Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання в сумі 335000,00 грн, з урахуванням утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. В обгрунтування позову зазначив, що з 04 вересня 2001 року по 03 грудня 2002 року працював слюсарем черговим та з ремонту устаткування гідро закладного комплексу, з 04.12.2002 року по 30.06.2003 року гірником підземним, а з 01.07.2003 року по 31.08.2022 року підземним крипільником в Державному підприємстві «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», в умовах які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища. З підприємства відповідача був звільнений 31 серпня 2022 року на підставі пункту 2 статті 40 Кодексу законів про працю України. Згідно даних Інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання отруєння № КР 5./5/3862-22 від 01.11.2022 року затвердженої Начальником Управління Держпраці у Кіровоградській області зазначає, що умови праці на Інгульській шахті Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» за професією слюсаря чергового та з ремонту устаткування відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості та небезпечності та за професією підземного кріпильника відноситься до 3 класу 2 ступеня шкідливості та небезпечності по вмісту пилу в повітрі робочої зони, хімічних та біологічних факторів шуму, мікрокліматів, важкості праці та напруженості трудового процесу. Відповідно до пункту 17 акту розслідування прични виникнення захворювання від 28.11.2022 року професійного захворювання у нього виникло саме із-за роботи на Інгульській шахті Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» в шкідливих та небезпечних умовах праці. У зв`язку з постійними обстеженнями у лікарнях змінився його звичайний ритм життя, усвідомлення того, що здоров`я не відновити і він залишиться інвалідом на все життя, завдає йому душевні страждання. Тому звернувся до суду з даним позовом.\~ Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 05 липня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с.34). Через канцелярію суду відповідачем подано відзив на позов (вх. № 39489 від 20.10.2023 року) в якому заперечує щодо задоволення позову, зазначає, з огляду на викладені у позовній заяві доводи, відповідач вважає недоведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідача в її спричиненні та причинно- наслідковий зв`язок між винними діями відповідача з порушення вимог статті 153 Кодексу законів про працю України, та статті 13 Закону України «Про охорону праці» та настанням у позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності встановленої первинно з 13.12.2022 року у розмірі 65%. Позивач усвідомлював умови своєї праці і відповідні негативні наслідки для свого здоров`я в майбутньому, вважає недоведеним, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, просить суд відмовити у задоволенні позову (а.с.41-45). Під час розгляду справи, судом з`ясовано, що позов подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України. В зв`язку з чим, ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 01 листопада 2023 року позовну заяву [PERSON] , до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», про стягнення моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с.62). На виконання вимог ухвали Кіровського районного суду міста Кіровограда від 01 листопада 2023 року позивачем подано позовну заяву (вх. № 41961 від 08.11.2023 року), яка відповідає вимогам статтей 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України (а.с.65-74). У зв`язку з чим, ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 09 листопада 2023 року продовжено розгляд справи за позовом [PERSON] , до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», про стягнення моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання. Призначено підготовче засідання (а.с.79). Позивачем через канцелярію суду подано відповідь на відзив (вх. № 44798 від 24.11.2023 року) в якому останній зазначає, що відповідач не спростував доводи позивача фактами належного удосконалення робочого процесу прохідника, полегшення виконуваної роботи. Праця слюсаря чергового, та з ремонту устаткування, підземного гірника, підземного кріпильника важка, а тому і наслідки такої професії є суттєвими. Причина хвороб поивача встановлена Державною установою «Український науково-дослідний інститут» у висновку від 15.11.2022 року, в якому зазначено, що виявлені хвороби є професійні і пов`язанні з профмаршрутом визначеним Інформаційною довідкою про умови праці № КР/5.5/3862-22 від 01.11.2022 року, а також Актом форми П-4 в якому чітко зазначено, що виникнення захворювань у позивача є наслідком недосконалості технологічного процесу, з перевищенням ГДР фізичного навантаження, пилу, шуму з застосуванням засобів індивідуального захисту.(а.с.84-89). Відповідачем подано до суду пояснення (вх. № 10949 від 13.03.2024 року) в яких останній зазначає, що 13.12.2022 року позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 60 %, та встановлено 3 групу інвалідності, що підтверджується довідкою медико-санітарної експертної комісії 12ААБ № 197695 від 13.12.2022 року. Відповідно до приписів вищезазначених норм, відповідач 05 травня 2023 року уклав із [PERSON] угоду №18/719-7 про відшкодування моральної шкоди в сумі 7000,00 грн, де враховуючи принципи виваженості, розумності та справедливості та зусилля для відновлення і організацією позивачем, свого життя, стосунків з оточуючими, стану вимушених життєвих і виробничих стосунків, а також спосіб у який працівник обрав відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманням професійного захворювання, сторони дійшли згоди, про те, що Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» сплачує одноразову грошову виплату [PERSON] , в сумі 7000,00 грн, в якості відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок отримання ним професійного захворювання, моральної шкоди заподіяної внаслідок отриманого ним професійного захворювання, а позивач відмовляється від будь-яких намірів стягнення на його користь інших сум в якості відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок професійного захворювання Державним підприємством «Східний гірничо-збагачувальний комбінат». В свою чергу, даним договором відповідач зобов`язався сплатити позивачу кошти в сумі 7000,00 грн до 31 грудня 2024 року. Отже, сторони відповідно до приписів норм чинного законодавства по відшкодуванню моральної шкоди в зв`язку з втратою працездатності перейшли в договірні правовідносини закріплені договором від 05 травня 2023 року вже після висновків медико-санітарної експертної комісії, яким було установлено [PERSON] стійку втрату професійної працездатності, де позивач підписуючи угоду усвідомлював ступінь тяжкості своєї хвороби, а також йому було відомо, що внаслідок отриманих професійних захворювань де позивач втратив 60 відсотків працездатності йому встановлену третю, групу інвалідності. Дана угода про відшкодування моральної шкоди є фактичним відшкодування позивачу суми моральної шкоди по втраті працездатності зумовленими приписами статті 1168 Цивільного кодексу України (а.с.116-120). Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 20 серпня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.135). Позивач в судове засідання не з`явився, представником позивача подано до суду заяву (вх. № 8910 від 11.03.2025 року) про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, та підтримання позовних вимог (а.с.152-154). Відповідач в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві на позов, та поясненнях. В судове засідання призначене на 05 травня 2025 року відповідач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 162), причини неявки суду не невідомі, заяв, клопотань до суду не подавав. Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Відповідно до даних трудової книжки [PERSON] працював на Інгульській шахті Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» в період з 04 вересня 2001 року по 03 грудня 2002 року слюсарем черговим та з ремонту устаткування гідро закладного комплексу, з 04 грудня 2002 року по 30 червня 2003 року гірником підземним, а з 01 липня 2003 року по 31 серпня 2022 року підземним крипільником (а.с.8-9). 31 серпня 2022 року наказом Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» Інгульська шахта № 214 о/с звільнено [PERSON] на підставі пункту 2 статті 40 Кодексу законів про працю України\~ у зв`язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню цієї роботи, що підтверджується відомостями у трудовій книжці серії [NUMBER] (а.с.8-9). Факт виникнення у позивача хронічного професійного захворювання був предметом розслідування за наслідками якого 28 листопада 2022 складено акт за яким встановлено наявність у позивача ряду професійних захворювань: радикулопатія поперечно-грижова L4, L5, S1, і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового пері артрозу, остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня). Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії, пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії, група В. Легенава недостатність першого-другого ступеня. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) за класифікацією В.О. Остапкович і Н.І. Пономарьової, захворювання професійне (15.11.2022) (а.с.16-18). Згідно з пункту17 вказаного акту професійне захворювання у позивача виникло за таких обставин, а саме стаж роботи на Інгульській шахті Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» в шкідливих та небезпечних умовах праці при виконанні функціональних обов`язків слюсарем черговим та з ремонту устаткування, підземним гірником, підземним кріпильником що обумовлено технологічним процесом, з перевищенням ГДР фізичного навантаження, пилу, шуму з застосуванням засобів індивідуального захисту. Відповідно до пункту 18 акту причинами виникнення професійного захворювання є рівень фізичного перевантаження, а саме: час перебування в незручній позі складає до 26,8 % при нормі до 25%, робоча поза вимушена 12,4% при нормі 10%, кількість вимушених (більше 30), нахилів корпусу за зміну становить до 192 при нормі 51-100 відносяться до III класу 1 ступеня важкості трудового процесу. За показниками трудового процесу (особистий ризик) та нерегулярна змінність роботи з роботою у нічну зміну III клас 2 ступінь напруженості трудового процесу. Запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу) у тому числі вміст кремнію діоксину кристалічний (SiO2) від 10 до 70 % III клас небезпеки 2,5 мг/м при нормі 2,0 мг/м. Рівень виробничого шуму до 88 дБА при нормі 80 дБА. Температура повітря робочої зони +13,8 при нормі +13, +19, відносна вологість 95 % при нормі 75 %. Згідно з довідкою медико-соціальної експертної комісії від 13 грудня 2022 року серія 12ААБ № 197695 [PERSON] первинно встановлено третю групу інвалідності з 09.12.2022 року з причин професійного захворювання, безтерміново (а.