Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

24.02.2025 року [PERSON] , через представника [PERSON] , звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності їй трудової книжки, яка видана 06.09.1979 року Мелітопольським інститутом механізації сільського господарства (наразі Таврійський державний агротехнологічний університет імені Дмитра Моторного). Заява обґрунтована тим, що 24.01.2025 року рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області їй відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з тим, що до страхового стажу, згідно записів трудової книжки, не зараховано періоди роботи, оскільки в записі про зміну прізвища допущено помилку через невірний переклад прізвища « [PERSON] » з російської мови на українську. У зв`язку з цим, заявниця змушена звернутися до суду з відповідною заявою, з метою оформлення пенсії. Ухвалою суду від 25.02.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження. 17.03.2025 року на адресу суду від заінтересованої\~особи \~ГУ ПФУ\~в Івано-Франківській\~області надійшли пояснення, згідно з якими просять суд під час розгляду справи врахувати, що заявниця не надала доказів того, що вона, як передбачає Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 року, зверталася до останнього місця роботи з заявою щодо зміни записів у трудовій книжці про її прізвище, а їй було відмовлено у внесенні таких змін або її заява залишилась без відповіді. Крім того, зазначено про розгляд даної справи без участі представника ГУ ПФУ в Івано-Франківській області. 21.04.2025 року від представника\~ [PERSON] до суду надійшла заява, в якій остання просить розглянути справу без її участі та за відсутності [PERSON] , на вимогах заяви наполягає, а також просить врахувати, що останнє місце роботи заявниці знаходиться на тимчасово окупованій території України (в м. Мелітополі), а тому звернутися з заявою про внесення виправлень в трудову книжку та надати суду додаткові документи не має можливості. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов до висновку про задоволення вказаної заяви, з огляду на таке. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п.6 ч.1\~ст. 315 ЦПК України,\~суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з вимогами ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.1 Порядку, підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі сумніву в належності трудової книжки особі внаслідок помилки, коли прізвище, ім`я, по-батькові, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по-батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, ураховуючи положення пункту 26\~постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній»,\~факт належності цього документа відповідній особі може бути встановлено лише у судовому порядку. Внесення виправлень на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом від 29.07.1993 №58, у таких випадках не передбачено. Відповідно до п.1.1 вказаної Інструкції, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі,організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів. Згідно з п.2.2. Інструкції до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. З огляду на приписи пунктів 2.11, 2.12 Інструкції, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Відповідно до пункту 4\~Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Судом встановлено, що 06.09.1979 року Мелітопольським інститутом механізації сільського господарства заведена трудова книжка на ім`я « [PERSON] , 1961 год рождения». Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.11.1961 року, « [PERSON] » народилася [INFO] . 16.05.1981 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . 10.08.2000 року Мелітопольським МВ УМВС України в Запорізькій області видано паспорт громадянина України серія [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] . На першій сторінці трудової книжки, виписаної на ім`я [PERSON] , є виправлення, а саме прізвище « [PERSON] » перечеркнуто та поряд написано « [PERSON] ». Рішенням відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ в Івано-Франківській області №084650009004 від 24.01.2025 року за результатами розгляду заяви [PERSON] від 18.01.2025 року про призначення пенсії за віком, останній відмовлено в призначенні пенсії. Так, за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу, згідно записів трудової книжки від 06.09.1979 р., не зараховано період роботи, оскільки запис про зміну прізвища « [PERSON] », виконаний з посиланням на свідоцтво про одруження, що підтверджує зміну прізвища « [PERSON] ». Відповідно до пункту 2.13. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої\~наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року № 58, зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) із посиланням на номер і дату цих документів. Відповідно до заяви, поданої до суду представником [PERSON] , останнє місце роботи [PERSON] знаходиться на тимчасово окупованій території України (в м. Мелітополі), а тому звернутися з заявою про внесення виправлень в трудову книжку та надати суду додаткові документи не має можливості. Згідно запису в трудовій книжці під номером 19 на ст.ст.18-19, який засвідчено директором Мелітопольського міського центру зайнятості Запорізької області, останнім місцем роботи [PERSON] є ПП « [PERSON] ». Суд переконаний, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Працівник не може відповідати за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки, що були вчинені з вини адміністрації підприємства, відповідно такі обставини не можуть бути підставою для позбавлення заявника його конституційного права на соціальний захист при вирішенні питань надання пенсії за віком. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17 і на яку суд зважує, вирішуючи справу по суті. Звертаючись до суду із заявою, [PERSON] вказала, що встановлення факту приналежності їй трудової книжки, не пов`язане з вирішенням спору про право, а породжує для неї юридичні наслідки, пов`язані з реалізацією конституційного права на призначення пенсії за віком. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами першою-другою статті 89\~ЦПК України визначено, що\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Верховний Суд у постановах від 07.07.2021 року у справі №420/370/19, від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі №902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорія стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягара доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який у рішенні від 23.08.2016 року у справі «Дж.К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника вимога цього заявника заслуговує довіри». Таким чином, оцінивши всі наявні по справі докази в їх сукупності, з метою недопущення порушення прав заявника, реалізація яких залежить від доведеності факту належності [PERSON] трудової книжки, суд дійшов до висновку про наявність підстав для встановлення юридичного факту, а саме, що трудова книжка, заведена 06.09.1979 року Мелітопольським інститутом механізації сільського господарства на ім`я « [PERSON] , 1961 года рождения» належить [PERSON] , [INFO] .

Outcome: approved