Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

05 червня 2024 року позивачка [PERSON] , через свою представницю, звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON] із вимогою про розірвання шлюбу (а. с. 1-3). В обґрунтування позову, з урахуванням усунених недоліків (а. с. 19-22) вказала на те, що 05 березня 2009 року між сторонами був укладений шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що з початком повномасштабної війни в Україні в березні 2022 року сторони вивезли дітей до Великої Британії, де вони отримали житло та всі необхідні документи для законного перебування там. З середини 2022 року спільне життя, введення спільного господарства, інтимні відносини між сторонами припинилися, у зв`язку із дисгармонією в їх відносинах, а отже позивачка зрозуміла, що сторони є фактично сторонніми один до одного, з різними поглядами на сімейні, духовні та матеріальні цінності. Оскільки збереження шлюбу та примирення є неможливим, прохає розірвати шлюб. Ухвалою суду від 02 серпня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін (а. с. 24), копія якої надіслана сторонам за вихідним № 18971/24-вих/2/204/2760/24 від 02 серпня 2024 року (а. с. 25). Ухвалою суду\~від 14\~жовтня 2024\~року сторонам\~надано час на примирення подружжя строком на шість місяці, провадження у справі зупинено, після закінчення строку на примирення, відновлено провадження та призначено судове засідання на 14 квітня 2025 року (а. с. 48 та на звороті). Позивачка у судове засідання не з`явилася, представниця надала заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивачки, в якій позовні вимоги підтримала, прохала задовольнити (а. с. 55). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв або клопотань не надав, причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення без фіксування судового процесу технічними засобами. Судом встановлено, що 05 березня 2009 року у виконавчому комітеті Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, між [PERSON] , [INFO] , уродженого у м. Дніпропетровськ, та [PERSON] , [INFO] , уродженою у Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, укладено шлюб, про що складено актовий запис № 07, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 6). Прізвище позивачки після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02 червня 2010 року (а. с. 7) та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03 серпня 2012 року (а. с. 8). Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Приписами ст.\~13\~ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст.\~77\~ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Нормою ст.\~81\~ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст.\~24\~СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.\~56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з вимогами ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Приписами ч. 2 ст.\~112\~СК України визначено, що суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Оскільки за час, який надавався судом сторонам для примирення, сторони не примирилися, приймаючи до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, суд доходить висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 ЦПК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Нормами ст.\~113\~СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка не виявила бажання змінювати прізвище, суд залишає їй шлюбне прізвище. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача понесені позивачкою судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved