Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначив, що 11.12.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» та [PERSON] укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №00020123147. Відповідно до положень п. 3.1 Договору, позивач на умовах договору та правил надає клієнту грошові кошти у сумі, визначеній п. 5 договору, а клієнт в свою чергу зобов`язується повернути грошові кошти у встановлений цим договором строк та сплатити проценти згідно відсоткової ставки за кожен день користування, визначеної п. 5.3 даного договору. Кредит надається позичальнику на визначені ним особисті цілі. Згідно з п. 5 Договору, загальний розмір кредиту становить 14599 гривень 00 копійок. Відповідно до п. 4.3 Договору, клієнт зобов`язаний погасити заборгованість не пізніше останнього дня дії договору, зазначеного у розділі 5 цього договору. Згідно з п.п. 5 п. 5 Договору, заборгованість має бути сплачено до 09.01.2021 року. Відповідно до пп. 12,13 п. 5 Договору, базова процентна ставка становить 1,39% (в день). Процентна ставка за кожен день у разі користування кредитом поза межами строку дії договору 2,50% (в день). У договорі сторони погодили, що у випадку користування кредитом після строку дії договору, вказаного у п.п. 5 п. 5 договору, умови щодо нарахування процентної ставки (п.п. 12 п. 5 договору) не застосовуються, а застосовується розмір процентної ставки в день, визначений у п.п. 13 п. 5 договору. Під час процентною ставкою, яка застосовується у разі користування кредитом поза межами строку дії договору, маються на увазі проценти у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, у разі неповернення позики у визначені договором строк, позивач має право стягнути заборгованості з урахуванням відсотків (ч. 2 ст. 625 ЦК України). При цьому, сторони у договорі дійшли згоди щодо зміни передбаченої ЦК України відсоткової ставки та встановленні її на рівні 912,50% річних (2,50% * 365 днів = 912,50%). 11.12.2020 року на виконання умов договору позивачем було передано відповідачу грошові кошти у розмірі 14599,00 грн.. Товариство з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором. Натомість, відповідачка не виконала свої зобов`язання, не сплатила (не повернула) грошові кошти у порядку та строки визначені умовами договору, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 78170,50 грн., з яких: 14599,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 2736,60 грн. - інфляційне збільшення за період із 10.01.2021 року по 23.02.2022 року; 54747,00 грн. - проценти поза межами строку дії договору за період із 10.01.2021 року по 08.06.2021 року. Оскільки на вимоги позивача відповідачка заборгованість не погасила та від виконання своїх зобов`язань ухиляється, тому позивач просив суд стягнути із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» заборгованість за кредитним договором №00020123147 від 11.12.2020 року у сумі 78170,50 грн., разом із судовими витратами у розмірі 3028,00 гривень. Відповідач [PERSON] надала до суду відзив, у якому частково визнала позовні вимоги в частині стягнення загальної (орієнтовної) вартості кредиту, яка становить 20686,90 грн.(тіло кредиту 14599,00 грн. 6087,90 грн.). Також, відповідачка просить розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців. Зазначає, що є пенсіонером за віком, пенсія є її єдиним доходом на даний час. Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував, про що зазначив у прохальній частині позовної заяви. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, у якій просила врахувати її позицію, викладену у відзиві на позовну заяву, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.12.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» та [PERSON] укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №00020123147. Відповідно до положень п. 3.1 Договору, позивач на умовах договору та правил надає клієнту грошові кошти у сумі, визначеній п. 5 договору, а клієнт в свою чергу зобов`язується повернути грошові кошти у встановлений цим договором строк та сплатити проценти згідно відсоткової ставки за кожен день користування, визначеної п. 5.3 даного договору. Кредит надається позичальнику на визначені ним особисті цілі. Згідно з п. 5 Договору, загальний розмір кредиту становить 14599 гривень 00 копійок. Відповідно до п. 4.3 Договору, клієнт зобов`язаний погасити заборгованість не пізніше останнього дня дії договору, зазначеного у розділі 5 цього договору. Згідно з п.п. 5 п. 5 Договору, заборгованість має бути сплачено до 09.01.2021 року. Відповідно до пп. 12,13 п. 5 Договору, базова процентна ставка становить 1,39% (в день). Процентна ставка за кожен день у разі користування кредитом поза межами строку дії договору 2,50% (в день). У договорі сторони погодили, що у випадку користування кредитом після строку дії договору, вказаного у п.п. 5 п. 5 договору, умови щодо нарахування процентної ставки (п.п. 12 п. 5 договору) не застосовуються, а застосовується розмір процентної ставки в день, визначений у п.п. 13 п. 5 договору. Під час процентною ставкою, яка застосовується у разі користування кредитом поза межами строку дії договору, маються на увазі проценти у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. 11.12.2020 року на виконання умов договору позивачем було передано відповідачу грошові кошти у розмірі 14599,00 грн., що підтверджується актом про видачу грошових коштів від 11.12.2020 року. Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Таким чином кредитний договір №00020123147 від 11.12.2020 року, відповідає вимогам Закону і доводить факт існування волевиявлення сторін на його укладання. На виконання умов договору №00020123147 від 11.12.2020 року, позивачем було передано відповідачу грошові кошти у розмірі 14599,00 грн., що підтверджується актом про видачу грошових коштів від 11.12.2020 року. Таким чином, суд погоджується із сумою заборгованості за тілом кредиту у розмірі 14599,00 грн., зазначеною позивачем у позовній заяві. Крім цього, вказана сума заборгованості не спростовані відповідачем. За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Разом із цим, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, на позивача при зверненні до суду із позовом про стягнення грошових коштів покладено обов`язок, навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог (ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України). Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. В даній справі позивач на підтвердження наявності заборгованості та її розміру не надав будь-якого розрахунку заборгованості. Так, Верховний Суду складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 25травня 2021 року у справі N554/4300/16-ц дійшов висновку, що "належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі." Аналогічна правова позиція стосовно первинних документів застосована і в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2018 року по справі N 161/16891/15-ц та в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2018 року у справі N 364/737/17. Отже, позиція Верховного Суду щодо необхідності доведення перерахування коштів та розміру заборгованості виключно первинними документами. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 29.01.2020 року у справі N 755/18920/18. Слід зазначити, що розрахунок заборгованості за кредитним договором №00020123147 від 11.12.2020 року, позивачем надано не було. Як вбачається із матеріалів справи, детального розрахунку заборгованості із зазначенням нарахованих відсотків, позивачем суду не надано, а тому суд приходить до висновку про недоведеність належними доказами вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам за вищевказаним кредитним договором. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ «КФ.ЮА» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд доходить висновку про часткове задоволення позову та стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «КФ.ЮА» заборгованості за загальним залишком заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 14599,00 грн., в іншій частині позову суд вважає відмовити із вищевказаних підстав. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 565,50 грн..

Outcome: approved