Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

В провадженні Основ`янського районного суду міста Харкова знаходиться цивільна справа за уточненим позовом [PERSON] , [PERSON] , що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [PERSON] , що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , до Харківської міської ради, Виконавчого комітету Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей по Основ`янському району департаменту Служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому позивачі з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просили суд: 1)визнати незаконними та скасувати: -рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 11.07.2018 № 479 з додатком, яким [PERSON] визнано наймачем однокімнатної ізольованої квартири [ADDRESS] зі складом сім?ї 1 особа в зв?язку зі смертю наймача [PERSON] ; -розпорядження Відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради № 638 від 09 серпня 2018 року щодо приватизації квартири [ADDRESS] та передачу квартири [ADDRESS] в приватну власність [PERSON] ; -свідоцтво про право власності на нерухоме майно, реєстраційний № 5-18-322059-Ц2 від 09 серпня 2018 року, видане Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, яким визнано право приватної власності за [PERSON] на квартиру за адресою [ADDRESS] загальною площею 38, 4 кв. метрів; -реєстрацію права власності за територіальною громадою міста Харкова на квартиру [ADDRESS] . 2)визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 10 січня 2019 року, укладений [PERSON] зі [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прокопенко Анною Валентинівною. 3)витребувати квартиру [ADDRESS] з незаконного володіння [PERSON] 4)повернути квартиру [ADDRESS] у володіння позивачів; 5)виселити з житлового приміщення загальною площею 38, 4 кв. метрів квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [PERSON] ; 6)вселити [PERSON] , [PERSON] з неповнолітнім [PERSON] , [INFO] , [PERSON] з неповнолітньою [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в житлове приміщення загальною площею 38, 4 кв. метрів квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач [PERSON] , перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 04 вересня 1965 року, що зареєстрований Високоселищним ЗАГСом Харківського району Харківської області. Від шлюбу народилося 8 дітей. На підставі ордеру №107 серія А від 10 січня 1984 року, виданого [PERSON] , виконкомом Червонозаводської районної Ради народних депутатів міста Харкова на підставі рішення виконкому Червонозаводської районної Ради народних депутатів міста Харкова від 9 січня 1984 року № 27/18 , на сім`ю з 10 осіб: [PERSON] , - основний, [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка [INFO] , [PERSON] - син [INFO] , [PERSON] - дочка [INFO] , [PERSON] - дочка [INFO] , [PERSON] - дочка, [INFO] , [PERSON] дочка, [INFO] , [PERSON] - дочка [INFO] , [PERSON] - дочка, [INFO] , було надано шість кімнат в квартирі [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] . Тобто три квартири були об?єднані в одну за трьома номерами. Сім`я на підставі ордеру зайняли житлові приміщення в квартирі [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , розташовану на 7 поверсі 14 поверхового будинку загальною жилою площею 83,80 кв. м. загальною площею 148,80 кв. м. Квартира [ADDRESS] має одну кімнату, квартира [ADDRESS] дві кімнати, квартира [ADDRESS] - три. Договір найму на квартиру [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] укладений з [PERSON] , особовий рахунок на квартири також був відкритий на [PERSON] . В подальшому склад сім`ї змінювався. [PERSON] зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON] , який 15 березня 2000 року було розірвано. Від шлюбу у них народилася дочка [PERSON] [INFO] . Після укладення шлюбу [PERSON] була зареєстрована та вселена в квартиру, після народження їх дочка також мешкала та була зареєстрована в квартирі. [PERSON] тривалий час в квартирі не мешкає, виїхала в м. Москва, хоча в квартирі з реєстрації не знімається. Після розірвання шлюбу [PERSON] з реєстрації в квартирі знявся та переїхав на нове місце мешкання. [PERSON] та [PERSON] тривалий час потому виїхали та знялися з реєстрації в квартирі. В теперішній час в квартирі мешкають, позивачі у справі. [PERSON] , постійно мешкає та зареєстрована в спірній квартирі, [PERSON] , 20 грудня 1986 року уклала шлюб з [PERSON] , зареєстрований у Палаці одруження «Орджонікідзевський» м. Харкова, [PERSON] після реєстрації шлюбу з [PERSON] 20 липня 1990 року у Червонозаводському відділі реєстрації актів цивільного стану ХМУЮ змінила фамілію з « [PERSON] » на « [PERSON] ». В спірній квартирі [ADDRESS] зареєстрований: син [PERSON] - [PERSON] [INFO] ; [PERSON] - дочка [PERSON] , [INFO] , яка 10 жовтня 2017 року уклала шлюб з [PERSON] , зареєстрований у ВДРАЦС по Слобідському та Основ`янському районах у м. Харкові. Дочка [PERSON] - [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , є інвалідом дитинства 3 групи ; [PERSON] після реєстрації шлюбу з [PERSON] , укладеним 03 грудня 2016 року; [PERSON] , [INFO] , якому надано статус дитини-сироти, над яким встановлена опіка, опікуном призначена [PERSON] . Рішенням виконкому Харківської міської ради №896 від 12.12.2018 згідно з додатком п. 3.3, закріплено за малолітнім [PERSON] , [INFO] , право проживання, користування житловою площею за адресою: [ADDRESS] . Вирішено начальнику Служби у справах дітей по Основ`янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Щиглинській Н.П. вжити заходів щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей щодо обтяження права користування житловим приміщенням згідно з пунктом 3.3 рішення. В спірних квартирах мешкала та була зареєстрована відповідач [PERSON] . Рішенням Харківської міської ради від 20.11.2015 №12/15 вулиця 1-ї Кінної Армії перейменована у вулицю Гольдбергівську. Відповідачка з чоловіком [PERSON] та дочкою [PERSON] займали житлове приміщення площею 18,4 кв. м. в квартирі [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] . Позивачами було встановлено у жовтні 2018 року, що відповідачка уклала на своє ім`я договір найму житлового приміщення в квартирі [ADDRESS] , після чого приватизувала квартиру та продала її. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 11.07.2018 №479 з додатком [PERSON] визнано наймачем однокімнатної ізольованої квартири [ADDRESS] зі складом сім`ї 1 особа в зв?язку зі смертю наймача [PERSON] . Розпорядженням Відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради від 09 серпня 2018 року прийнято рішення: прохання наймача [PERSON] щодо приватизації квартири по [ADDRESS] задовольнити і передати вказану квартиру в приватну власність, уповноваженим власником квартири визначено [PERSON] . 09 серпня 2018 року на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради квартира за адресою [ADDRESS] загальною площею 38,4 кв. м. передана у власність [PERSON] на підставі розпорядження відділу приватизації житлового фонду від 09 серпня 2018 року. 10 січня 2019 року квартира [ADDRESS] продана [PERSON] . [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прокопенко А.В. Рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 11.07.2018 року №479, розпорядження Відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради від 09 серпня 2018 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради від 09 серпня 2018 року, договір купівлі-продажу квартири від 10 січня 2019 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] позивачі вважають незаконними та такими, що мають бути визнані недійсними у судовому порядку. Згоди на укладення наймодавцем з відповідачкою окремого договору найму на квартиру [ADDRESS] позивачі не давали. Рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 11.07.2018 №479 про визнання [PERSON] наймачем однокімнатної ізольованої квартири [ADDRESS] є незаконним через невідповідність вимогам статей 104, 106 Житлового кодексу України. Загальна житлова площа квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] складає 83, 80 кв. м. На момент укладення з відповідачкою окремого договору найму на квартиру право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] мали 11 осіб: позивачі у справі, неповнолітні діти, [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , відповідач та її дочка [PERSON] . На кожного з нас приходилася житлова площа у квартирі у розмірі 7,61 кв. метрів (83,80 кв. метрів: 11= 7,61 кв.м.). Надаючи відповідачці у користування житлове приміщення площею 18,4 кв. метрів, порушувалися права позивачів, так як відповідачу виділене житлове приміщення більше на 10,79 кв. м., ніж було раніше. Натомість у позивачів замість житлової площі на кожного у розмірі 7,6 кв. м. через незаконне укладення договору найму на житлове приміщення, погіршуються житлові умови, так як на кожного з проживаючих у спірних квартирах осіб після виділення відповідачу житлової площі 18, 4 кв. метрів стало по 6, 5 кв. метрів, тобто на 1,1 кв. м. менше, ніж було раніше. Незаконними діями відповідачки та виконавчого комітету Харківської міської ради житлові умови позивачів стали нижче рівня середньої забезпеченості жилою площею на одну особу та дорівнює 6,5 кв. м., так як частина житлового приміщення квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] незаконно вибула з користування позивачів житловим приміщенням. Право власності відповідачем [PERSON] , на думку позивачів, набуто у незаконний спосіб, відповідач не мала права приватизувати частину квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , так як квартира [ADDRESS] відокремлена у незаконний спосіб. Також, позивачі просили витребувати спірну квартиру з незаконного володіння, оскільки визнання договору купівлі-продажу спірної квартири недійсним без витребування з незаконного володіння не забезпечить належний захист прав позивачів. Позивачі просили поновити строк позовної давності відносно цієї позовної вимоги, оскільки вона була пропущена через обставини військової агресії рф в Україні, зміну підсудності суду, який здійснював розгляд справи. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2019 призначена суддя Червонозаводського районного суду м.Харкова Шелест І.М. Ухвалою від 01.04.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі та забезпечено позов шляхом арешту майна. 20.06.2019 до суду надійшов відзив на позов відповідача [PERSON] , в якому просив суд відмовити у задоволенні позову. 24.06.2019 надійшов відзив на позов представника Управління комунального майна та приватизації О.В. Артамонова, в якому просив відмовити у задоволенні позову повністю. Представником відповідача зазначено, що на підставі заяви на приватизацію, оформленої дільницею №59 КП «Жилкомсервіс», довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, а також рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 11.07.2018 №479 «Про визнання громадян наймачами житлової площі», розпорядженням відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації від 09.08.2018 №638, передана у приватну власність [PERSON] . В матеріалах справи міститься копія паспорту [PERSON] зі штампом про реєстрацію у квартирі [ADDRESS] (на теперішній час перейменовано на [ADDRESS] ) з 26.07.1989, а також відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна ще до приватизації, а саме 22.06.2018 квартира [ADDRESS] , як окремий об`єкт була зареєстрована за територіальною громадою м. Харкова та інформація про державну реєстрацію обтяження відсутня. Виходячи з наведеного, представник відповідача вважає, що Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки Харківської міської ради не порушував прав позивачів. Приватизація квартири здійснена відповідно до вимог законодавства чинного на момент проведення такої дії. 24.06.2019 надійшов відзив на позов представника виконавчого комітету ХМР О.В. Безродного, в якому просив відмовити у задоволенні позову повністю. Представник відповідача зазначив, що [PERSON] був наданий технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] . [PERSON] також при подачі документів надала лист з архіву про відсутність рішення щодо надання жилого приміщення (квартири [ADDRESS] ) та довідку дільниці КП «Жилкомсервіс» про те, що ордер на дільниці відсутній. На підставі наданих копій документів, які надійшли до Управління обліку та розподілу житлової з ЦНАП від [PERSON] разом із її заявою щодо визнання наймачем однокімнатної ізольованої квартири [ADDRESS] , в якій вона зареєстрована зі складом сім?ї - 1 особа у зв?язку зі смертю наймача [PERSON] . За результатом розгляду вказаної заяви та наданих копій документів, а саме: довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, лист архівного відділу Харківської міської ради про відсутність рішення про видачу ордеру [PERSON] , довідка форма А (поквартирна картка) щодо реєстрації [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , свідоцтво про смерть [PERSON] , паспорту [PERSON] , інформаційної довідки дільниці №59 КП «Жилкомсервіс» про відсутності ордеру, довідка форма А (поквартирна картка) щодо реєстрації [PERSON] у квартирі [ADDRESS] та зняття його з реєстрації із вказаної адреси у 27.02.2002, інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно щодо реєстрації за територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради квартири [ADDRESS] , які стали підставою для прийняття рішення від 11.07.2018 №479 «Про визнання громадян наймачами займаної житлової площі», п. 1.7, а саме: визнати [PERSON] наймачем однокімнатної ізольованої квартири [ADDRESS] зі складом сім?ї 1 особа у зв?язку зі смертю наймача [PERSON] . Представник відповідача також зазначив, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна ще до приватизації, а саме 22.06.2018 квартира [ADDRESS] , як окремий об`єкт була зареєстрована за територіальною громадою м. Харкова та інформація про державну реєстрацію обтяження відсутня. 24.06.2019 надійшли пояснення на позов представника ХМР І.Ю. Лях, в якому просив відмовити у задоволенні позову повністю. Пояснення на позовну заяву є аналогічними за змістом відзивам, наданим Управлінням комунального майна та приватизації та Виконавчим комітетом Харківської міської ради. 09.07.2019 позивачі подали суду відповідь на відзив. 09.07.2019 надійшов відзив представника Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради М.А. Скидан, в якому він просив відмовити у задоволенні позову. Представник зазначив, що інформація про наявність у вищевказаному будинку квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] одержана Управлінням із звернення [PERSON] від 06.11.2018. Згідно з довідками про зареєстрованих у житловому приміщенні від 03.01.2019 було встановлено, що у Реєстрі територіальної громади міста Харкова є інформація реєстрацію у квартирі [ADDRESS] - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , при цьому [PERSON] серед даних осіб немає, але є інформація про її реєстрацію у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до інформації Департаменту служб у справах дітей рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.07.2015 №424 за малолітнім [PERSON] була закріплена квартира [ADDRESS] , але на підставі заяви [PERSON] від 06.11.2018 до служб у справах дітей по Основ?янському району, рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 12.12.2018 №896 внесені зміни до рішення від 22.07.2015 №424 та за [PERSON] закріплено право проживання та користування квартирою [ADDRESS] . Таким чином, квартира [ADDRESS] передана у приватну власність [PERSON] 09.08.2018 та право власності зареєстровано в державному реєстрі прав власності 31.08.2018. Разом з тим, за [PERSON] закріплено право проживання та користування квартирою [ADDRESS] на підставі рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 12.12.2018 №896, яким внесені зміни до рішення від 22.07.2015 №424. Тобто вже після здійснення [PERSON] приватизації вказаної квартири. На момент укладання договору купівлі-продажу квартиру [ADDRESS] , від 10.01.2019, за яким право власності перейшло до [PERSON] обтяження на нерухоме майно зареєстровано не було. Реєстрація обтяжень в виді заборони на нерухоме майно в інтересах [PERSON] зареєстрована 16.01.2019. Враховуючи, що на момент оформлення документів на приватизацію квартири [ADDRESS] вищевказана інформація в Управлінні була відсутня, та на момент приватизації, а саме 09.08.2018, за [PERSON] була закріплена квартира [ADDRESS] , тобто передача даної квартири у власність [PERSON] відбулась з дотриманням вимог Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 №396. Відповідачами при видачі вказаного розпорядження та свідоцтва не були порушені вимоги чинного законодавства України у сфері приватизації державного житлового фонду та державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Представник відповідача вважає, що позивачами не доведені та не підтверджені належними та допустимими доказами, що розпорядження Центру (відділу) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна №26766 від 14.04.1999 на час його видачі було прийнято з порушенням вимог законодавства України, з перевищенням компетенції та порушувало права позивачів. Відповідно і відсутні підстави для визнання недійсним свідоцтва про право власності від 09.08.2018 №5-18-322059-Ц2, оскільки свідоцтво є похідним документом від розпорядження. Недодержання вимог правових норм, які регулюють порядок прийняття акта, у тому числі стосовно його форми, строків прийняття тощо, може бути підставою для визнання такого акта недійсним лише у тому разі, коли відповідне порушення спричинило прийняття неправильного акта. Якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його недійсним, якщо інше не передбачено законодавством. Обов`язковою умовою визнання недійсним акта є не тільки невідповідність його чинному законодавству, але й порушення у зв`язку з цим прав та охоронюваних законом інтересів позивача. 10.07.2019 за клопотанням представника позивачів було витребувано докази по справі. 25.11.2019 до суду надійшов уточнений позов. 12.03.2020 позивачі надали суду відповідь на відзиви та на пояснення. 12.03.2020 до суду знову надійшов уточнений позов від позивачів за первісним позовом. 27.05.2020 ухвалою суду було прийнято уточнені позовні вимоги позивача [PERSON] 27.08.2020 до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності, в якому просив суд визнати його добросовісним набувачем квартири [ADDRESS] та визнати його право власності на спірну квартиру. В обгрунтування зустрічних позовних вимог відповідач [PERSON] зазначив, що придбав у власність квартиру [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 10.01.2019, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прокопенко А.В., зареєстровано у реєстрі за №22. При огляді квартири після правочином було зрозуміло, що в кв. [ADDRESS] живе одна особа, ознак, що живуть інші особи не було. Відповідачу не було відомо щодо спору на цю квартиру. Нотаріусом при нотаріальному посвідченні правочину були перевірені документи, подані [PERSON] , а також перевірено зареєстрованих осіб у спірній квартирі [ADDRESS] , де на момент укладення правочину була зареєстрована лише [PERSON] . Сумнівів у наявності права власності [PERSON] у [PERSON] не було, тому він вважає себе добросовісним набувачем такої квартири. 15.09.2020 ухвалою суду було прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності та закрито підготовче провадження у справі. 20.04.2021 ухвалою суду закрите провадження у цивільній справі за первісним позовом у частині вимог позивача [PERSON] . Відповідно до розпорядження керівника апарату Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26.01.2023 щодо повторного автоматизованого розподілу невирішених судових справ, які перебували в провадженні [PERSON] згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду вказаної справи визначено суддю Червнозовадського районного суду м. Харкова Шиховцову А.О. Ухвалою від 21.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 20.02.2023 від позивачів до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог. 10.11.2023 від представника відповідача [PERSON] адвоката Гофельд Г.С. через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позовної заяви повністю, зазначила, що [PERSON] визнається те, що 10.01.2019 між [PERSON] та ним укладений договір купівлі-продажу квартири, а саме 1-кімнатної квартири загальною площею 38.4 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прокопенко Анною Валентинівною за № 22 від 10 січня 2019 року. В той день під час укладення договору приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прокопенко Анною Валентинівною та [PERSON] перевірено всі правовстановлюючі документи [PERSON] , зокрема: свідоцтво про право власності на нерухоме майно, реєстраційний № 5-18-322059-Ц2 від 09 серпня 2018, видане Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, яким визнано право приватної власності за [PERSON] на квартиру за адресою [ADDRESS] загальною площею 38, 4 кв.м.; відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме відомості про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою [ADDRESS] загальною площею 38, 4 кв.м. за [PERSON] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1584693063101 та дата реєстрації права власності 31 серпня 2018 року); відомості про зареєстрованих у квартирі за адресою [ADDRESS] загальною площею 38, 4 кв.м. осіб, які містились у Довідці про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) з Реєстру територіальної громади м. Харкова № 0а002174-ееЗе-46с3-9е7b-07f7ac10ec67 від 10.01.2019 о 15:05. Згідно з означеною довідкою єдиною зареєстрованою у квартирі особо була власниця [PERSON] . На підставі відповідного Договору за [PERSON] було зареєстровано право власності на 1-кімнатну квартиру загальною площею 38.4 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 2.4. Копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно, реєстраційний № 5-18- 322059-Ц2 від 09 серпня 2018 року, копія довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) з Реєстру територіальної громади м.Харкова № 0а002174-ееЗе-46с3-9е7b-07f7ac10ec67 від 10.01.2019 року о 15:05 додані до позову. Представник відповідача [PERSON] адвокат Гофельд Г.С. заперечила щодо позовних вимог та обґрунтувала заперечення тим, що звертаючись до суду з позовом позивачі як на підставу своїх позовним вимог покликаються, що вони є наймачами квартири [ADDRESS] , загальною площею 148,80 кв.