с.20). Відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 13 грудня 2022 до довідки серія 12ААА № 105882 [PERSON] первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності з 09.12.2022 (радикулопатія - 40%, приглух. - 10%), причина - професійне захворювання (а.с.19). Згідно з випискою з медичної картки амбулаторного та стаціонарного хворого підтверджено перебування [PERSON] в січні, березні, вересні та грудні 2021 року, лютому, червні, липні, листопаді 2022 року, на лікуванні у медичних закладах (а.с.23-31). Відповідно до договору №18/719-7 про відшкодування моральної шкоди від 05 травня 2023 підписаного між Державним підприємством «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» в особі тимчасово виконуючого обов`язки генерального директора І.В. Бугуйова та [PERSON] сторони дійшли згоди про те, що Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» сплачує одноразову грошову виплату [PERSON] в сумі 7000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отриманого ним професійного захворювання. [PERSON] відмовляється від будь-яких намірів стягнення на його користь інших сум у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання. Пунктом 3 договору передбачено, що Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» зобов`язується в строк до 31 грудня 2024 сплатити позивачу 7000,00 грн, як відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок отриманого професійного захворювання (а.с.118). Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до частин першої, четвертої статті 153 Кодексу законів про працю України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Згідно зі статтею 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповіднодо статті 6 Закону України «Про охорону праці» умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Відповідно до статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно з частиною першою статті 173 Кодексу законів про працю України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до статті 9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Згідно з частиною восьмою статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодуванняморальної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Статтею 237-1 Кодексу законів про працю України передбачено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно зі статтею 12 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1168 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. У пункті 13\~ постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами) надано роз`яснення про те, що відповідно до статті 237-1 Кодексу законів про працю України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. У Рішенні Конституційного Суду України від 27.01.2004 № 1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Велика Палата Верховного у постанові від 05.12.2018 у справі № 210/5258/16-ц зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 Цивільного кодексу України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. У цій справі предметом спору є відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу професійним захворюванням, втратою професійної працездатності та інвалідністю, пов`язаними з виконанням трудових обов`язків Інгульської шахти Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат». Відповідно до змісту норм законодавства відшкодування моральної шкоди провадиться роботодавцем, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Отже, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за сукупності умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. При цьому відсутність заборон з боку органів охорони праці на роботу в небезпечних і шкідливих для здоров`я умах праці не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за шкоду завдану здоров`ю працівника під час виконання ним трудових обов`язків. Право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу гарантоване статті 55 Конституції України, статті 16 Цивільного кодексу України. Право на захист особа здійснює на свій розсуд (частина перша статті 20 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною першою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною п`ятою статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором, або законом. