Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

У листопада\~2024\~року позивачка\~звернулася до\~суду із\~позовною заявою,\~в якій\~просила визнати\~за [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~РНОКПП [NUMBER] \~право власності\~на квартиру,\~яка знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~загальною площею\~44,7\~кв.м.\~В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначила,\~що є\~власницею квартири\~ [ADDRESS] ,\~що підтверджується\~договором купівлі-продажу\~квартири серії\~АВК №\~244198\~від 17\~травня 2000\~року посвідченим\~державним нотаріусом\~Волноваської державної\~нотаріальної контори\~Степанищенко Л.І.\~Право власності\~на вказану\~квартиру було\~зареєстровано у\~Бюро технічної\~інвентаризації м.\~Волновахи 12\~вересня 2000\~року,\~за реєстровим\~номером 17881.\~До 2013\~року реєстрація\~права власності\~на житлові\~будинки провадилася\~Бюро технічної\~інвентаризації,\~із виданою\~про це\~документів (Витягів)\~або проставленням\~відповідних штампів\~(відміток)\~на самому\~документі.\~Така реєстрація\~проводилася БТІ\~в Реєстрі\~прав власності\~на нерухоме\~майно (в\~якому реєструвалися\~виключно квартири,\~будинки,\~приміщення).\~Крім того,\~відповідно до\~технічного паспорта\~виданого на\~ім`я\~ [PERSON] ,\~квартира [ADDRESS] \~має загальну\~площу 44,7\~кв.м.\~22\~квітня 2024\~року позивачка\~звернулася до\~Державного реєстратора\~відділу реєстрації\~майнових прав\~управління у\~сфері державної\~реєстрації Департаменту\~адміністративних послуг\~та дозвільних\~процедур Дніпровської\~міської ради\~з метою\~реєстрації права\~власності в\~державному реєстрі\~прав на\~нерухоме майно.\~Проте у\~здійсненні реєстрації\~права власності\~було відмовлено\~рішенням державного\~реєстратора прав\~на нерухоме\~майно від\~24\~червня 2024року\~№ 73783634\~з тих\~підстав,\~що відсутня\~архівна справа\~і документи\~щодо квартири,\~яка знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~тому Волноваська\~міська військова\~адміністрація не\~має можливості\~надати інформацію,\~стосовно реєстрації\~права власності\~на квартиру,\~які виникли\~в установленому\~законодавством порядку\~до 01.01.2013\~року. Відповідно до інформаційної довідки № 404515327 від 20.11.2021 року, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відсутні відомості щодо зареєстрованого права власності на нерухоме майно за адресою: квартира [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, раніше нею надано заяву відповідно до якої просила розглянути справу без їх участі, позовну заяву просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 травня 2000 року укладено між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якої продавець продав, а покупець купив квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири серії АВК № 244198 від 17 травня 2000 року посвідченим державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори Степанищенко Л.І. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано у Бюро технічної інвентаризації м. Волновахи 12 вересня 2000 року, за реєстровим номером 17881. Право власності за [PERSON] на вказану квартиру зареєстровано КП «Бюро технічної інвентаризації м. Волновахи». Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги суд виходить з такого. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У пункті 1 частини другої зазначеної статті передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном згідно з положеннями частини першої статті 317 ЦК України. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У статті 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ураховуючи, що відповідно до статті 328 цього Кодексу набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України (аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 21 листопада 2018 року у справі N 920/615/16, від 05 вересня 2019 року у справі N 907/310/18). Стаття 392 ЦК України, в якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі N 760/14438/15-ц. Отже, розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права за загальним правилом судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується або оспорюється. Тобто положення стаття 392 ЦК України спрямована на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача з передбачених законодавством підстав і підтверджується належними та допустимими доказами. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Така правова позиція викладена у пункті 13 постанови Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі N 910/1016/17, пункті 12 постанови від 17 квітня 2018 року у справі N 914/1521/17). З огляду на викладене, ураховуючи надані суду докази, суд уважає за необхідне задовольнити позовні вимоги. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved