Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

ТОВ «Іннова Фінанс» звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] , якою просить стягнути заборгованість за договором про надання позики №4962120824 від 09.08.2024р. у розмірі 28160грн., з яких: 8000грн. - це борг по кредиту; 20160грн. - борг по процентах за користування кредитом. Підставою позову, вказує порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором. В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Представник позивача просив розглянути справу без участі представника позивача. У випадку неявки відповідача, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач у встановлений йому строк правом на подачу відзиву на позов не скористався, був належним чином повідомлений. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. При цьому суд врахував, що 02.05.2025 адвокат відповідача звернувся до суду із заявою про відкладення судового засідання з підстав великої його завантаженості та надання часу для ознайомлення з матеріалами справи. Однак, будь-яких доказів об`єктивної неможливості узяти участь у розгляді справи він не надав, його клієнт взагалі не з`явився у судове засідання і не повідомив причини своєї неявки, а також будь-яких відомостей про те чому ним не було подано відзиву на позов і докази, якщо він проти цього заперечує. І тому суд, на підставі ч.1 та ч.3 ст.251 ЦПК України виходив з того, що має місце неявка відповідача та його представника без поважних причин. Аргументи сторін спору. Позиція позивача. Між ТОВ «Іннова Фінанс» та відповідачем був укладений договір № 4962120824 від 09.08.2024 року, на підставі якого ТОВ «Іннова Фінанс» видав відповідачу кредит у розмірі 8000 гривень, але він у встановлені договором строки отриманий кредит вчасно не повернув, а також не сплатив проценти за користування кредитом. Проте, оскільки було відступлено право вимоги за договором до відповідача позивачу, саме останній отримав право вимоги уплати боргу за цим договором. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався. Будь-яких заперечень проти вимог банку чи його доказів не подавав. Оцінка суду щодо фактів. [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) 09 серпня 2024 року уклав з ТОВ «Іннова Фінанс» (код ЄДРПОУ: 44127243) договір позики № 4962120824 за яким, ТОВ «Іннова Фінанс» взяв на себе зобов`язання надати [PERSON] грошові кошти (кредит) у розмірі 8000 грн., а [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірі 1.5% (в день, в межах строку кредиту - 360 днів - стандартна процентна ставка) та 0,01% (в день, знижена процентна ставка) (а.с. 34-55). ТОВ «Іннова Фінанс» перерахував [PERSON] грошові кошти у розмірі 8000 грн. на його поточний рахунок (а.с.17), але у повному обсязі та у строки він не повернув отриманий кредит та не сплатив проценти за користування кредитними коштами. Через що, у компанії виникло право вимоги до [PERSON] , щодо сплати кредиту у розмірі 28160 гривень, з яких: 8000 гривень - це борг по кредиту; 20160 гривень - це борг по процентах за користування кредитом. Зміст спірних правовідносин. Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем ТОВ «Іннова Фінанс» та відповідачем [PERSON] дійсно виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає новим кредитором, а відповідач - боржником, та в межах яких між ними виник спір щодо права позивача, як нового кредитора у цьому зобов`язанні, отримати кредит та проценти за користування ним, на підставі договору. Оцінка суду (щодо права). Положення пункту 1 та 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантують, що права людини і громадянина, його основні обов`язки, а також засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Зокрема, положення частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, в силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов`язання можуть виникати з договорів, які стають обов`язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статей 1054, 1055 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором. При цьому, з огляду на положення статті 207 ЦК України, такий договір може бути укладений шляхом обміну сторонами одним або декількома документами, в яких зафіксовано його зміст, та які підписані обома сторонами: споживачем, як однією стороною договору, та уповноваженим на це представником кредитодавця із скріпленням печаткою кредитодавця, як другою стороною договору. А користуючись положеннями статті 628 вказаного кодексу, сторони мають право укласти договір, в якому будуть міститись елементи різних договорів (змішаний договір), тоді до відносин сторін у такому договорі, застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Так, як вже було встановлено судом, [PERSON] та ТОВ «Іннова Фінанс» уклали між собою договір № 4962120824 який, серед іншого, містить і положення договору про надання кредиту. І відповідно до цього договору, товариство взяло на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит у гривні у розмірі 8000 гривень. І товариство, взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі. Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зокрема, за вказаним договором, [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути кредит у розмірі 8000 гривень та сплачувати проценти за користування ним у розмірі 1.5% (в день, в межах строку кредиту - 360 днів - стандартна процентна ставка) та 0,01% (в день, знижена процентна ставка) (а.с. 34-55). Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання). Але, як вже було встановлено судом, [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував. У зв`язку з чим, у нього як позичальника, дійсно утворилась заборгованість перед новим кредитором (позивачем) у розмірі 28160 гривень, з яких: 8000 гривень - це борг по кредиту; 20160 гривень - це борг по процентах за користування кредитом. Тож зважаючи на викладене, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань, а тому і доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цих зобов`язаннях, на отримання від відповідача вказаних вище сум боргу. Тому, матеріально-правову вимогу позивача до відповідача слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю. Оцінка суду щодо судових витрат. В силу положень частини 1 статті 133 і пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А згідно з пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу) покладаються у разі задоволення позову на відповідача. З огляду на це та те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а сплачений позивачем судовий збір документально підтверджений і складає 2422 гривні 40 (а.с.13), він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у вказаному розмірі. Отже,

Outcome: approved