порядку користування приміщеннями в них, про відшкодування витрат, понесених на самовільне будівництво, суди повинні враховувати, що щодо таких жилих будинків і прибудов не виникає прав і обов`язків власника ні в осіб, які їх спорудили, ні в осіб, які уклали щодо них угоди. Самовільно споруджені будинки чи прибудови не можуть бути об`єктом права приватної власності. В матеріалах справи відсутні будь-які дозвільні документи щодо будівництва вищевказаного житлового будинку, при цьому наявні в матеріалах справи довідка Баштанського БТІ від 11.11.2024 року за №89 та інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.10.2024 року свідчать, що право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , станом на момент звернення до суду не зареєстровано та поштову адресу даному будинку присвоєно лише рішенням Інгульської сільської ради, Баштанського району, Миколаївської області від 12.09.2024 року. Суд також звертає у вагу, що позивачем не надано жодного документу щодо статусу земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , її цільового призначення, що є обов`язковою умовою розгляду справи за таким позовом, при цьому з наявної в матеріалах справи довідки Інгульської сільської ради, Баштанського району, Миколаївської області від 12.11.2024 року за №395 вбачається, що рішення щодо вищевказаної присадибної земельної ділянки не приймалось, вона не приватизована, кадастровий номер відсутній. З наданих суду документів не вбачається можливим встановити підстави і законність володіння позивачем вказаним будинком. В силу чого суд вважає, що вищевказаний спірний будинок не є об`єктом права особистої приватної власності, в результаті чого позивач не набув відносно такого майна права приватної власності, що унеможливлює визнання за позивачем відповідного права власності. В результаті чого суд приходить до висновку про неможливість захисту прав та інтересів позивача у обраний ним спосіб захисту, в силу чого позов задоволенню не підлягає. Вказані обставини у комплексі не вказують на факт набуття позивачем [PERSON] права власності на вищевказаний спірний житловий будинок з допоміжними будівлями та спорудами на підставі акту про передачу будинку, затвердженого рішенням виконавчого комітету місцевої ради та відомостей попереднього власника про остаточний розрахунок переселенця за одержану будівлю. Згідно ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.\~ Ст. 392 ЦК України\~передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.. Сукупність встановлених судом обставин свідчать про відсутність достатніх підстав для задоволення позову\~щодо визнання за позивачем права власності на спірний житловий будинок з допоміжними будівлями та спорудами, з метою захисту права власності останнього, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed