Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

У грудні 2023 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов означений позов до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, орган опіки та піклування служби у справах дітей Миколаївської міської ради, виконавчий комітет Миколаївської міської ради, як орган опіки та піклування, у якому [PERSON] просив суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.01.2024 року відкрито загальне позовне провадження. Одночасно з цим витребувано у виконавчого комітету Миколаївської міської ради висновок щодо доцільності визначити місце проживання малолітньої дитини з батьком. Представником відповідача до суду подано відзив на позов, у якій відповідач просить відмовити у задоволенні позову з огляду на його безпідставність та необґрунтованість. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.08.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, надавши заяву про розгляду справи без її участі. Від представника органу опіки та піклування також надійшла заява, у якій представник просить провести розгляд справи без його участі та при ухваленні рішення врахувати інтереси дитини. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про можливість проведення розгляду справи за відсутності учасників справи, які не з`явилися. Позивач [PERSON] позов підтримав, просив визначити місце проживання спільної з відповідачкою дитини з ним. Дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлено таке. [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.06.2019 року №490/955/19. Відповідно до акту про проживання від 27.06.2023 року за адресою: [ADDRESS] проживають - [PERSON] з донькою [PERSON] . Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва №490/6893/23 від 30.01.2024 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі частини з усіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 24.07.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 31.12.2024 року відповідач [PERSON] має заборгованість по аліментам у розмірі 61 935,38 грн, відповідно до розрахунку заборгованості Центрального відділу ДВС у м. Миколаєві №5928 від 28.01.2025 року. Як зазначено у цьому розрахунку з липня 2023 року по грудень 2024 року включно [PERSON] жодного разу не здійснила виплату аліментів на утримання доньки. У довідці №02-23/33 від 08.05.2023 року, яку видано Миколаївським ліцеєм №51 Миколаївської міської ради Миколаївської області, зазначено, що [PERSON] навчається в ліцеї у 3-Г класі з 2020 року. Дитина завжди доглянута, піклуванням про доньку займається батько [PERSON] , який здійснює індивідуальне спілкування з класним керівником, цікавиться шкільним життям дитини. Мати [PERSON] контакту зі школою ніколи не підтримувала, до школи не приходила, батьківські збори не відвідувала, не підтримувала зв`язок з вчителями та класним керівником. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.07.2021 року позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . З довідки №89 від 20.09.2021 року слідує, що [PERSON] працює за договором з ТОВ «Глобал Південний» на посаді менеджера з 01.10.2019 року. [PERSON] з 02.12.2022 року орендує квартиру за адресою: [ADDRESS] , строку строком на 1 рік, відповідно до договору оренди житлового приміщення. Відповідно до висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 02.07.2024 року № 10430/02.02.01-22/06/14/23, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог, суд виходить із такого. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Наявними у справі доказами підтверджується, що позивач має місце для проживання та займається вихованням та утриманням дитини, та може забезпечити її належні умови для проживання та розвитку. Також суд враховує висновок виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 02.07.2024 року № 10430/02.02.01-22/06/14/23, в якому орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] з батьком [PERSON] . Відповідач у своєму відзиві на позов просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач перешкоджає у спілкуванні із дитиною. Під час вирішення цих позовних вимог суд враховує, що відповідач із позовними вимогами про визначення місця проживання з матір`ю не зверталася, такі вимоги заявлені лише батьком. А відповідач у свою чергу відповідач має право звернутися до суду із відповідними позовними вимогами щодо визначення порядку її участі у вихованні дитини. Суд не бере до уваги надані відповідачем письмові пояснення свідків, оскільки суд позбавлений можливості ідентифікувати осіб, якими здійснено написання таких пояснень. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову та визначити місце проживання [PERSON] , 2013 року народження, з батьком [PERSON] . На думку суду це відповідатиме найкращим інтересам дитини. Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у сумі 1 073 грн 60 коп. судового збору, сплаченого за подачу позову до суду. Судові витрати, понесені відповідачем відносяться на її рахунок.

Outcome: approved