м. Підтвердженням того, що Позивачі є наймачами квартири [ADDRESS] загальною площею 148,80 кв.м є: рішення виконкому Червонозаводської районної Ради народних депутатів міста Харкова від 9 січня 1984 року № 27/18 та ордер № 107 серія А від 10 січня 1984 року. Згідно з наданими позивачами документами, основним наймачем квартири [PERSON] , який помер [INFO] , але позивачі внаслідок смерті основного наймача як члени його сім`ї мають право на користування квартирою [ADDRESS] загальною площею 148,80 кв.м. Саме користування квартирою [ADDRESS] загальною площею 148,80 кв.м на думку позивачів є порушеним внаслідок приватизації [PERSON] квартири [ADDRESS] та у подальшому набуття її у власність [PERSON] . Представник відповідача зазначила, що з урахуванням практики Верховного Суду, викладеній у постановах Верховного Суду у справі № 607/14378/21 від 25 жовтня 2022 року та у справі № 761/45721/16-ц від 28 вересня 2021 року [PERSON] , [PERSON] з неповнолітнім [PERSON] , [INFO] , [PERSON] з неповнолітньою [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [PERSON] є неналежними позивачами. Так, позивачі звернулись за захистом порушеного права користування квартирою [ADDRESS] , загальною площею 148,80 кв.м, в той час як [PERSON] та у подальшому [PERSON] набули у власність квартиру [ADDRESS] . При цьому позивачами проігноровано той факт, що [PERSON] , а у подальшому [PERSON] набули у власність окремий самостійний об`єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] , а не частину квартири [ADDRESS] . Доказів, які б підтверджували, що квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] є одним і тим самим об`єктом нерухомого майна або частиною цілого приміщення, позивачі суду не надали. Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та [PERSON] подані докази, що [PERSON] приватизувала окремий самостійний об`єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] , і у подальшому здійснила продаж означеної квартири [PERSON] . Представник відповідача, зазначила, що позивачами не підтверджено належними та допустимими доказами порушення їх права на користування квартирою [ADDRESS] . Представник відповідача зазначила, що з урахуванням судової практики, а саме «Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову», що відповідає висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №910/10647/18 (провадження №12-175гс19, пункт 7.17), від 08 жовтня 2019 року у справі №916/2084/17 (провадження №12- 77гс19, пункт 8.9). Як зазначено у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №910/15262/18, від 03.03.2020 у справі №910/6091/19, від 16.10.2020 у справі №910/12787/17, «Верховний Суд зазначає, що встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові». 15.03.2024\~від представника\~позивачів \~адвоката Бондаренко\~Т.О.\~надійшла відповідь\~на відзив\~на позовну\~заяву,\~відповідно до\~якої представник\~позивачів заперечила\~щодо доводів\~представника відповідача\~ [PERSON] \~щодо неналежності\~позивачів у\~даній справі,\~оскільки право\~позивачів на\~користування спірною\~квартирою порушене,\~квартира вибула\~з користування\~позивачів у\~незаконний спосіб.\~Власником спірної\~квартири є\~територіальна громада\~м.\~Харкова.\~Квартира [ADDRESS] \~відокремлена у\~незаконний спосіб,\~що підтверджується\~наявними матеріалами\~справи.\~Витребування квартири\~у відповідача,\~виселення відповідача\~та вселення\~нас у\~спірну квартиру\~є похідними\~позовними вимогами\~поновлення порушеного\~права користування\~та визнання\~незаконними та\~скасування рішення\~виконавчого комітету\~Харківської міської\~ради,\~розпорядження Відділу\~приватизації житлового\~фонду Управління\~комунального майна\~та приватизації\~Департаменту економіки\~та комунального\~майна Виконавчого\~комітету Харківської\~міської ради,\~свідоцтва про\~право власності\~на нерухоме\~майно,\~реєстрації права\~власності за\~територіальною громадою\~міста Харкова\~на квартиру,\~договору купівлі-продажу\~квартири недійсним.\~Передача квартири\~Виконкомом Харківської\~міської ради\~ [PERSON] \~відбулася у\~незаконний спосіб.\~Правові акти\~індивідуальної дії,\~на підставі\~яких [PERSON] \~набула право\~власності на\~спірну квартиру\~є незаконними,\~через що\~повинні бути\~скасовані.\~Так як\~право власності\~на спірну\~квартиру [PERSON] \~набуто у\~незаконний спосіб,\~квартира вибула\~з нашого\~володіння всупереч\~нашій волі,\~порушує право\~позивачів,\~право неповнолітньої\~дитини-сироти\~та неповнолітньої\~дитини користування\~спірною квартирою,\~договір купівлі-продажу\~квартири між\~ [PERSON] \~та відповідачем\~є недійсним\~через його\~нікчемність.\~Позивачами заявлена\~позовна вимога\~про визнання\~незаконною та\~скасування права\~власності за\~територіальною громадою\~м.\~Харкова саме\~на спірну\~квартиру через\~поновлення порушеного\~права користування\~саме спірною\~квартирою [ADDRESS] .\~Реєстрація у\~Державному реєстрі\~речових прав\~на нерухоме\~майно квартири\~ [ADDRESS] \~та квартири\~ [ADDRESS] як\~окремих об`єктів\~права власності\~територіальної громади\~міста Харкова\~не суперечить\~наявному \~праву користування\~квартирою [ADDRESS] ,\~ [ADDRESS] та\~праву на\~приватизацію;\~є нікчемною\~та не\~створює юридичних\~наслідків (ст.ст.\~203,\~215,\~228\~ЦК України).\~Така реєстрація\~права власності\~після звернення\~нами до\~суду у\~лютому 2019\~року за\~поновленням права\~користування квартирою\~ [ADDRESS] може\~свідчити про\~зловживання посадовими\~особами службовим\~становищем органів\~та притягнення\~їх до\~кримінальної відповідальності.\~Після смерті\~наймача [PERSON] \~договір найму\~на квартиру\~ [ADDRESS] не\~переукладався. При вирішенні питання виконавчим комітетом Харківської міської ради про визнання [PERSON] наймачем квартири [ADDRESS] була використана інформація, яка не відповідає дійсності, а саме: 1)лист архівного відділу Харківської міської ради від 19.04.2018, в якому зазначено: в документах виконавчого комітету Червонозаводської районної ради за 1983-1984 роки рішення на квартиру [ADDRESS] від заводу «Протон» не виявлено. Тоді як нами в архівному відділі Харківської міської ради отримана копія рішення виконавчого комітету Червонозаводської районної Ради народних депутатів м. Харкова № 27/18 від 9 січня 1984 року, яким вирішено: І. Затвердити рішення адміністрації та профкому радіозаводу від 20.10.83 (протокол №31) та від 24.11.83 (протокол №8) про надання квартир у будинку [ADDRESS] : I. 6. Однокімнатної №37 т. [PERSON] , на сім?ю 10 осіб; I.22. Двокімнатної №38 т. [PERSON] , на сім?ю 10 осіб; 36. Трьохкімнатної №39 т. [PERSON] , на сім?ю 10 осіб. 2. Квартирному сектору видати ордери. 2) інформаційна довідка дільниці №59 КП Жилкомсервіс від 10.04.2018, в якій зазначено: ордер на квартиру [ADDRESS] на дільниці не зберігся. Тоді як ордер на квартиру [ADDRESS] не видавався взагалі ніколи. Ордер був виданий на вселення в квартиру [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] ; 3) довідка про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 19.06.2018 про те, що у квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , тоді як всі ми зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] ; [ADDRESS] ) поквартирна картка форми А, в якій зазначено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] . Інформаційна довідка з Державного реєстру прав на нерухоме майно щодо реєстрації за територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради квартири [ADDRESS] підтверджує комунальну власність на квартиру [ADDRESS] як на окремий об`єкт житлового фонду. Підстав для реєстрації квартири [ADDRESS] як окремого об`єкту житлового фонду не було при наявності єдиного об`єкту житлового фонду квартири [ADDRESS] . Копія особового рахунку при вирішенні питання виконавчим комітетом Харківської міської ради про визнання [PERSON] наймачем квартири [ADDRESS] витребувана не була, не були перевірені: підстави вселення [PERSON] в спірну квартиру, наявність сімейних та родинних зв?язків з особою, яка поселила її в це житло, наявність родинних зв?язків з наймачем квартири. Не було встановлено те, що [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] у зв?язку з реєстрацією шлюбу з [PERSON] , що шлюб між нею та з [PERSON] 15 березня 2000 року розірвано. З поквартирної картки форми А на [PERSON] вбачається зняття з реєстрації в квартирі [PERSON] . Не була витребувана поквартирна картка форми А на померлого [PERSON] , з якої вбачається реєстрація [PERSON] в квартирі [ADDRESS] . Не встановлено те, що дочка [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , залишилася зареєстрованою в квартирі [ADDRESS] . Не перевірені родинні зв?язки [PERSON] та померлого [PERSON] , замість якого [PERSON] визнано наймачем квартири, не встановлено, що саме [PERSON] був наймачем квартири [ADDRESS] на час вирішення питання про визнання наймачем квартири [PERSON] . З тексту додатку рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 11.07.2018 №479 вбачається, що наймачем однокімнатної ізольованої квартири [ADDRESS] зі складом сім?ї 1 особа в зв?язку зі смертю наймача визнано [PERSON] . Тоді як прізвище особи - [PERSON] . Тобто наймачем визнано не [PERSON] , а особу з іншим прізвищем. Всі борги за квартиру та послуги при відкритті окремого особового рахунку на відповідачку на квартиру [ADDRESS] були покладені на квартиру [ADDRESS] , [ADDRESS] . Дочка відповідачки [PERSON] як член її сім`ї не була включена в укладений нею договір найму на квартиру [ADDRESS] , а залишилася як така що має право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] , [ADDRESS] . В квартирі [ADDRESS] зареєстрований та мешкає [PERSON] , [INFO] , якому надано статус дитини-сироти відповідно до рішень виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 01.07.2015 року №376, від 22.07.2015 №421 та від 12.08.2015 №474, над ним встановлена опіка та [PERSON] , призначено його опікуном. В порушення п. 18 Положення органом приватизації не витребувані наступні документи: 1) копії документів всіх членів сім?ї громадянина, не поданий паспорт дочки [PERSON] , зареєстрованої в квартирі [ADDRESS] ; 2) копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина та всіх членів сім?ї, які проживають разом з ним. Не подана довідка про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку дочки [PERSON] . [PERSON] ; 3) довідка про реєстрацію місця проживання громадянина та всіх членів його сім?ї, зареєстрованих у квартирі. Надана [PERSON] довідка не містить перелік всіх зареєстрованих у квартирі осіб; 4) копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили тощо. [PERSON] не дані копії свідоцтва про народження [PERSON] , про шлюб [PERSON] та [PERSON] та інші; 4) копія ордера на жиле приміщення. Органу приватизації [PERSON] надана копія рішення виконавчого комітету арківської міської ради від 11.07.2018 з додатком, яким вирішено визнати наймачем квартири [ADDRESS] зі складом сім`ї 1 особа [PERSON] . Тобто з заявою про приватизацію до органу приватизації звернулася [PERSON] , а наймачем житлової площі визнано іншу особу з прізвищем [PERSON] . Заява в органі приватизації [PERSON] зареєстрована 08 серпня 2018 року, а вже 09 серпня 2018 року проведена приватизація з грубим порушенням чинного законодавства. Незважаючи на перелічені чисельні грубі порушення порядку приватизації квартири, Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна дано розпорядження №639 від 09 серпня 2018 року про передачу у власність [PERSON] квартири [ADDRESS] , та похідне від нього свідоцтво про право власності від 09.08.2018 № 5-18-322059-Ц. Розпорядження та свідоцтво про право власності грубо порушують право позивачів на користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] , яка була надана позивачам Державою, погіршують житлові умови позивачів та право на приватизацію квартири [ADDRESS] . При проведенні приватизації органом приватизації порушені: статті 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п.п. 4, 17, 18 Положення про Порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 №396, ст. 9 Житлового кодексу Української РСР. Крім цього, представник позивачів зазначила, що [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] за двічі нижчою ціною на ринку, що свідчить недобросовісність набуття ним у власність квартири. У зв`язку з такими обставинами позивачі звернулися до суду з віндикаційним позовом. Ухвалою від 13.06.2024 заяву представника відповідача [PERSON] адвоката Гофельд Г.С. про продовження строку на подання відзиву на позовну заяву задоволена, строк на подачу відзиву на позовну заяву продовжений, закрите підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою від 05.11.2024 визнана обов`язковою явку відповідачів: Харківської міської ради; Виконавчого комітету Харківської міської ради; Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради та третьої особи - Служби у справах дітей по Основ`янському району департаменту Служб у справах дітей Харківської міської ради. Протокольною ухвалою суду від 16.01.2025, врахувавши думку учасників справи, постановлено слухати справу у відсутність відповідачів та третьої особи, які у судове засідання не з`явилися та повідомлені належним чином. 05.03.2025 від третьої особи Служби у справах дітей по Основ`янському району департаменту Служб у справах дітей Харківської міської ради надійшли письмові пояснення, згідно з якими на момент постановки на первинний облік малолітній [PERSON] , [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з метою захисту майнових прав за дитиною було закріплено житло за вищевказаною адресою та відповідні відомості внесені до Реєстру. В подальшому за заявою опікуна малолітнього [PERSON] , [PERSON] та наданої нею довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб були внесені зміни до Рішення виконавчого комітету Харківської міської ради та закріплено право проживання та користування житловою площею за адресою: [ADDRESS] . В ССД по Основ?янському району не було відомостей про приватизацію квартири [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного представник ССД по Основ?янському району просила суд розгляд справи провести без участі представника у зв`язку зі службовою зайнятістю та при винесенні рішення, врахувати інтереси дитини. Представник позивачів за первісним позовом та відповідачів за зустрічним позовом адвокат Бондаренко Т.О. під час розгляду справи по суті вимоги первісного позову підтримала, у задоволенні вимог зустрічного позову просила відмовити. Позивач [PERSON] підтримала свого представника, просила задовольнити первісні позовні вимоги та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] адвокат Гофельд Г.С. просила відмовити у задоволенні первісних позовних вимог з підстав, наведених нею у відзиві на позовну заяву, вимоги зустрічного позову підтримала. Представники інших відповідачів, відповідач [PERSON] та представник третьої особи на виконання ухвали суду від 05.11.2024 в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, вислухавши пояснення присутніх учасників справи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Згідно зі ст. 55 Конституції України\~кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із способів захисту порушених суб`єктивних прав є звернення до суду. За змістом ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Обов`язковою умовою надання судом правового захисту є наявність відповідного порушення відповідачем прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Таким чином, гарантоване\~статтею 55 Конституції України\~й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим та підтвердженим. Зі змісту ст.ст.15,16\~Цивільного кодексу\~України вбачається можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача суб`єктивного права чи інтересу, порушення такого права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність наявному порушенню і відповідність законодавству) обраного способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого з означених елементів доказування для позивача зумовлює відмову у задоволені позову. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. Визначаючи предмет позову як спосіб захисту права чи інтересу, важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у\~статті 16 ЦК України, за приписами якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Частиною 1 ст.\~2\~ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12\~ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.ст.\~77-80\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 10 січня 1987 року [PERSON] було видано ордер на право зайняття шести кімнат загальною площею 83,87 кв.м. в квартирі [ADDRESS] . Ордер видано на підставі рішення виконкому Червонозаводської районної Ради народних депутатів міста Харкова від 09.01.1984 №27/18 (т. 2, а. с. 100) на сім`ю з 10 чоловік: [PERSON] основний наймач, [PERSON] дружина, [PERSON] донька, [PERSON] син, [PERSON] - донька, [PERSON] донька, [PERSON] - донька, [PERSON] ( [PERSON] )- донька, [PERSON] ( [PERSON] ) донька, [PERSON] (т. 1, а.с. 42). Відповідно до копії рішення від 30.12.1983 за №482-24 про затвердження актів прийомки в експлуатацію житлового будинку, вирішено, зокрема, затвердити акт прийомки в експлуатацію житлового будинку [ADDRESS] (т.2, а.с.103). [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (дочка основного наймача), про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.12.1985 (т.1, а.с.85). [PERSON] у подальшому зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище після реєстрації шлюбу на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 10.10.2017 (т. 1, а.с.36). У подружжя народилася донька [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копії свідоцтва про народження, виданого повторно, серії [NUMBER] від 10.10.2017 (т.1, а.с.37). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20.12.1986 [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (т.1, а.с. 27). Син основного наймача [PERSON] 15.03.2000 розірвав шлюб з дружиною [PERSON] (копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 15.03.2000). Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.01.2002 основний наймач [PERSON] помер у м. Харкові 14.01.2002, про що міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції складений актовий запис №200 (т.1, а.с.39). Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 30.07.2004 [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (т.1, а.с.32). Шлюб між сторонами розірваний заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19.04.2016, [PERSON] після розірвання шлюбу залишене шлюбне прізвище « [PERSON] » (т.1, а.с.33). Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 03.12.2016 [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (т.1, а.с. 34). Донька основного наймача [PERSON] народила [INFO] сина [PERSON] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.04.2015). [INFO] [PERSON] померла у м. Харків, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції складений актовий запис №6883 від 28.04.2015, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28.04.2015 (т.1, а.с.40). Відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради №376 від 01.07.2015 про надання дітям статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування та Витягу з додатка №1 [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини-сироти (т.1, а.с.47). Згідно з рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради №421 від 22.07.2015 про встановлення опіки, піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, призначення фізичних осіб їх опікунами, піклувальниками, та Витягу з додатка №1 , встановлено опіку над [PERSON] , [INFO] , призначено [PERSON] опікуном малолітнього [PERSON] , [INFO] (т.1, а.с.48). Відповідно до рішення 1 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про перейменування об`єктів топоніміки міста Харкова» від 20.11.2015 №12/15 вул. Першої Кінної Армії була перейменована у [ADDRESS] (т.1, а.с. 51). Згідно з довідкою з місця проживання про склад сім`ї та прописку, виданою начальником дільниці №59 КП «Жилкомсервіс» станом на 08.12.2017 у квартирі [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , що належить територіальній громаді м. Харкова, та неприватизована зареєстровано 11 осіб: -[PERSON] , дружина наймача, [INFO] ; -[PERSON] , дочка, [INFO] ; -[PERSON] , дочка, [INFO] ; -[PERSON] , дочка, [INFO] ; -[PERSON] , невістка (дружина сина), [INFO] ; -[PERSON] , дочка, [INFO] ; -[PERSON] , онука, [INFO] ; -[PERSON] , онука, [INFO] ; -[PERSON] , правнучка, [INFO] ; -[PERSON] , онук, [INFO] ; -[PERSON] , онук, [INFO] (т.1, а.с.43). 04.05.2018 Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради був виготовлений на ім`я [PERSON] технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до технічної характеристики квартири квартира [ADDRESS] розташована на 7 поверсі поверхового будинку та складається з 1 кімнати житловою площею 18,4 кв.м., у тому числі 1 кімната 18,4 кв.м., кухня 7,2 кв.м., вбиральні (сполученої) 3,2 кв.м., коридору 5,2 кв.м., вбудованої шафи 0,8;1,1 кв.м. Квартира обладнана лоджією 4,9 кв.м. Загальна площа квартири 38,4 кв.м. (т.1, а.с.140-142). Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради №479 від 11.07.2018 «Про визнання громадян наймачами житлової площі» [PERSON] визнано наймачем однокімнатної ізольованої квартири [ADDRESS] зі складом сім`ї 1 особа у зв`язку зі смертю наймача [PERSON] (т.1, а.с.63). [PERSON] звернулася 08.08.2018 до Відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради з заявою про приватизацію квартири [ADDRESS] (т. 1, а.с. 61). На підставі розпорядження Відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради №638-Ц2 від 09.08.2018, свідоцтва про право власності на проект, реєстраційний номер 5-18-322059-Ц2 від 09.08.2021 квартира [ADDRESS] передана у приватну власність [PERSON] та оформлено свідоцтво про право власності № [NUMBER] від 09.08.2018 (т.1, а.