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.03.2021 у справі № 180/1735/16-ц сформульовано висновок про те, що тлумачення положень статей 11 та 23 Цивільного кодексу України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди. Отже, якщо між заподіювачем моральної шкоди і потерпілою особою укладено договір, в якому сторони дійшли згоди щодо розміру, способу, строків компенсації моральної шкоди, й цей договір виконується, підстав для звернення до суду задля отримання повторної компенсації потерпілий немає. Однак, суд вважає, що у справі, яка розглядається укладення такого договору між сторонами у справі, його виконання є не доведеним. Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій,розгляду і вирішення справи. Відповідно до змісту астини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципах змагальності сторін та диспозитивності. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно з частиинами першою, другою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Відповідно до положень частини третьої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (частина третя статті 83 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно з приписами частин другої, четвертої, п`ятої статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Пунктами 5.27 Національного стандарту «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003) визначено, щовідмітка про засвідчення копії документа складається зі слів «згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису. Як вбачається з матеріалів справи, у поданому 20 жовтня 2023 до суду відзиві на позовну заяву відповідач не вказував про укладення між ним та позивачем договору про відшкодування моральної шкоди від 05 травня 2023 № 18/719-7, копію такого договору разом з відзивом до суду не надав (а.с.41-45). 13 березня 2024 року до суду надійшли письмові пояснення відповідача у який він повідомив суд про існування укладеного між ним та [PERSON] договору про відшкодування моральної шкоди від 05 травня 2023 № 18/719-7 та додав ніким не засвідчену копію вказаного договору (а. с.116-120). При цьому відповідач не навів причин неподання цього доказу до суду разом з відзивом на позовну заяву, не просив поновити йому встановлений частиною третьою статті 83 Цивільного процесуального кодексу України строк на подання цього доказу. Згідно з частиною восьмою статті 83 Цивільного процесуального кодексу України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Таким чином, суд не приймає наданий відповідачем з пропуском встановлено строку доказ, а саме копію договору про відшкодування моральної шкоди від 05 травня 2023 № 18/719-7, яка до того ж належним чином не посвідчена. Визначаючи справедливу компенсацію за завдану шкоду потрібно мати на увазі, що мета компенсації надати позивачу (потерпілому) саме компенсацію за порушення, а не покарати відповідача. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 Цивільного кодексу України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. Суд враховує, що позивач зазнав зменшення професійної працездатності на 60%, потребує регулярного забезпечення лікарськими засобами та лікуванням, отримав інвалідність третьої групи безстроково. Європейський суд з прав людини, практика якого застосовується судами як джерело права на підставі частини четвертої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, у рішенні у справі «Станков проти Болгарії» вказав, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Отже, при визначенні розміру моральної шкоди суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах, а також виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського суду з прав людини який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статті 41 Конвенції. При цьому, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28.03.2007, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що позивач зазнав ушкоджень здоров`я, пов`язаних з виконанням ним трудових обов`язків в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, у зв`язку з чим відповідно до виписки з акта огляду Медико-соціальної експертної комісії від 13 грудня 2022 року серії 12ААА №105882, позивачу первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60%, при цьому зазначено про потребу в забезпеченні лікарськими засобами лікування в стаціонарі; довідки Медико-соціальної експертної комісії від 13 грудня 2022 року серія 12 ААБ №197696 позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності безтерміново та зазначено про протипоказання роботи в умовах тяжкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, шуму. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 120000,00 грн, яка спричинена втратою здоров`я, отриманням професійного захворювання під час перебування у трудових стосунках з відповідачем. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір». Тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Згідно Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір /фізичною особою/ в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Розмір задоволених позовних вимог становить 120000 грн, таким чином, з відповідача підлягає стягненню 1200,00 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial