Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ«АЛЬТАІР» про стягнення грошових коштів за договорами позики № 25-04/2023 від 25.04.2023, № 25-05/2023 від 25.05.2023, № 21-08/2023 від 21.08.2023, №13-08/2023 від 13.10.2023 на загальну суму 214 500 грн. В обґрунтування вимог позову зазначено, за період з 25.04.2023 по 13.10.2023 між ТОВ «Альтаір» та [PERSON] було укладено 4 договори позики, а саме: -25.04.2023 було укладено договір позики № 25-04/2023 на суму 49 000 грн. з терміном повернення позики 365 днів з моменту надання позики; -25.05.2023 було укладено договір позики № 25-05/2023 на суму 30 000 грн. з терміном повернення позики 365 днів з моменту надання позики; -21.08.2023 було укладено договір позики № 21-08/2023 на суму 47 500 грн. з терміном повернення позики 365 днів з моменту надання позики; -13.10.2023 було укладено договір позики № 13-10/2023 на суму 187 998 грн. з терміном повернення позики 365 днів з моменту надання позики. Таким чином, за період з 25.04.2023 по 13.10.2023 між сторонами було укладено 4 договори позики на загальну суму 314 498 грн., натомість за період з 13.10.2023 по 28.02.2025 відповідачем було повернуто грошових коштів на суму 99 998 грн., а отже залишок заборгованості складає 214 500 грн. Оскільки відповідач зобов`язання не виконав у повному обсязі, грошові кошти не повернув, а відтак останній ухиляється від виконання зобов`язання, тому позивач вимушений звернутись до суду з метою захисту порушеного права. Деснянським районним судом м. Києва 05 березня 2025 року постановлено ухвалу та залишено без руху позовну заяву. Відповідач скористався правом на подачу відзиву, у відповідності з яким підтвердив факт укладання між сторонами договорів позики, а також визнав отримання грошових коштів у зазначених позивачем розмірах. При цьому, всупереч наведеному, відповідач вважає, що не повинен повертати позивачу отримані грошові кошти у зв`язку з наявними ознаками недійсності вказаних договорів. Відповідач вказує на те, що [PERSON] є працівником ТОВ «Альтаір» та займає посаду заступника директора товариства, а тому є заінтересованою особою по відношенню до відповідача. Також вважає, що договори позики укладено без згоди загальних зборів учасників ТОВ «Альтаір», зокрема вказує, що фінансовий стан відповідача не дає можливості повернути позивачу кошти, а тому позов є передчасним. В судове засідання від представника позивача [PERSON] - адвоката Губенко І.В. надійшла заява про розгляд справи за відстсності сторони позивача, вимоги позову підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Встановлено, що між сторонами у справі ТОВ «Альтаір» та [PERSON] було укладено 4 договори позики, а саме: - 25 квітня 2023 року - договір позики № 25-04/2023 на суму 49 000 грн. з терміном повернення позики 365 днів з моменту надання позики; - 25 квітня 2023 року - договір позики № 25-05/2023 на суму 30 000 грн. з терміном повернення позики 365 днів з моменту надання позики; - 21 серпня 2023 року - договір позики № 21-08/2023 на суму 47 500 грн. з терміном повернення позики 365 днів з моменту надання позики; - 13 жовтня 2023 року - договір позики № 13-10/2023 на суму 187 998 грн. з терміном повернення позики 365 днів з моменту надання позики. Отримання відповідачем грошових коштів підтверджується платіжною інструкцією № ЕЕ55008 від 25.04.2023 на суму 49 000 грн., платіжною інструкцією № ЕЕ64768 від 25.05.2023 на суму 30 000 грн., платіжною інструкцією № 0.0.3160657457.1 від 21.08.2023 на суму 47 500 грн. Зокрема вбачається, що між [PERSON] та ТОВ «Альтаір» 13.10.2023 було укладено договір позики, згідно з п. 2.1 якого сума позики становить 200 000 грн. Відповідно до п. 2.3 договору проценти не нараховуються позикодавцем і не сплачуються позичальником. Відповідно до п. 4.1. термін повернення позики складає 365 днів з моменту надання позики. 20.12.2023 між [PERSON] та ТОВ «Альтаір» укладено додаткову угоду до договору позики № 13-10/2023, відповідно до умов якої сума позики згідно договору становить 187 998 грн. Пунктом 2 додаткової угоди визначено, що всі інші умови договору позики № 13-10/2023 від 13.10.2023 залишаються без змін. З матеріалі справи вбачається, що відповідачем повернуто грошові кошти у розмірі 99 998 грн., що підтверджується випискою про зарахування 04.10.2024 та 07.10.2024 грошових коштів в загальному розмірі 99 998 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідачем у поданому до суду відзиві визнано факт отримання грошових коштів у визначеному позивачем розмірі, проте відповідач вважає, що не зобов`язаний повертати грошові кошти, посилаючись на відсутність згоди на укладення договорів позики зборів учасників ТОВ «Альтаір», а також у зв`язку з заінтересованістю позивача з підстав обіймання останнім посади заступника директора у ТОВ «Алтаір». Вказані твердження відповідача суд не приймає до уваги, оскільки [PERSON] при укладанні договорів позики діяв як фізична особа, а відтак відсутні підстави вважати, що позивач має особисту зацікавленість в наданні грошових коштів відповідачу. У відповідності до укладених договорів позики від 25.04.2023, 25.05.2023, 21.08.2023 та 13.10.2023 вбачається, що сторонами було погоджено термін повернення грошових коштів у 365 днів з моменту надання позики, а відтак посилання відповідача на те, що позивачем не заперечувалось щодо повернення коштів по мірі надходження прибутку від діяльності товариства, не знайшли свого підтвердження у процесі розгляду справи. Відповідачем не надано належних доказів наявних ознак недійсності спірних договорів позики, зокрема не надано доказів звернення з відповідним позовом до суду, а також в ході розгляду справи не подано зустрічної позовної заяви з вимогою визнати недійсними договори позики. Відповідачем зобов`язання за договором позики належним чином не виконуються, а саме станом на день звернення позивача до суду позика не повернута, водночас відповідачем не заперечувалось в ході розгляду справи отримання грошових коштів від позивача. Отже відповідач, не сплативши у вказаний договорі строк позику, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову в частині стягнення з відповідача боргу за договорами позики в загальному розмірі 214 500 грн., з яких: - за договором позики № 25-04/2023 від 25.04.2023 на суму 49 000 грн.; - за договором позики № 25-05/2023 на суму 30 000 грн.; - за договором позики № 21-08/2023 від 21.08.2023 на суму 47 500 грн.; - за договором позики № 13-10/2023 від 13.10.2023 - на суму 88 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 4 844,80 грн.

Outcome: approved