с. 58-60). Відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради «Про закріплення за дітьми права проживання, користування житловою площею» №896 від 12.12.2018 та Переліку дітей, за якими закріплюється право проживання, користування житловою площею, що є додатком до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради №896 від 12.12.2018 вирішено вважати такими, що втратили чинність, пункт 1 додатка до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.07.2015 №424 «Про закріплення за дітьми права проживання, користування житловою площею» та пункт 1 додатка до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.03.2016 №171 «Про внесення відомостей щодо обтяження права користування житловими приміщеннями, закріпленими за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування». Доручено начальнику Служби у справах дітей по Основ?янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Щиглинській Н.П. вжити заходів щодо вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про обтяження права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Закріплено за малолітнім [PERSON] , [INFO] , право проживання, користування житловою площею за адресою: [ADDRESS] . Начальнику Служби у справах дітей по Основ?янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Щиглинській Н.П. доручено вжити заходів щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей щодо обтяження права користування житловим приміщенням згідно з пп. 3.3 рішення (т.1, а.с.50). З інформаційної довідки №154680839 від 31.01.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 10.01.2019 на підставі нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Прокопенко А.В. договору купівлі-продажу за реєстровим №22 від 10.01.2019 за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] (т. 1, а.с. 55). Крім цього, в підтвердження такої обставини відповідачем [PERSON] було долучено до матеріалів справи копію нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Прокопенко А.В. договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] за реєстровим №22 (т.1, а.с.137-139). Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №152903356, №152906425, №152909806 від 17.01.2019, а також з інформаційної довідки №154680839 від 31.01.2019 вбачається, що є заборона на нерухоме майно, реєстраційні номери обтяження: 29883374 від 16.01.2019, 29883709 від 16.01.2019, 29884094 від 16.01.2019 зареєстроване державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради Березняк О.М., підстава виникнення обтяження: рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 896, виданий 12.12.2018, видавник Виконавчий комітет Харківської міської ради Харківської області, Об`єкти обтяження: 1-кімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 38,4 кв.м., житловою площею 18,4 кв.м.; 2-кімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 50 кв.м., житловою площею 26,8 кв.м.; 3-кімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 67,6 кв.м., житловою площею 38,6 кв.м.; обтяжувач: Служба у справах дітей по Основ`янському району; особа, в інтересах якої встановлено обтяження: [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] (т.1, а.с.52-54, 56). Згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 31.01.2019 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (т.1, а.с.44). Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України). Поняття «житло» не обмежується приміщеннями, яке законно займають або законно створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі п. 1 ст. 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії», заява №58255/00, пункт 36). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява №19009/04, пункт 50). Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява №39948/06, п. 47). У пункті 44 рішення ЄСПЛ від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява №30856/03, ЄСПЛ визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Відповідно до статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Частина 2 статті 64 цього Кодексу передбачає, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. У рішенні Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99, зазначено, що Житловий кодекс Української РСР, визнаючи гарантії права громадян на житло, встановлює права і обов`язки наймача жилого приміщення та членів його сім`ї, які проживають разом з ним, за договором найму, обов`язковим елементом якого є плата за користування житлом та за комунальні послуги. Крім того, як вбачається з ч. 3 ст. 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які бувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність інших підставах, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Статтею 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. За приписами частини першої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно. До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Відповідно до п. 4 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого\~наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 № 396, (далі - Положення) передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника. П.5 Положення передбачено, що передача житла у власність громадян здійснюється безоплатно виходячи з розрахунку санітарної норми (21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю). Згідно з п.6.2 Положення у комунальній квартирі, жилому блоці (секції) у гуртожитку, де мешкають два і більше наймачі, загальна площа, що передається у власність громадян, визначається як сума площ займаних наймачами жилих кімнат (з урахуванням відповідних коефіцієнтів площі розташованих у них веранд, засклених балконів, лоджій, холодних комор, відкритих балконів, лоджій та терас) та площі підсобних приміщень, яка розподіляється між всіма наймачами пропорційно площі займаних ними жилих кімнат. Також Положенням встановлено таке. П. 7. Допоміжні приміщення передаються у спільну сумісну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах безоплатно і окремо приватизації не підлягають. П. 8. Якщо загальна площа квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитку, кімнат у комунальних квартирах, що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій пунктом 5 цього Положення, зазначені квартири (будинки), жилі приміщення в гуртожитках, кімнати в комунальних квартирах передаються у власність наймачеві та членам його сім`ї безоплатно. П. 13. Приватизація квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд (далі - орган приватизації). П. 14. Передача квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках які на момент набрання чинності Законом України\~"Про\~забезпечення реалізації\~житлових прав\~мешканців гуртожитків" перебували у комунальній власності, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. П. 15. