Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області знаходиться цивільна справа за позовною заявою Виконавчого комітету Ананьївської міської ради до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей. Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що на адресу органу опіки та піклування Ананьївської міської ради надійшло клопотання Комунального закладу «Ананьївський спеціалізований ліцей спортивного профілю Одеської обласної ради» з проханням розглянути питання щодо позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] по відношенню до її дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які є учнями даного навчального закладу. Як зазначено в клопотанні, мати дітей [PERSON] з 2017 року з дітьми зв`язок не підтримує, у школі не відвідує, не телефонує, додому на канікули та вихідні дні не забирає. Спроби адміністрації закладу, вчителів та вихователів зв`язатися з матір`ю не були успішними, наразі її місцезнаходження невідоме. Наразі діти є учнями вищезазначеного закладу. Під час шкільних канікул діти проживають з батьком [PERSON] , який має другу групу інвалідності загального захворювання та черговому перегляду не підлягає. 15 листопада 2024 року відбулося засідання комісії з питань захисту прав дитини Ананьївської міської ради з розглядом питання доцільності позбавлення батьківських прав відповідачки та стягнення аліментів на утримання дітей. З урахування рішення комісії Виконавчим комітетом Ананьївської міської ради (позивачем) 21 листопада 2024 року прийнято рішення № 337 «Про затвердження висновку органу опіки та піклування Ананьївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] та стягнення аліментів на утримання дітей». З урахуванням наведених в позовній заяві обставин, з метою вжиття заходів соціального захисту дітей позивач звернувся до суду з цією позовною заявою та просить позбавити відповідачку батьківських прав та стягнути аліменти на утримання дітей. Представник позивача Платонов С.І., який діє на підставі довіреності від 30 січня 2025 року за № 04-32/321 (а.с.42-43), в судове засідання не прибув. Натомість надав через систему «Електронний суд» клопотання, в якому просить провести розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування Ананьївської міської ради. Водночас зазначає, що права та обов`язки осіб, які беруть участь у цивільному судочинстві відомі та зрозумілі. Інших заяв, клопотань, відводів не мають. Не заперечують проти заочного розгляду справи. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с.49). При цьому про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України. Це підтверджує довідка про доставку електронного листа (а.с.46). Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не прибула, причин неприбуття невідомі. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України. Це підтверджує поштовий конверт з вкладенням, який повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.48). Відповідачка своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася, тому відповідно до вимог частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом враховується рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року за № 17-рп/2011, згідно якого у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. Суд враховує, що відповідно до пункту 50 Керівних принципів Комітету Міністрів Ради Європи щодо судочинства, дружнього дитині, до всіх процесуальних дій, у яких беруть участь діти, має застосовуватись принцип невідкладності задля отримання швидкої відповіді і якнайкращого захисту інтересів дитини, з повагою принципу верховенства права. Затягування розгляду справи негативно впливає на дітей та їхній розвиток. Неефективне та, зокрема, запізніле провадження у справах щодо дітей може призвести до порушення позитивних зобов`язань за статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ у справі «М і М проти Хорватії» від 03 вересня 2015 року, заява №10161/13, § 179, 182). Суд, враховуючи викладене, положення частини третьої статті 223 ЦПК України, наявність відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи, заяву представника позивача про розгляд справи без їх участі, з метою дотримання строків розгляду справи, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності учасників справи. У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З наведених вище обставин встановлено, що відповідачка належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, при цьому в судове засідання не прибула без повідомлення причин неприбуття, що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим пунктами 1, 2 частини першої статті 280 ЦПК України. Також встановлено, що відповідачка відзив на позовну заяву не подала, що відповідає умові визначеній пунктом 3 частини першої статті 280 ЦПК України. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача, в якому сторона позивача не заперечує проти заочного розгляду справи(а.с.49), що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим пунктом 4 частини першої статті 280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає що існують визначені частиною першою статті 280 ЦПК України підстави та умови для здійснення заочного розгляду справи, про що у відповідності до положень частини першої статті 281 ЦПК України без оформлення окремого документа із занесенням до протоколу судового засідання судом постановлено відповідну ухвалу. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд доходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України « Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно з частин першої, другої статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За положеннями частини першої 1, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною першою статті 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та поведінки учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22). Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій зокрема, просить позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно її неповнолітніх: сина [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що відповідачкою у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Ананьїв 4-а дільниця Ананьївського району Одеської області; паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 18 червня 2007 року Ананьївським РВ ГУМВС України в Одеській області; місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] (а.с.4, 25). Відповідачка має: - неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 06 липня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ананьївського районного управління юстиції Одеської області (а.с.10); - неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28 квітня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області (а.с.10 зворотний); - малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16 квітня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ананьївського районного управління юстиції Одеської області (а.с.11). Батьками дітей записані: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Як вбачається з клопотання, Комунальний заклад «Ананьївський спеціалізований ліцей спортивного профілю Одеської обласної ради», учнями якого є всі троє дітей відповідачки, звернувся на адресу позивача з проханням розглянути питання щодо позбавлення батьківських прав відповідачки по відношенню до її дітей. Клопотання обґрунтовано тим, що мати дітей (відповідачка) з 2017 року з дітьми зв`язок не підтримує, в школі не навідує, не телефонує, додому на канікули та вихідні дні не забирає. Спроби адміністрації закладу, вчителів та вихователів зв`язатися з матір`ю не були успішними, наразі її місцезнаходження невідоме. Заклад неодноразово повідомляв Службу у справах дітей про неналежне виконання батьківських обов`язків відповідачкою по відношенню до своїх дітей. Після смерті дідуся по лінії відповідачки, у зв`язку з відсутністю останньої, постало питання вирішення подальшої долі дітей. Адміністрація закладу віднайшла батька дітей [PERSON] , який на той момент не проживав з відповідачкою, та який погодився взяти дітей до себе для сумісного проживання, виховання та опікування ними. В той же час, в ході моніторингу умов проживання дітей в сім`ї, було встановлено, що батько важко хворіє, має проблеми з опорно-руховим апаратом, що спричиняє труднощі із самообслуговуванням. Батько є особою з інвалідністю ІІ групи, з кожним днем втрачає дієздатність, що не дає змоги в повному обсязі виконувати свої батьківські обов`язки та забезпечувати догляд за дітьми, бо і сам має потребу в догляді (а.с.9). Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААБ № 241544 від 09 липня 2019 року [PERSON] дійсно має ІІ групу інвалідності безстроково, та черговому перегляду не підлягає (а.с.20 зворотний). Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Гандрабурівським старостинським округом 24 жовтня 2024 року за № 647, до складу сім`ї гр. [PERSON] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , входять: син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] (а.с.15 зворотний). З акту обстеження умов проживання від 21 жовтня 2024 року, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , проживають і мають постійне місце реєстрації: батько [PERSON] , [INFO] , особа з інвалідністю ІІ групи, донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , дідусь [PERSON] , [INFO] , бабуся [PERSON] , [INFO] . Дідусь та бабуся проживають в літній кухні. Умови проживання задовільні частково. Для дітей в родині створені такі умови: діти навчаютьсяв Комунальному закладі «Ананьївський спеціалізований ліцей спортивного профілю Одеської обласної ради». На канікули та в святкові дні діти приїжджають додому. В холодну пору року діти знаходяться разом з батьком в одній кімнаті, а в теплу - в другій кімнаті, і там і там у дітей є спальні місця, стіл, шафа. Побутові умови задовільні, наявні продукти харчування, предмети особистої гігієни (а.с.16 зворотний-17). Згідно характеристики на гр. [PERSON] , [INFO] , виданої 24 жовтня 2024 року старостою Гандрабурівського старостинського округу, підтверджено, що останній зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . За роки проживання в с. Гандрабури проявив себе виключно з позитивного боку, скарг та заяв від сусідів та мешканців села не надходило. В конфліктних ситуаціях з сусідами не помічений, дружелюбний, займається вихованням дітей (а.с.16). Водночас у супровідному листі від 24 жовтня 2024 року за № 38 до вищевказаних документів за підписом старости Гандрабурівського старостинського округу зазначено, що інформацією про участь матері дітей (відповідачки) у вихованні та утриманні дітей не володіють (а.с.15). Листом Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг Ананьївської міської ради» від 11 листопада 2024 року за № 271 інформовано Службу у справах дітей Ананьївської міської ради, що сім`я [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . В родині виховується троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти навчаються в Комунальному закладі «Ананьївський спеціалізований ліцей спортивного профілю Одеської обласної ради». Під час соціальних інспектувань встановлено, що мати дітей (відповідачка) з 2017 року з родиною не проживає, зв`язок з дітьми не підтримує, не телефонує, додому на канікули та вихідні дні дітей не забирає. Участі у вихованні дітей не приймає, не забезпечує всім необхідним для життя та розвитку. Діти, під час освітнього року, проживають в закладі освіти. На вихідні дні та канікули повертаються до батька, дідуся та бабусі. Батько отримував соціальні послуги. Так як діти п`ять днів на тиждень проживають в закладі освіти, то родина під соціальнм супроводом не перебувала (а.с.17 зворотний). Листом Сектору поліцейської діяльності № 1 відділу поліції № 1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області від 14 листопада 2024 року за № 66.3.1-5781 інформовано Службу у справах дітей Ананьївської міської ради, що за результатами перевірки встановлено, що з 2016 по 2020 роки [PERSON] , [INFO] , неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 2 ст. 181-1 КУпАП (Заняття проституцією) (а.с.18). З висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та стягнення аліментів на утримання дітей, затвердженого рішенням Ананьївської міської ради 21 листопада 2024 року № 337, вбачається, що на підставі рішення Комісії з питань захисту прав дитини Ананьївської міської ради від 15 листопада 2024 року (протокол № 13) орган опіки та піклування на теперішній час вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянки [PERSON] стосовно її дітей: неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] , та стягнення аліментів на утримання дітей (а.с.5-7). Врахувавши фактичні обставини справи, Орган опіки та піклування у своєму висновку від 21 листопада 2024 року,

Outcome: approved