Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із вищевказаним позовом до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (далі - відповідач), обґрунтовуючи підставність вимог тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після\~смерті якого відкрилась\~спадщина, до складу якої увійшла 1/2 частка житлового будинку із господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач звернулась до нотаріуса із заявою відповідного змісту про прийняття спадщини, інші спадкоємці відсутні, утім їй було відмовлено у видачі нотаріального акту на її ім`я, оскільки об`єкт нерухомості мав статус колгоспного двору, а визначити, яка частка належала спадкодавцеві, нотаріусу не представляється за можливе, що послугувало підставою звернення до суду із даним позовом. У визначений судом строк відповідач не надав до суду відзиву, утім за підписом голови Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області надійшла заява, відповідно до якої вони позовні вимоги визнали, не заперечують щодо задоволення позову, а розгляд справи просили проводити за відсутності представника органу місцевого самоврядування. Ухвалою суду від 02.04.2025 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, за клопотанням позивача витребувано з нотаріальної установи матеріали спадкової справи заведеної після смерті спадкодавця. У підготовче судове засідання позивач та її представник не з`явились, останній надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав у заявленому обсязі, просив їх задовольнити. З огляду на викладене, суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, в даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і безпосередньо оцінивши зібрані у справі докази, встановив, що [INFO] помер [PERSON] , на що вказує свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (а.с.6). Після його смерті відкрилась спадщина. Із матеріалів спадкової справи до майна померлого [PERSON] №68/2024 встановлено, що своїм правом на спадкування скористалась позивач [PERSON] , подавши заяву відповідного змісту нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Факт родинних відносин позивача [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] підтверджується рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.12.2013 справа №127/30112/13-ц (а.с.8), відповідно до якого було встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Щаслива Липовецького району Вінницької області, є дочкою [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Байраківка Немирівського району Вінницької області. Як слідує зі змісту довідки виданої Липовецькою міською радою 04.09.2024, [PERSON] проживав в [ADDRESS] , інші особи, які були зареєстровані чи проживали відсутні. Із матеріалів спадкової справи встановлено, що 18.02.2010 [PERSON] на випадок своєї смерті вчинив особисте розпорядження, відповідно до якого заповів частину будинку по [ADDRESS] та земельні ділянки за цією ж адресою [PERSON] . 04.12.2013 [PERSON] вчинив заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу 04.12.2013 та зареєстрований за №1103, відповідно до якого спадкодавець розпорядився усім належним йому майном, де б воно не знаходилось та з чого не складалось, заповівши його своїй дочці [PERSON] . Відповідно до ч.2, 3 ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Зібрані у справі докази підтверджують, що позивач є єдиним спадкоємцем за останнім заповітом від 04.12.2013 після смерті батька [PERSON] , особи, які мають право на обов`язкову частку у спадщині відсутні, інші спадкоємці відсутні, у зв`язку із чим на частину майна, що увійшло до складу спадкової маси, зокрема у вигляді земельних ділянок, на ім`я позивача було видано нотаріальні акти. 18.03.2025 постановою приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Нідзельською І.Є. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі на ім`я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , мотивуючи тим, що вказаний об`єкт нерухомості мав статус колгоспного двору, був об`єктом спільної сумісної власності, утім визначити, яка частка належала спадкодавцеві нотаріусу не представляється за можливе визначити (а.с. 13). Пунктом 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування"\~роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як слідує зі змісту рішення Липовецького народного суду від 26.05.1988 у справі №2-163 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна колгоспного двору (а.с.9, 10), позов було задоволено частково, проведено розподіл колгоспного двору в с. Щаслива, та виділено по частці об`єкта нерухомого майна, що мав статус колгоспного двору [PERSON] , що становить 50,18% та [PERSON] , що становить 29,82%. Згідно із Свідоцтвом №163 про право особистої власності на жилий будинок від 05.04.1989 р. (а.с.11), частка житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] , належить до групи колгоспного двору, головою якого зазначено [PERSON] . Згідно з довідкою №153 від 29.10.2024 виданої Липовецьким ВП КП «ВООБТІ», станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] , зареєстровано в цілому КП «ВООБТІ» та записано в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 162 наступним чином : - 09 вересня 1998 року зареєстровано 1/2 ідеальної частки житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами за [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 20 травня 1998 року, [PERSON] т.в.о. зав. Липовецькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі №216; - 05 квітня 1989 року зареєстровано 1/2 частки житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами за головою колгоспного двору [PERSON] , на підставі Свідоцтва № [NUMBER] на право особистої власності на житловий будинок, виданого 05 квітня 1989 року виконавчим комітетом Щасливецької сільської ради на підставі рішення виконкому Липовецької районної ради №131 від 30 травня 1985 року, та рішення виконкому Щасливецької сільської ради № 28 від 07 липня 1985року. (а.с. 14). Згідно технічного паспорту виготовленого КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 29.10.2024, вказаний житловий будинок збудований в 1963 році (а.с.21-26). Зі змісту довідок виданих виконавчим комітетом Липовецької міської ради від 10.03.2025 за №09-17-01/110 та від 19.03.2025 за №09-17-01/127 слідує, що згідно записів по господарських книг станом на 15.04.1991 головою двору по [ADDRESS] був [PERSON] , інші особи, які проживали чи зареєстровані на день смерті [PERSON] , 19.08.2024 відсутні. До складу сім`ї [PERSON] входила дочка [PERSON] . На підставі ст. 121, 123 ЦК Української PCP володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена двору\~встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" №20 від 22.12.2005 (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до п.п."а" п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні. На підставі ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч.1 ст. 369 ЦК України). В силу ст.. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними (ч.1 ст.372 ЦК України). У разі поділу майні, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ч.2 ст.370 ЦК України). Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч.4 ст.372 ЦК України). На підставі ч.3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками, право спільної сумісної власності на нього припиняється. Зібрані у справі докази підтверджують, що за життя спадкодавця [PERSON] було проведено розподіл житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] , який мав статус колгоспного двору на підставі судового рішення 26.05.1988 у справі №2-163. 05.04.1989 [PERSON] набув у встановленому законом порядку у власність 1/2 частки житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується Свідоцтвом за № [NUMBER] на право особистої власності на житловий будинок, виданим 05 квітня 1989 року виконавчим комітетом Щасливецької сільської ради. Отож станом на 15.04.21991 [PERSON] був одноосібним власником частки колгоспного двору. Власником іншої частки об`єкта нерухомого майна, що є предметом спору, у вигляді 1/2 ідеальної частки житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами є позивач у справі [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 20 травня 1998 року зареєстрованого в реєстрі №216. Зібрані у справі докази вказують на те, що житловий будинок перебував у власності двох осіб - позивача [PERSON] та спадкодавця [PERSON] , їх частки визначено як у ідеальному розмірі, так і відсотковому відношенні. Позивач, будучи спадкоємцем за заповітом від 04.12.2013 після смерті [PERSON] , спадщину прийняла, у тому числі у вигляді 1/2 частки житлового будинку, що є предметом спору, утім реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку позбавлена можливості за наведених вище підстав. З урахуванням положень ч.1 ст. 15 та ст. 392 ЦК потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що наявність порушених прав позивача є очевидною, а обраний нею спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду. Відповідач позовні вимоги визнав повністю та не заперечували проти задоволення позову. У разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом (Постанова, Пленум Верховного Суду України, від 18.12.2009 № 14, «Про судове рішення у цивільній справі»). Ураховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення.

Outcome: approved