Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що відповідно до свідоцтва про народження дочки її батьком є відповідач, але свої батьківські обов`язки він не виконує, життям, здоров`ям та розвитком дитини не цікавиться з дня її народження. Дитина проживає разом з нею. Батько не вчиняє спроб спілкувати чи турбуватися про дочку, аліменти не сплачує, тому просить позбавити його батьківських прав. Ухвалою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 31 січня 2025 року справу передано за підсудністю до Городоцького районного суду Хмельницької області. Ухвалою Городоцького районного суду Хмельницької області від 03.03.2025 по справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. 15 квітня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка та її представник вимоги позовної заяви підтримали з підстав, зазначених у позові. Додатково зазначили, що з [PERSON] позивачка офіційно розлучилась вісім років тому. Дочка залишилась жити із нею. З народження дочки [PERSON] не визнавав, що є батьком [PERSON] . Дочка його не знає як батька та вважає за свого рідного батька [PERSON] , з яким позивачка одружилась у 2022 році, а до цього проживала у цивільному шлюбі понад чотири роки. У 2020 році відповідач підтримуючи свою позицію невизнання батьківства оспорював його в судовому порядку, що також свідчить про невизнання [PERSON] своєю дочкою, та небажання про неї піклуватись, виховувати. Життям, здоров`ям чи розвитком дочки відповідач не цікавиться, на день народження не вітає та подарунки не передає, аліменти не сплачує, таким чином не виконує свої батьківські обов`язки. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відзив суду не подав. 07.03.2025 через канцелярію суду особисто подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що визнає позовні вимоги. В судовому засіданні малолітня [PERSON] пояснила, що [PERSON] вона не знає та ніколи не бачила. Батько до неї не приїжджав, подарунки чи кошти не передавав ні просто так, ні на день народження, не телефонує, її здоров`ям, успіхами в школі, навчанням не цікавиться. Вважає, що позбавлення [PERSON] батьківських прав забезпечить її найкращі інтереси, оскільки цього чоловіка вона не вважає батьком, а за рідного батька вважає [PERSON] , який піклується про неї з самого дитинства. Представник Органу опіки та піклування Врадіївської селищної ради Первомайського району Миколаївської області Мороз У.В. вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити та доцільно позбавити батьківських прав відповідача, оскільки він умисно не виконує свої батьківські обов`язки відносно своєї дочки [PERSON] . З наявних матеріалів та інформації комісією встановлено, що дівчинка навчається у Покровській гімназії Врадіївської селищної ради. Проживає разом із мамою та вітчимом. [PERSON] на території громади не проживає та понад п`ять років як виїхав у Хмельницьку область. Життям, здоров`ям, вихованням та навчанням дочки не цікавиться. Сім`я проживає за рахунок заробітної плати [PERSON] .. Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, представниці органу опіки та піклування Врадіївської селищної ради, заслухавши думку малолітньої дитини, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] (а.с.12). Рішенням Врадіївського районного суду від 05.10.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.13) Відповідно до свідоцтва про зміну прізвища [PERSON] 29.03.2017 року змінила прізвище на [PERSON] (а.с.54). На підставі судового наказу із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі частини всіх видів заробітку щомісячно (а.с.14). Згідно рішення Врадіївського районного суду від 02.10.2020 (справа №474/1269/19) встановлено, що [PERSON] звертавсь до суду із позовом до [PERSON] з вимогою про оскарження батьківства та виключення його із актового запису про народження [PERSON] як батька. За результатами розгляду справи судом в задоволенні позову відмовлено (а.с.15-17). Відповідно до довідки директора Покровської гімназії Врадіївської селищної радаи встановлено, що батько [PERSON] не цікавиться навчанням своєї дочки та не бере жодної участі у її вихованні (а.с.21). Органом опіки та піклування Врадіївської селищної ради надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дочки [PERSON] , оскільки [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно доньки, жодного разу не поцікавився станом її здоров`я, її успіхами в розвитку та навчанні (а.с.92, 93). Згідно із ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. У відповідності з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 15, в абзаці 2 п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Після повно, всебічно та об`єктивно встановлених обставин справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає за можливе позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON] . При вирішенні даного спору, суд також враховує правову позицію Верховного Суду, у відповідності до якої відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків/одного з батьків батьківських прав (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19 (провадження № 61-14351св21). Судом встановлено, що відповідач не займається вихованням своєї дочки, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, хоча для дівчинки це є важливо для її розвитку. Не підтримує зв`язку із дитиною, що в умовах сучасних можливостей для комунікації свідчить про його свідоме ухилення та небажання виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню та розвитку дитини, а тому суд приходить до висновку, що така поведінка відповідача є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав. Окрім цього, на підтвердження умисності систематичності бездіяльності відповідача щодо невиконання своїх батьківських обов`язків суд враховує також те, що він знаючи, що питання про позбавлення його батьківських прав знаходиться на розгляді в суді в судове засідання не з`явився та подав до суду особисто заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши про визнання позовних вимог. Будь-яких дій щодо зміни ставлення до дочки та відновлення із нею спілкування, не вчинив. Таким чином, під час розгляду справи в суді знайшов підтвердження факт, що [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків відносно дочки, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Крім цього, зважаючи на те, що дитина не має сімейних емоційних психологічних зв`язків із [PERSON] , суд приходить до висновку, що позбавлення його батьківських прав сприятиме найвищим інтересам дитини та забезпечить її нормальний моральний, психологічний розвиток, стабільне та спокійне життя в цілому. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому судом враховується, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу та допускається при наявності вини в його батька/матері, які належно не виконують своїх батьківських обов`язків. Суд роз`яснює, що згідно ч.1 ст.166 Сімейного кодексу України, особа, яка позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що відповідно до ст.169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. На підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивачки судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved