Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

12.07.2024 позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, у якому просить встановити йому наступний порядок участі у вихованні доньки [PERSON] : -батько здійснює особисті зустрічі з дитиною без присутності її матері у вихідні дні (субота та неділя) з періодичністю через кожну суботу та неділю, з 09 год. суботи до 18 год. неділі, при цьому батько забирає та повертає дитину за її місцем проживання. За попередньою домовленістю з матір`ю у погоджений з нею час батько має право забирати дитину у п`ятницю, що передує вихідним дням зустрічі з дитиною, при цьому батько забирає дитину за місцем проживання дитини або фактичного перебування, повертає - за місцем проживання; - батько здійснює особисті зустрічі з дитиною без присутності її матері тривалістю не більше 6 годин у будні дні ( крім тих, що припадають на святкові чи неробочі дні), але не частіше одного дня на тиждень та за умови повідомлення матері дитини не пізніше ніж за 5 календарних днів до дня такої зустрічі, а також за відсутності перешкоджанню дитини, при цьому батько забирає дитину за місцем її проживання або фактичного перебування, повертає - за місцем проживання; - батько здійснює особисті зустрічі з дитиною без присутності її матері тривалістю не більше 12 годин у святкові чи інші неробочі дні (крім тих, що припадають на суботу чи неділю), але не частіше 1 раз на 3 місяці та за умови повідомлення матір дитини не пізніше ніж за 7 календарних днів до дня такої зустрічі, при цьому батько забирає дитину за її місцем проживання або фактичного перебування, повертає її за місцем проживання; - дитина перебуває з батьком на відпочинку без присутності її матері під час літніх канікул впродовж 14-и календарних днів, під час зимових -7-и календарних днів, за умови попереднього повідомлення матері дитини про обраний час відпочинку з дитиною не пізніше ніж за 14 календарних днів до початку відповідного періоду відпочинку ( термін такого відпочинку може бути як одним безперервним, так і розділеним, але не більше ніж два безперервні періоди в межах зазначених строків), при цьому батько забирає дитину за її місцем проживання або фактичного перебування, повертає - за місцем її проживання; - за попередньою домовленістю з матір`ю дитини батько має право супроводжувати/забирати дитину до/з навчального закладу, закладу позашкільної освіти, іншого закладу освіти, культури, дозвілля, при цьому батько забирає дитину за місцем її проживання або фактичного перебування ( у випадку супроводу до закладу), повертає - за місцем проживання; - батько має право безперешкодно відвідувати навчальний заклад, в якому навчається дитина, отримувати у повному обсязі інформацію про її навчання, комун кувати (шляхом особистого спілкування, по телефону, шляхом долучення до відповідних груп у мобільних додатках (програмах) для комунікації тощо), відвідувати заходи, які організовує навчальний заклад); - батько має право безперешкодно відвідувати заклад охорони здоров`я, в якому на лікуванні перебуває дитина; - батько має право безперешкодно відвідувати дитину у день її народження у місці її проживання або фактичного перебування; - батько має право безперешкодно спілкуватися з дитиною шляхом використання мобільних додатків ( програм) для комунікації. Разом з тим, позивач просить суд зобов`язати відповідача не чинити позивачу перешкод у вихованні [PERSON] та спілкування, в тому числі зобов`язати : -Невідкладно повідомляти ( не пізніше наступного календарного дня з моменту настання відповідних змін) про зміну фактичного місця проживання дитини; -Не змінювати номер телефону дитини, не перешкоджати ( в тому числі шляхом використання функцій блокування абонента/користувача чи інших подібних функцій) [PERSON] у спілкуванні з дитиною шляхом використання мобільних додатків ( програм) для комунікації, а у разі зміни такого номера з інших причин ( втрати, пошкодження сім-карти, зміни за особистим бажанням дитини) - невідкладно ( не пізніше наступного календарного дня з моменту настання відповідних змін) повідомити батьку новий номер телефону; -Не чинити перешкод у пересуванні ( в тому числі виїзді за кордон), пов`язаному із його спільним з дитиною відпочинком, в тому числі шляхом ненадання матір`ю батькові необхідних для цього документів ( паспорта дитини, заяви (згоди) на виїзд тощо). В обґрунтування позову зокрема зазначено, що позивач завжди приймав повноцінну, належну та активну участь у вихованні, утриманні, навчанні спільної з відповідачкою дитини [PERSON] . 05.04.2025 шлюб між сторонами розірвано. Рішенням суду від 05.05.2023 з позивача на користь відповідача вирішено стягувати аліменти в сумі 3 000 грн. Місце проживання дитини не вирішувалось. З початком повномасштабного вторгнення росії, позивач забезпечив переїзд доньки разом з матір`ю за кордон та їхнє проживання там. Однак, такі дії позивача не були належно оцінені відповідачкою, фактично вимушене перебування на відстані позбавило позивача достатньою мірою спілкуватися із донькою та брати участь у її вихованні. Впродовж останнього року відповідач чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з донькою ( в тому числі із застосуванням комунікаційних засобів). На неодноразові систематичні прохання позивача щодо надання йому можливості вільно спілкуватися із донькою та брати участь у її вихованні, відповідач постійно ухиляється від надання прямих відповідей. Жоден із запропонованих варіантів не є для неї прийнятним, про що вказує листування. Окреме проживання дитини спричинило погіршення емоційного зв`язку між нею та батьком. Не виключено, що відповідач умисно налаштовує дитину проти батька, використовуючи для цього спільне проживання ( можливість безпосереднього психологічного впливу) та перебування батька на відстані ( відповідно його об`єктивну неможливість контактувати з дитиною). На такі вкрай негативні обставини, які не відповідають інтересам дитини та вказують на порушення прав позивача як батька, що підтверджується листуванням з дитиною. 16.07.2024 - ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі. 18.07.2024 - позивачем подано заяву про забезпечення позову; 19.07.2024- ухвалою суду відмовлено у забезпеченні позову; 28.08.2024 - представником позивача подано заяву про допит позивача в якості свідка, яку судом задоволено. 05.09.2024- представником позивача подано заяву про забезпечення позову. 06.09.2024- ухвалою суду у задоволені заяви про забезпечення позову - відмовлено. 23.09.2024- закрито підготовче провадження. 01.04.2025 - від органу опіки та піклування надійшов письмовий висновок. 14.04.2025- позивачем подано заяву про забезпечення позову; 15.05.2025 - ухвалою суду відмовлено у забезпеченні позову; У вступному слові позивач та його представник позовні вимоги підтримали та дали пояснення, які по суті та змісту відповідають викладеному у позовній заяві. Зокрема, позивач, будучи допитаним також як свідок, вказав, що відповідач відмовляється з ним спілкуватись з приводу можливості побачень з дитиною, зокрема і під час розгляду справи. З відповідачем неможливо домовитись про зустріч з дитиною. Відповідач, вказувала, щоб все вирішувалось через її адвоката. Також, вважає, що відповідач налаштувала дитину проти нього. Через поведінку відповідачки було втрачено емоційний зв`язок з дитиною. Заперечив відносно заслуховування думки дитини, вважаючи, що таке буде травматичним для дитини. Відповідач та її представник не заперечили відносно позову. При цьому, відповідач вказала, що не чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною. Дитина особисто не бажає спілкуватись з позивачем. Вона жодним чином, не налаштовувала доньку проти позивача. Вислухавши вступне слово сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку : Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 13.06.2016 у сторін : [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON] ( а.с. 14 т.1, актовий запис про народження відділу реєстрації актів цивільного стану Жешув, воєводське : Підкарпатське Республіка Польща, номер акту 1863011/00/АU/2016/014152, USC/OZ/1 А В 383020 ( а.с. 14 т.1). [PERSON] є громадянкою України ( паспорт громадянина України для виїзду за кордон - а.с. 214 т.1). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі №344/3362/23 шлюб, що зареєстрований 19.02.2015 між сторонами за позовом [PERSON] до [PERSON] - розірвано ( а.с.9 т.1). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі №344/5118/23, ухвалено стягували з [PERSON] користь [PERSON] на утримання [PERSON] аліменти в розмірі 344/5118/23 в сумі 3 000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття ( а.с.17-20). Відповідно до відповіді на адвокатський запит Футерка В.Л. , закладом дошкільної освіти №29 «Кобзарик» Департаменту освіти та науки Івано-Франківської міської ради від 26.06.2024 за №16-07/34, повідомлено, що [PERSON] , в період з 03.09.2019 по 20.07.2022 відвідувала вказаний заклад. Зі слів вихователів, дитину супроводжували в садок окремо батько, або мама в ранці, забирали зазвичай, бабуся або дідусь. Педагоги були особисто знайомі з батьками, комунікували з такими. Батьки в однаковій мірі цікавились освітнім процесом, розвитком дитини. Раділи здобуткам дитини. Відвідували разом свята та батьківські збори. Дитина швидко адаптувалась до дошкільного закладу, легко вступала в контакт з дорослими та однолітками. В дівчинки переважав радісний настрій. Вона цілеспрямована, досить самостійна та активна. Добре розвинені психічні процеси. Розвиток мислення ( за методикою «Малюнок людини») - відповідав рівню вище середнього, рівень довільності психічних процесів - високий, особливості поведінки та спілкування з однолітками високий, особливості ігрової діяльності - високий. Діагностика тривожності мала низький рівень. [PERSON] брала активну участь у музичних заняттях та спортивних розвагах. Відповідно до довідки про навчання початкової шкоди №39 імені Війська Польського від 07.05.2024, [PERSON] у 2023/2024 навчального року є ученицею 2 б класу, прийнята до школи 01.09.2022, закінчить навчання у 2030 році (а.с. 213 т.1). Так, згідно ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Преамбулою, ст.ст. 5, 9 Конвенції про права дитини встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обов`язки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються, держава поважає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Частиною 1 ст.150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім`ї, родини. Згідно ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини (ст. 157 СК України). За частинами першою та другою ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Таким чином, законодавство України закріпило право одного з батьків, хто проживає окремо від дитини, на спілкування з нею та право брати участь у її вихованні. Законодавством також встановлений обов`язок батьків або інших осіб, з якими проживає дитина не чинити перешкоди у здійсненні батьком прав щодо виховання сина та правовий механізм захисту цього права у випадку його порушення у судовому порядку. Із системного тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», ст.ст.7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001р. №2402-III, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до ч.2 ст.15 цього ж Закону, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Згідно ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування, що затверджений рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради 28.03.2025 №341, вирішено за доцільне встановити наступний порядок участі батькові [PERSON] з дитиною [PERSON] : перша та третя субота місяця батько забирає дитину за місцем її проживання о 09 год., проводить вихідні і повертає о 18 год. в неділю за місцем проживання дитини з матір`ю, зимові канікули ( один тиждень), літні канікули (два тижня) дитина проводить з татом за місцем його проживання, про яке він завчасно повідомляє мамі дитини. Разом з тим, за змістом такого висновку та окремо поданих актів телефонних розмов між сторонами, в ході особистого спілкування з [PERSON] та [PERSON] 13.12.2024 з`ясовано, що сторони не можуть дійти згоди щодо порушення спору та бажають його вирішувати у судовому порядку. Батько спілкувався з дитиною за допомогою системи обміну повідомлень «Вайбер» останні два роки. Однак, останній місяць дитина не відповідає навіть на його дзвінки. Останній раз бачився з дитиною у вересні 2024 року. Батько впевнений, що матір налаштовує дитину проти нього, так як дитина впродовж трьох років проживає з нею. На даний час, він перебуває у зареєстрованому шлюбі разом з іншою жінкою, про що також відомо дівчинці. Крім того батько вважає, що значний вплив на відносини у родині здійснює матір відповідачки. Батькові відомо, який навчальний заклад відвідує дитина, яка у неї успішність, оскільки має доступ до електронного щоденника доньки. Мирним шляхом вирішити даний спір неможливо. Матір дитини, 13.12.2024, працівникам служби у справах дітей, зокрема повідомила, що досягти мирного врегулювання спору сторонам не вдалось. Батько намагався налагодити контакт, але дитина має образу на нього, адже він розлучився з нею. До того, як батько розпочав налагоджувати контакт, він не бачився з дитиною близько двох років. На даний час матір є працевлаштована у Польщі, дівчинка відвідує навчальний заклад, адаптувалась у шкільному середовищі, має друзів. Відповідач повідомила, що донька з понеділка по п`ятницю впродовж навчального року, з 07 год. 30 хв. по 17 год. перебуває на заняттях у школі, а ввечері виконує домашнє заняття. [PERSON] має вільний час спілкування з батьком на вихідних, у неділю та суботу з 10 год. ранку до 18, а також вільний графік спілкування на літніх та зимових канікулах. Позивач може проводити половину таких з донькою. Вона та позивач мають вільний доступ до відомостей про навчальний процес доньки та зможуть додатково погодити кількість часу, який кожен із батьків буде проводити з дитиною. Будучи допитаним, зокрема, як свідок, дав суду покази про те, що вважає, що мав та має місце вплив саме відповідачки на те, що він з дитиною втратив зв`язок через розірвання шлюбу. Між іншим, під час одного з телефонних дзвінків, чув як відповідачка не дуже добре виразилась з приводу спілкування дитини з ним. Відповідач не сприяє налагодженню відносин з дитиною; ухиляється від їхніх зустрічей з дитиною в школі. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 159 Сімейного кодексу України під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Статті 158, 159 СК України визначають порядок вирішення спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. Зокрема, спір щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, попередньо розглядає орган опіки і піклування. Підставою для подання позову про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною є : чинення перешкод тим з батьків, з ким проживає дитина, спілкуванню та вихованню дитини другим з батьків, який проживає окремо від неї; недодержання вимог рішення органу опіки та піклування. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Як встановлено судом, позивач не звертався із заявою до Органу опіки та піклування про визначення способу участі у вихованні його доньки, а безпосередньо звернувся до суду з даним позовом. Суд враховує, що батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, попередню прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я, що мають істотне значення. Суд бере до уваги надані позивачем світлини, з яких вбачається теплі сімейні відносини, зокрема позивача як батька з дитиною, у період за час спільного проживання сторін сім`єю. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини, протилежного стороною відповідача не доведено та судом не встановлено. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства). Запропонований позивачем у позовній заяві порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною відмінний від порядку, визначеного органом опіки та піклування у рішенні виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 28.03.2025 №11. Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). За правилами статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі № 348/1451/20 думка неповнолітніх дітей є достатньо вразливою для нав`язування певних ідей та думок близькими родичами, з якими вона постійно проживає. Тому думка неповнолітньої дитини є важливою, але не може бути абсолютною для суду. Відтак, враховуючи, що батьки самостійно не можуть досягти згоди щодо способу участі батька, який проживає окремо від дитини, у її вихованні і спілкуванні із нею, враховуючи вік дитини, факт її проживання виключно із матір`ю, відсутність взаєморозуміння та спілкування між сторонами, а також враховуючи, що висновки комісії з питань захисту прав дитини щодо визначення прядку та способу участі батька [PERSON] у вихованні малолітньої дочки не містять необхідності згоди дитини на зустрічі з батьком, доказів того, що [PERSON] перешкоджає нормальному розвитку дитини, матеріалами справи не встановлено, суд вважає за можливе встановити зустрічі з батьком без участі матері. Посилання відповідачки на небажання дитини спілкуватися із батьком і відсутність прихильності до нього не можуть бути покладені в основу судового рішення, враховуючи вік дитини, факт її постійного проживання з матір`ю, та відсутність спілкування між батьками дитини. За таких обставин небажання дитини спілкуватися із батьком, як встановлено, обумовлене виключно ситуацією, яка склалася між сторонами з приводу розірвання шлюбу, і не може бути підставою для обмеження [PERSON] у реалізації його батьківських прав на участь у вихованні дитини і спілкуванні із нею. Такий висновок суду також узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2018 року у справі № 686/14512/17 (провадження № 61-7540св18). Крім цього, слід зазначити, що у постанові Верховного Суду від 28 січня 2019 року по справі №619/3051/17, судом визнано, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини. Судом касаційної інстанції вказано на те, що законодавством передбачено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Враховуючи наведене та позиції позивача й відповідача, з метою забезпечення фактору стабільності, який надає дитині можливості нормально розвиватись, враховуючи вік дитини, її режим дня, стан здоров`я, та необхідність забезпечення психологічно комфортних умов для дитини, звичайного ритму життя дитини та такий, що буде сприяти її стабільному та нормальному розвитку, суд дійшов висновку, що порядок участі батька у вихованні малолітньої [PERSON] , [INFO] , слід визначити наступним чином : - Особисті зустрічі з дитиною без присутності матері кожної середи в період з 18 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. з 30 березня по 30 жовтня включно, та з 17 год. 30 хв. по 19 год. 30 хв. з 01 листопада по 29-28 лютого включно, забираючи дитину за місцем фактичного перебування/проживання та повертаючи за місцем проживання; - Перша та третя субота місяця, а саме : 1) Протягом першого місця після набрання рішенням суду законної сили, батько забирає дитину за місцем проживання о 09 год. 00 хв., і повертає о 18 год. 00 хв. в суботу; 2) Протягом другого місяця, після набрання рішенням суду законної сили, і в подальшому перша та третя субота місяця, батько забирає дитину за місцем проживання о 09 год. 30 хв., і повертає о 18 год. 00 хв. в неділю; - Відвідування дитини в день її народження за попереднім узгодженням із матір`ю дитини часу такого відвідування; - Спільний відпочинок з дитиною протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів без присутності матері під час літніх канікул та 7 (семи) календарних днів під час зимових канікул, термін відпочинку може бути як безперервним, так і розділеним, з можливістю виїзду за кордон, в інше місто, за умови попереднього повідомлення матері дитини про обраний період відпочинку не пізніше ніж за 10 днів. При цьому батько забирає дитину за місцем її проживання та повертає її за місцем проживання. - Безперешкодне спілкування з донькою, використовуючи засоби зв`язку з врахування режиму дня дитини. Такий спосіб визначено саме без участі матері, зважаючи як на вік дитини, так і на відсутність належного взаєморозумінням між сторонами. Що стосується вимог позивача про безперешкодне відвідування лікувальних закладів, навчальних закладів, то таке є правом позивача. Забезпечення одержання інформації про стан навчання реалізується, зокрема відповідними положеннями про роботу таких закладів, що виходить за межі предмету даного позову. Щодо вимоги про невідкладність повідомлення зміни місця проживання, то така охоплюється вимогою про зобов`язання не чинити перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною. Щодо зобов`язання не змінювати номер телефону дитини, то така вимога охоплюється безперешкодним спілкуванням з донькою, використовуючи засоби зв`язку з врахування режиму дня дитини. З урахуванням вікових змін дівчинки, розвитку її та потреб, ставлення до батька, останній не позбавлений у майбутньому права на зміну встановленого судом способу участі у вихованні доньки, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини. За аналізом перевірених і оцінених в судовому засіданні доказів суд дійшов висновку, що вимоги позивача у частині наявності перешкод у спілкуванні з донькою є обґрунтованими, відтак слід зобов`язати відповідачку не чинити такі. Інші доводи позивача, які наведені у позові в межах наданих позивачем та відповідачем доказів, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23). Одночасно, суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на те, що оскільки зважаючи, що сторони не заперечують, що у батька з дитиною в деякій мірі втрачено зв`язок, що потягнув за собою процес розлучення батьків дитини, обом батькам слід шукати шляхи порозуміння в інтересах дитини та

Outcome: approved