Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просило суд стягнути з відповідача 66 040,31 грн заборгованості та судові витрати у розмірі 2 422,40 грн. В обґрунтування позову вказано, що відповідач уклала кредитний договір № 2001052784001, їй було видано кредитну картку з кредитним лімітом у розмірі 3 050,00 грн, який в подальшому було збільшено до 42 963,31 грн. Відповідач не виконала свої зобов`язання належним чином в результаті чого утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 41 201,64 грн по процентам за користування кредитом у розмірі 24 838,67 грн. Позивач просив розглядати справу без участі представника позивача та задовольнити його вимоги. 04.11.2024 ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у цій справі. 02.12.2024 представником відповідача адвокатом Індюковою Т. В. через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву в якому, посилаючись на недоведеність позовних вимог, сторона відповідача просить відмовити у задоволенні позову. 19.12.2024 представником позивача через систему «Електронний суд» подано Відповідь на відзив. Представник позивача посилається на те, що відповідач власноруч підписала Заяву про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування № 2001052784001 від 08.06.2018, паспорт споживчого кредиту від 08.06.2018, отримала банківську картку, протягом дії договору користувалась кредитними коштами неодноразово здійснюючи операції покупки через POS-термінал, отримувала готівку. Представник позивача наполягала на задоволенні своїх позовних вимог. 24.12.2024 представник відповідача адвокат Індюкова Т. В. через систему «Електронний суд» подала заперечення на відповідь на відзив. У цих запереченнях представник відповідача вказує, що паспорт споживчого кредиту не є належним доказом щодо погодження між сторонами умов кредитування та процентної ставки, не є складовою кредитного договору, вказує, що сторони кредитного договору не обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 08 червня 2018 року [PERSON] підписала з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заяву №2001052784001 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Підписанням цієї заяви відповідач підтвердила, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті договору комплексного банківського обслуговування, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін), і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені договором комплексного банківського обслуговування послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у Банку). 08 червня 2018 року [PERSON] підписала з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» паспорт споживчого кредиту, в якому відповідач просила відкрити на її ім`я поточний рахунок та надати кредитну картку, просила встановити на її поточний рахунок кредитний ліміт у сумі 3 050,00 грн. Сторони погодили строк кредитування 12 місяців з можливістю пролонгації зі сплатою 49% річних, реальна річна процентна ставка 59,40 %. Як убачається із довідки про збільшення кредитного ліміту по договору №2001052784001 від 08.06.2018, [PERSON] було збільшено кредитний ліміт до 42 963,31 грн. Згідно з розрахунком заборгованості наданим позивачем, станом на 21.08.2024 року відповідач має заборгованість перед позивачем за кредитним договором 2001052784001 від 08.06.2018, за тілом кредиту - в розмірі 41 201,64 грн, по процентам за користування кредитом - у розмірі 24 838,67 грн, загалом - 66 040,31 грн. Випискою по особовому рахунку за період з 11.11.2018 по 20.03.2023 встановлено, що відповідач [PERSON] користувалася кредитними коштами. З наведеного вбачається, що відповідач отримала кредит, користувалась кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору. 22.08.2024 АТ «ПУМБ» направило [PERSON] письмову вимогу (повідомлення) про необхідність негайного погашення заборгованості в загальному розмірі 66 040,31 грн. Таким чином, встановлено, що між [PERSON] та АТ «Перший Український Міжнародний Банк» укладено кредитний договір № 2001052784001 від 08.06.2018, що позивач надав відповідачу кредитні кошти, якими відповідач користувалась, а також, що відповідач була обізнана з умовами кредитного договору, що відображені у паспорті споживчого кредиту від 08.06.2018, про що свідчать її власноручні підписи. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. У ч. 2 ст. 16 ЦК України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив можливість суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( у тому числі сплатити гроші ), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (чинного на момент розгляду справи судом першої інстанції), та пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75(чинного на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 (провадження №61-9618св18) та у постанові від 28.10.2020 року у справі №760/7792/14-ц. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по кредитним договорам №2001052784001 від 08.06.2018 в загальному розмірі 66 040,31 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п.2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат.

Outcome: approved