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства) (далі - орган з оформлення документів). П. 16. Передача квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках кімнат у комунальних квартирах у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до\~статті 5\~Закону України\~"Про\~приватизацію державного\~житлового фонду" оформляється свідоцтвом про право власності, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. П. 17. Громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Зразок бланка заяви наведено у додатку 2. П. 18. Громадянин подає до органів приватизації такі документи: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі. Відповідно до п.23 Положення орган приватизації приймає рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян. На підставі вказаного рішення орган приватизації видає свідоцтво про право власності та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності. Відповідно до ч. 1, ч. 2\~ст. 61 Житлового кодексу Української РСР\~користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Так власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Статтею 387 ЦК України\~визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Частиною\~ст. 388 ЦК України\~закріплено право власника на витребування майна від добросовісного набувача у випадку, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц (провадження № 14-636цс18) вказано, що «за змістом\~статті 388 ЦК України\~майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Саме такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року (провадження № 6-251цс15). Цей висновок також був неодноразово підтриманий і Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постанові від 05 грудня 2018 року (провадження № 14-247цс18 та № 14-179цс18). Отже, з урахуванням зазначених вище норм процесуального та матеріального права, однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема, тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, та який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким. У пунктах 142, 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18) зроблено висновок, що «метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника». Як вбачається з матеріалів справи, основний наймач [PERSON] помер [INFO] , згідно з довідкою з місця проживання про склад сім`ї та прописку, виданою начальником дільниці №59 КП «Жилкомсервіс» станом на 08.12.2017 квартира [ADDRESS] належала територіальній громаді м. Харкова та була неприватизована, особовий рахунок залишився відкритим на [PERSON] , який помер за 15 років до надання такої довідки. У матеріалах справи відсутні підтвердження щодо звернення будь-кого з членів сім`ї основного наймача після його смерті з вимогами про надання дозволу на зміну особового рахунку та визнання наймачами квартири [ADDRESS] , відсутнє також і рішення суду, яке набрало законної сили, яким було визнано позивачів наймачами вищевказаної квартири. Таким чином, із позовом про витребування майна може звернутися територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради, тобто у позивачів відсутнє право вимагати витребування квартири на свою користь, так як вони не є власниками квартири. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 18.06.2020 р. у справі №760/366/17, у якій зазначено, що відповідно до частини другої\~статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Верховний Суд виходить з того, що житлові приміщення в жилих будинках, що належать до державного житлового фонду розподіляються спільними рішеннями адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи організації і відповідно до закону затверджуються виконавчими комітетами районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів. З урахуванням частини першої статті\~15\~та статті\~392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, позивачами не надано належні та допустимі докази щодо наявності у них права власності на спірну квартиру, а отже факт порушення особистих прав позивачів, які підлягають захисту в судовому порядку в обраний ними спосіб визнання незаконними та скасування рішення виконавчого комітету Харківської міської ради про визнання [PERSON] наймачем; розпорядження Відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради щодо приватизації квартири [ADDRESS] , а також свідоцтво про право власності на нерухоме майно, реєстрації права власності за територіальною громадою міста Харкова на квартиру [ADDRESS] ; визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] ; витребування квартири [ADDRESS] з незаконного володіння [PERSON] ; повернення квартири [ADDRESS] у володіння позивачів; виселення з квартири [ADDRESS] [PERSON] ; вселення позивачів у квартири [ADDRESS] , не встановлено, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позову з цих підстав. Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради «Про закріплення за дітьми права проживання, користування житловою площею» №896 від 12.12.2018 та Переліку дітей, за якими закріплюється право проживання, користування житловою площею, що є додатком до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради №896 від 12.12.2018 вирішено вважати такими, що втратили чинність, пункт 1 додатка до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.07.2015 №424 «Про закріплення за дітьми права проживання, користування житловою площею» та пункт 1 додатка до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.03.2016 №171 «Про внесення відомостей щодо обтяження права користування житловими приміщеннями, закріпленими за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування». Доручено начальнику Служби у справах дітей по Основ?янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Щиглинській Н.П. вжити заходів щодо вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про обтяження права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Закріплено за малолітнім [PERSON] , [INFO] , право проживання, користування житловою площею за адресою: [ADDRESS] . Начальнику Служби у справах дітей по Основ?янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Щиглинській Н.П. доручено вжити заходів щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей щодо обтяження права користування житловим приміщенням згідно з пп. 3.3 рішення. Отже, на момент до 12.12.2018 за малолітнім [PERSON] , [INFO] , було зареєстроване обтяження квартири [ADDRESS] , тобто на момент подання документів [PERSON] на визнання її наймачем квартири [ADDRESS] по вищевказаній адресі та подання документів для її приватизації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про обтяження права користування квартирою [ADDRESS] не було. Відомості про обтяження квартири [ADDRESS] були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно лише 16.01.2019, тобто після укладення відповідачем [PERSON] нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , тому у приватного нотаріусу були відсутні відомості про обтяження квартири [ADDRESS] . Щодо зустрічного позову суддя зазначає наступне. Відповідно до частини першої\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша\~статті 5 ЦПК України). Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в частині 2\~статті 16 ЦК України. За приписами\~статті 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до\~статті 330 ЦК України\~якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~статті 388 цього Кодексу\~майно не може бути витребуване у нього. Отже, набувач майна, який заперечує щодо витребування майна з його володіння, повинен довести шляхом подання доказів, що при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. У такому разі пред`явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що підлягає доказуванню. Згідно з вимогами\~статті 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом цієї норми цивільне право підлягає захисту в разі, коли сторони не перебувають між собою в зобов`язальних відносинах, і при цьому має місце його реальне оспорювання учасником цивільних відносин. У контексті цієї норми закону пред`явлення первісного позову позивачами, які є користувачами квартири, не можна вважати подією, яка свідчить про оспорювання права\~власності [PERSON] на спірну квартиру, а тому таке право позивача за зустрічним позовом не підлягає захисту шляхом визнання його добросовісним набувачем та визнання права власності, тому зустрічний позов є безпідставним та задоволенню не підлягає. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). Питання судових витрат слід вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed