Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та просив стягнути заборгованість у сумі 43 152,55 грн, судовий збір, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 200 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.10.2017 між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту - для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії - 200 000 грн. Процентна ставка 24 % річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. АТ «Альфа-Банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив її акцептування і приєднався до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. АТ «Альфа-Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі шляхом перерахування на рахунок відповідача безготівковим шляхом грошові кошти. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку із чим станом на 23.02.2021 за ним утворилась заборгованість у розмірі 43 152,55 грн. 23.02.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, за умовами якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача, укладеним 25.10.2017. Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 43 152,55 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14.11.2024 справу передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано головуючому судді Котенко Р.В. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.02.2025 у справі відкрито провадження та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судові засідання 07.04.2025 та 12.05.2025 сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належгим чином. 01.04.2025 та 15.04.2025 від представника позивача адвоката Євдотьєва А. О. до суду надійшли заяви, якими представник позивача просив здійснювати розгляд справи без участі позивача. Зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву на позов не скористався. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов таких висновків. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 25.10.2017 між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про надання кредиту № 501002154. Мета Кредиту - для власних потреб. Розмір кредиту - 20 000,00 грн. Процентна ставка - 15,99% річних. Тип процентної ставки фіксований. строк кредиту - 12 місяців, дата повренення кредиту - 26.10.2018. Підписанням оферти відповідач беззаперечно підтвердив, що попередньо ознайомлений у письмовій формі зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; з інформацією, надання якої передбачене нормами Закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ. Власноручним підписом на оферті на укладання угоди про надання кредиту № 501002154 та в паспорті споживчого кредиту від 25.10.2017 року відповідач підтвердив, що він отримав усю інформацію про умови кредитування та погодився на зазначені умови. 26.10.2017 на банківський рахунок відповідача банком перераховані кредитні кошти у розмірі 20 000,00 грн. 17.07.2019 кредитний ліміт збільшено до 21 000,00 грн. Відповідач в період з 26.10.2017 по 22.02.2021 користувався кредитними коштами та вносив грошові кошти на свій рахунок, а банк здійснював їх списання, що підтверджується випискою по рахунку за платіжною карткою «World Debit Mastercard». 22.02.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Форт» укладено договір факторингу № 1, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в додатку №1-1 до договору. Право вимоги, що відступається згідно даного договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту. Право вимоги важається відступленим фактору з моменту підписання цього договору (пункти 2.1.-2.3. вказаного Договору). 22.02.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Форт» був підписаний акт приймання-передачі реєстру боржників. 23.02.2021 між ТОВ «ФК «Форт» та ТОВ «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу № 01-23-02/21, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в додатку №1-1 до договору. Право вимоги, що відступається згідно даного договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту. Право вимоги важається відступленим фактору з моменту підписання цього договору (пункти 2.1.-2.3. вказаного Договору). 23.02.2021 між ТОВ «ФК «Форт» та ТОВ «ЕЛІТ ФІНАНС» був підписаний акт приймання-передачі реєстру боржників до вказаного вище договору факторингу. Відповідно до виписки з додатку до договору факторингу № 01-23-02/21 від 23.02.2021 ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» отримало право вимоги за кредитним договором № 501002154 від 25.10.2017, боржником у якому є [PERSON] , загальна сума заборгованості становить 43 152,55 грн., з яких: основна заборгованість - 36 023,21 грн та заборгованість за штрафними санкціями - 7 129,34 грн. Отже правовідносини сторін є договірними, які виникли з кредитного договору, у яких позивач - правонаступник первісного кредитора АТ «Альфа-Банк», а відповідач - боржник, який у повному обсязі не виконав зобов`язань за кредитним договором. Кредитний договір укладається у письмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч.3 ст.1054 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України) У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч.2 ст.627 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст.631ЦК України) Договір є обов`язковим для виконання сторонами ст. 629 ЦК України. Кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 512 ЦК України). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 516 ЦК України). Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ч.2 ст. 516 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч.1 ст. 517 ЦК України). Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ч.2 ст. 517 ЦК України). Боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора (ч.1 ст. 518 ЦК України). Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання (ч.2 ст. 518 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Між сторонами виник спір з приводу розміру заборгованості відповідача за кредитним договором. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором Банк виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Наведене підтверджується випискою по рахунку за кредитною карткою відповідача. Відповідачем не було спростовано факт укладення спірного договору та наявності договірних зобов`язань, така обставина підтверджує наявність заборгованості за кредитним договором, а також не належного виконання зобов`язання за вказаним договором. Доказів на спростування вказаних обставин відповідачем не надано, як не надано і доказів погашення заборгованості. Таким чином, суд вважає, що позивачем доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів у заявленому позивачем розмірі. Разом з тим, перевіряючи правильність обрахунку розміру заборгованості, яку просить стягнути позивач з відповідача, суд дійшов таких висновків. В позовній заяві позивачем заявлено, що загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 43 152,55 грн, проте позивач не зазначає складові частини цієї заборгованості (тіло кредиту, проценти за користування кредитом, пеня, штраф тощо). З наданої позивачем виписки з додатку до договору факторингу № 01-23-02/21 вбачається, що первісний кредитор відступив позивачеві право вимоги до відповідача за кредитним договором у загальному розмірі 43 152,55 грн, з яких: 36 023,21 грн - залишок по тілу кредиту та 7 129,34 грн - залишок заборгованості за штрафними санкціями. При цьому, позивачем не наданий детальний розрахунок штрафних санкцій. Тобто з поданих стороною позивача доказів неможливо встановити за яких період нараховані такі штрафні санкції, на який розмір заборгованості вони нараховані тощо. Крім того, 04.07.2020 набрав чинності Закон України 16.06.2020 № 691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19». Зазначений Закон передбачає, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на усій території України встановлено з 12.03.2020 карантин, який тривав до 30.06.202. Отже, починаючи з 12.03.2020 року відповідача як позичальника за кредитним договором звільнено від обов`язку сплати неустойки/пені/штрафу за прострочення виконання грошових кредитних зобов`язань. Зважаючи на вищенаведені приписи чинного законодавства, які обмежують період нарахування штрафних санкцій, в тому числі штрафу і пені, в період карантину, а період нарахування штрафних санкцій збігається із періодом карантину, запровадженого на території України, а також враховуючи, що з наявних у матеріалах справи доказів неможливо перевірити правильність нарахування штрафних санкцій, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 7 129,34 грн слід відмовити. З вказаних підстав суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню у розмірі 36 023,21 грн, тобто в частині заборгованості по тілу кредиту. Вирішуючи питання судових витрат, суд дійшов такого висновку. Задовольняючи позов, згідно п.1 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу . За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог ч.8 ст.141 ЦПК України ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» долучило до матеріалів справи: Договір № 03-07/24 про надання правничої допомоги від 03.07.2024; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; Акт приймання-передачі наданих послуг на суму 9 200 грн; платіжна інструкція від 01.10.2024 на суму 9 200 грн. Зважаючи на викладене, враховуючи предмет позову, час, витрачений адвокатом для надання послуг, з урахуванням обсягу роботи, зазначеного в детальному розрахунку наданих правничих послуг, та кількості годин, необхідних, з точки зору суду, для його виконання фахівцем у галузі права, суд вважає можливим задовольнити вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Проте, враховуючи, що позов задоволений на 83%, вимогу про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу слід задовольнити частково, у розмірі 7 636,00 грн. Крім того, у зв`язку із частковим задоволенням позову, згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача відшкодування витрат зі сплати судового збору частково, у розмірі 2 513,24 грн.

Outcome: partial