Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою 11.09.2024, в якій просив суд: стягнути з [PERSON] на його користь безпідставно набуті нею грошові кошти у вигляді аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у розмірі 97\~540 грн. 09 коп.; стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.04.2023, ухваленим при заочному розгляді цивільної справи №214/5351/22, за позовом [PERSON] присуджено стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання їх повнолітньої доньки, яка продовжує навчання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 12.10.2022 і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення [PERSON] 23-річного віку. На виконання судового рішення судом було видано виконавчий лист, який стягувач [PERSON] отримала 18.05.2023 та пред`явила для примусового виконання до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). У травні 2023 року відділом ДВС було відкрито виконавче провадження №72021013 з його примусового виконання. У рамках виконавчого провадження за місцем роботи [PERSON] в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» із отримуваного ним заробітку на підставі постанови державного виконавця здійснювалось утримання 1/4 частки його заробітку як аліменти, які перераховувались на користь [PERSON] з червня 2023 року до липня 2024 року включно, у тому числі й шляхом утримання коштів на погашення заборгованості по аліментам за період з 12.10.2022 до червня 2023 року, що утворилась в результаті не пред`явлення стягувачем виконавчого листа до виконання. Донька сторін [PERSON] дійсно навчалась на денному відділенні ВСП фахового коледжу «Криворізький національний університет» лише до 01.07.2023, а потім припинила навчання та почала працювати. Оскільки за своїм характером аліменти мали стягуватись лише на період навчання [PERSON] , факт припинення нею навчання визначав підстави для припинення стягнення з [PERSON] аліментів. Разом з тим, [PERSON] , будучи стягувачем аліментів та знаючи про припинення донькою навчання з 01.07.2023, умисно не повідомила про це Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), та продовжувала безпідставно отримувати аліменти, які утримувались із заробітку [PERSON] в примусовому порядку. Про припинення донькою навчання позивачеві стало відомо лише у червні 2024 року, а відтак з 01.07.2023 до липня 2024 року сума безпідставно утриманих з нього аліментів склала 97\~540 грн. 09 коп., що встановлено за інформацією з відділу ДВС. Із приводу повернення безпідставно отриманих коштів [PERSON] звертався до [PERSON] , однак остання в категоричній формі відмовилась повертати кошти, тому за захистом своїх прав він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 18.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 10.02.2022, постановленою в судовому засіданні без оформлення окремого документа (із занесенням до протоколу судового засідання) з власної ініціативи судом залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Не погоджуючись з пред`явленими вимогами та заперечуючи проти їх задоволення, представник відповідача [PERSON] адвокат Романенко О.С. подала відзив на позов. Свої заперечення по суті пред`явленим [PERSON] вимог мотивувала тим, що дійсно рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.04.2023, ухваленим при заочному розгляді цивільної справи №214/5351/22, за позовом [PERSON] присуджено стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання їх повнолітньої доньки, яка продовжує навчання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 12.10.2022 і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення [PERSON] 23-річного віку. При зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів [PERSON] надавала довідку з місця навчання [PERSON] , в якій було вказано термін навчання останньої до 30.06.2023, а відтак позовна вимога [PERSON] стосувалась стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] саме на період її навчання, тобто з 10.11.2022 до 30.06.2023. До того ж саме рішення містить інформацію про дату закінчення донькою сторін навчання. Після отримання стягувачем [PERSON] виконавчого листа на виконання судового рішення у травні 2023 року та пред`явлення для примусового виконання до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), аліменти [PERSON] почала отримувати від [PERSON] шляхом їх безготівкового зарахування на банківський рахунок лише у вересні 2023 року, тобто вже після завершення [PERSON] навчання. Отримуючи аліменти, [PERSON] вважала, що вказані платежі є погашенням наявної заборгованості, та будь-яких довідок з приводу облікованого боргу по аліментам та його погашення у відділі ДВС не отримувала. Крім того, представник зауважила, що обов`язок контролю виконання виконавчого провадження на відповідача не покладається, жодної недобросовісності в діях [PERSON] не було, дату припинення донькою навчання відповідач ні від кого не приховувала. Відтак, правові підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів у вигляді аліментів як таких, що безпідставно нею отримані, у даному випадку немає, та загалом підстави для їх повернення в силу ст.1215 ЦК України відсутні. Правом на подання відповіді на відзив позивач та його представник не скористались, клопотань про надання додаткового часу для цього не заявляли. Присутні в судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Примаков К.О., кожен окремо, пред`явлені вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Представник відповідача [PERSON] адвокат Романенко О.С. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Зазначила, що недобросовісність дій відповідача щодо отримання аліментів на утримання доньки [PERSON] позивачем не доведена, адже дату закінчення навчання донькою відповідач не приховувала. Представник вважає, що у надмірному стягненні аліментів є вина виключно державного виконавця, який повинен своєчасно, неупереджено та належним чином вчиняти виконавчі дії та здійснювати контроль за ходом виконавчого провадження. Крім того, посилаючись на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 22.11.2023 у справі №337/642/22, представник відповідача вважала, що [PERSON] є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки аліменти є власністю дитини, у даному випадку [PERSON] , та саме вона повинна відповідати за пред`явленими [PERSON] вимогами, і повернути йому безпідставно отриману суму аліментів. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилася без повідомлення причин, правом на подання письмових пояснень по суті позову та/або відзиву не скористалась. Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду будь-якими засобами зв`язку не подавала. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) участь в судовому засіданні повноважного представника не забезпечило, будучи повідомленим належним чином, правом на подання письмових пояснень по суті позову та/або відзиву не скористалось. Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду будь-якими засобами зв`язку не подавало. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення на підставі наявних доказів, позиції сторін за відсутності учасників справи, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає цьому. Дослідивши письмові докази по справі та всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини,\~врахувавши доводи та заперечення сторін,\~суд доходить висновку,\~\~що\~позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 18.07.1997 перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.11.2013 у справі №214/5091/13-ц, що набрало законної сили 09.12.2013. На підставі свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 09.11.2016, виданого Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », яке є дійсним прізвищем згідно з паспортним документом. Від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 15.11.2004. Факт того, що після розлучення донька залишилась мешкати з матір`ю [PERSON] сторонами не оспорюється. Із 01.09.2020 [PERSON] вступила на навчання до відокремленого структурного підрозділу «Індустріальний фаховий коледж» Криворізького національного університету на денне відділення, наказ про зарахування від 29.07.2020; термін закінчення навчання 30.06.2023, що слідує з довідки від 28.09.2022 №452, фотокопія якої зроблена представником відповідача з матеріалів цивільної справи №214/5351/22. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.04.2023, ухваленим при заочному розгляді цивільної справи №214/5351/22, за позовом [PERSON] присуджено стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання їх повнолітньої доньки, яка продовжує навчання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 12.10.2022 і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення [PERSON] 23-річного віку. Заочне рішення набрало законної сили 18.05.2023 та на його виконання Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 09.06.2023 було видано виконавчий лист, який [PERSON] як стягувач 12.06.2023 пред`явила до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для примусового виконання. Для здійснення перерахування аліментів у безготівковій формі [PERSON] надала реквізити карткового рахунку в АТ «Ощадбанк», відкритого на її ім`я, отримувачем коштів була визначена саме [PERSON] . Постановою державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Семенко І.В. від 14.06.2023 відкрито виконавче провадження №72021013 з примусового виконання виконавчого листа №214/5351/22 2/214/757/23 від 17.04.2023, стягувачем визначено [PERSON] , боржником [PERSON] . У ході виконавчого провадження державним виконавцем було встановлено, що [PERSON] офіційно працює та отримує дохід у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». За цих підстав, постановою державного виконавця від 21.08.2023 звернуто стягнення на заробітну плату боржника [PERSON] шляхом здійснення відрахувань у такому порядку: 1) до повного погашення витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 305 грн. 01 коп.; 2) після повного погашення суми витрат на проведення виконавчих дій щомісяця проводити утримання у розмірі 50% до повного погашення боргу по аліментам згідно фактичного доходу боржника, починаючи з 12.10.2022. Після повного погашення заборгованості, утримувати у розмірі частини фактичного доходу боржника, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з довідками та звітами про здійснені відрахування та виплати, надані ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», за період з 01.08.2023 до 31.07.2024 із заробітної плати [PERSON] було утримано та перераховано аліментів у загальному розмірі 148\~901 грн. 63 коп., у тому числі суму заборгованості по аліментам за період з 10.11.2022 до 31.07.2023 52\~984 грн. 03 коп. Із 01.08.2024 утримання аліментів припинено на підставі листа відділу ДВС від 13.08.2024 №223507. Як слідує з листа Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 22.08.2024 №23.11-34/231763, повідомлення від стягувача [PERSON] про закінчення донькою [PERSON] навчання із долученням копії диплому [NUMBER] від 30.06.2023 надійшло на електронну пошту відділу ДВС 09.08.2024. За результатами проведеного розрахунку та звірки з бухгалтерією ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» встановлено, що надлишково стягнута з [PERSON] сума аліментів складає 97\~540 грн. 09 коп. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] вказував, що оскільки навчання доньки [PERSON] завершилось 30.06.20236, про що він дізнався лише у червні 2024 року, в той час як відповідач [PERSON] не надала таку інформацію ні до виконавчої служби, ні самому позивачу, що потягло безпідставне стягнення з нього коштів у вигляді аліментів на користь відповідача у сумі 97\~540 грн. 09 коп., то остання повинна відшкодувати безпідставно отримані кошти на його користь позивача у вищевказаному розмірі. Надаючи оцінку доводам позивача та перевіряючи обґрунтованість заявлених ним вимог, суд виходить з такого. Статтею 199 СК України встановлено, що у разі, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Вказана норма закону розповсюджує обов`язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадки, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв`язку з цим матеріальної допомоги. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі. Оскільки з 01.07.2023 [PERSON] припинила навчання у відокремленому структурному підрозділі «Індустріальний фаховий коледж» Криворізького національного університету та отримала диплом [NUMBER] від 30.06.2023, та після цього навчання в іншому закладі не продовжила, тому право на утримання у вигляді аліментів припинилося, а відтак правові підстави для стягнення з [PERSON] аліментів були відсутні. Відповідно до\~ст.1212 ЦК України,\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Аналіз ст.1212\~ЦК України\~і\~цього інституту\~цивільного законодавства\~вказує на\~те,\~що правова\~природа інституту\~безпідставного отримання\~чи збереження\~майна (предмет\~регулювання)\~це відносини,\~які виникають\~у зв`язку\~з безпідставним\~отриманням чи\~збереженням майна\~i\~які не\~врегульовані спеціальними\~інститутами цивільного\~права. Зобов`язання\~з безпідставного\~набуття,\~збереження майна\~виникають за\~наявності трьох\~умов: набуття\~або збереження\~майна; набуття\~або збереження\~за рахунок\~іншої особи; відсутність\~правової підстави\~для набуття\~або збереження\~майна (відсутність\~положень закону,\~адміністративного акта,\~правочину або\~інших підстав,\~передбачених\~ст.11\~ЦК України). Під\~відсутністю правової\~підстави розуміється\~такий перехід\~майна від\~однієї особи\~до іншої,\~який або\~не ґрунтується\~на прямій\~вказівці закону,\~або суперечить\~меті правовідношення\~i\~його юридичному\~змісту.\~Тобто відсутність\~правової підстави\~означає,\~що набувач\~збагатився за\~рахунок потерпілого\~поза підставою,\~передбаченою законом,\~іншими правовими\~актами чи\~правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Згідно зі ст.1215 ЦПК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті:\~1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;\~2) інше майно, якщо це встановлено законом. Механізм повернення надмірно сплачених коштів передбачає стягнення таких сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини набувача, а саме, через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або ненадання інформації, обов`язковість подання якої передбачена законодавством. Закон встановлює два виключення з цього правила: 1) якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; 2) у разі недобросовісності з боку набувача. Категорія добросовісності визначається через етичні та моральні категорії. Категорія "добросовісність" закріплена в документах міжнародної уніфікації права: добросовісність здійснення прав і виконання обов`язків проголошується принципом міжнародного договірного права. ЦК України\~закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (ч.5 ст.12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків. З положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Відповідно до\~ч.6 ст.81 ЦПК України,\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки навчання дочки сторін [PERSON] припинилося 01.07.2023, а відповідач своєчасно, будучи обізнаною з цим фактом, своєчасно не надала таку інформацію ні до виконавчої служби, ні самому позивачу, тим самим проявила умисну бездіяльність як стягувач та недобросовісність такої поведінки, що потягло безпідставне стягнення з [PERSON] коштів на користь відповідача, то саме відповідач повинна відшкодувати безпідставно отримані кошти на користь позивача у розмірі 97\~540 грн. 09 коп. Будь-якої вини з боку державного виконавця у даному випадку, на переконання суду, немає, зважаючи на те, що відповідно до ч.4, ч.8 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», саме сторони виконавчого провадження (стягувач та боржник) зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій. При цьому, особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч.8 ст.19 Закону). Натомість дії та поведінка відповідача як стягувача у рамках виконавчого провадження вочевидь були недобросовісними та несумлінними, а відтак свідчили про порушення цих приписів Закону України «Про виконавче провадження». Зважаючи на те, що державний виконавець виконувала судове рішення відповідно до чітких вказівок про стягнення аліментів, зазначених у виконавчому листі «до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення [PERSON] 23-річного віку», в той час як кінцевої дати стягнення аліментів ні у судовому рішенні, ні у виконавчому документі не було, а на момент вчинення виконавчих дій [PERSON] не досягла 23-річного віку, а відомостей про закінчення нею навчання стягувач своєчасно не надала, тому безпідставне стягнення аліментів в результаті допущення у даному випадку рахункової помилки або протиправності з боку державного виконавця є виключеним. Посилання представника відповідача, що [PERSON] не є належним відповідачем, оскільки аліменти є власністю [PERSON] , яка й повинна відповідати з приводу їх безпідставного отримання з позивача, то суд вважає такі доводи безпідставними та помилковими, оскільки у розумінні ст.179 СК України хоча й аліменти є власністю дитини, однак фактично аліментні платежі від [PERSON] зараховувались на банківський рахунок [PERSON] як отримувача цих аліментів, яка в подальшому й розпоряджалась цими коштами. Питання використання відповідачем названих коштів, сплачених позивачем як аліменти, за цільовим призначенням чи всупереч цьому не стосується предмету спору та не впливає на його вирішення, адже визначальним у даному випадку є факт сплати позивачем цих коштів та їх отримання відповідачем за вищенаведених обставин виниклого між ними спору. Якщо ж усі отримані від позивача кошти [PERSON] повністю витрачались в інтересах [PERSON] та на задоволення її потреб, то питання їх відшкодування позивачеві у розмірі безпідставно набутих підлягає вирішенню між цими особами в регресному порядку поза межами даного спору після виконання судового рішення відповідачем. З огляду на характер спору та його предмет, посилання представника відповідача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 22.11.2023 у справі №337/642/22, є недоречними, оскільки ця постанова у даному випадку спірних правовідносин не є релевантною, адже у справі №337/642/22 спірні правовідносини в аспекті обраного способу захисту та виду аліментів є відмінними. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211 грн. 20 коп. стягнути з відповідача на користь позивача. Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, то хоча й позивач заявив про понесення витрат на правничу допомогу, надав попередній розрахунок таких витрат на загальну суму 10\~400 грн., однак не надав доказів їх сплати на користь адвоката Примакова К.О. в повному обсязі, в той час як у наданій до розрахунку квитанції суми сплачених коштів є відмінними (цифрами 2000 грн., прописом «шість тисяч» грн.), тому суд не вбачає підстав для їх компенсації шляхом стягнення з відповідача за недоведеністю належними доказами. При цьому, про залишення права на подання доказів на підтвердження таких витрат після ухвалення рішення в межах встановленого законом процесуального строку в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України позивач та його представник не заявляли.

Outcome: approved