Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

14 квітня 2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила третій абзац резолютивної частини рішення від 22 вересня 2011 року викласти в наступній редакції: «Визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим номером 1223286000:03:001:0158 та на земельну ділянку площею 0,0374 га з кадастровим номером 1223286000:03:001:0159, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] ». В обґрунтування заяви позивач зазначає, що в 2011 році вона звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом про встановлення факту родинних відносин між нею та її померлою матір`ю [PERSON] , а також про визнання за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері права власності на землю площею 0,2874 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування свого позову позивач додала до позовної заяви копію виданого 14 квітня 2010 року державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області свідоцтва про право на спадщину за заповітом, згідно якого мати позивача [PERSON] являється спадкоємцем майна померлого батька позивача [PERSON] . Відповідно до вказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з двох розташованих по [ADDRESS] земельних ділянок загальною площею 0,2874 га, в тому числі із земельної ділянки з кадастровим номером 1223286000:03:001:0158 площею 0,2500 га, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, та земельної ділянки з кадастровим номером 1223286000:03:001:0159 площею 0,0374 га, переданою для ведення особистого підсобного господарства. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2011 року, у справі № 2-3156/11 задоволено позов позивача. Однак, в резолютивній частині рішення судом не вказано точної кількості земельних ділянок, що передаються у власність позивача, не вказано площу кожної з двох вказаних земельних ділянок, а також не вказано кадастрові номери кожної з двох земельних ділянок. В резолютивній частині вказаного рішення суд замість визнання за позивачем права власності на дві вказані окремі земельні ділянки визнав за нею право власності на одну земельну ділянку площею 0,2874 га, розташовану за вказаною адресою. 24 березня 2025 року позивач звернулася до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області із заявою про реєстрацію свого права власності на вказані земельні ділянки, однак постановою про відмову в проведенні реєстраційних дій від 27 березня 2025 року № 78058941 державний реєстратор прав на нерухоме майно вказаного Департаменту Коноваленко А.В. відмовив позивачу в реєстрації права власності на тій підставі, що Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, визнавши рішенням від 22 вересня 2011 року за нею право власності на земельну ділянку площею 0,2874 га, не зазначив у вказаному рішення кадастрового номеру земельної ділянки, який являється єдиним ідентифікатором земельної ділянки. Далі у вказаній постанові державний реєстратор прав на нерухоме майно [PERSON] зазначив, що вказана обставина, тобто відсутність в судовому рішенні кадастрового номеру земельної ділянки, позбавляє його можливості визначити яку саме земельну ділянку позивач набуває у власність. Крім того, державний реєстратор Коноваленко А.В. вказав, що за вказаною в рішенні суду адресою згідно відомостей з Державного земельного кадастру зареєстрована земельна ділянка з кадастровим номером 1223286000:03:001:0158, але її площа становить не 0,2874 га, як вказано в рішенні суду, а 0,2500 га. Позивач зазначила, що не може повторно звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності на одні й ті самі земельні ділянки, успадковані нею після смерті матері, оскільки за наявності чинного судового рішення від 22.09.2011 у справі № 2-3156/11 по спору між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав суд відмовить у відкритті провадження. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить ухвалити у справі додаткове рішення. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Судом встановлено, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2011 року позов [PERSON] задоволено частково. Встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та її матір`ю [PERSON] , померлою [INFO] . Визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,2874 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Враховуючи, що судом не вирішена заявлена позивачем позовна вимога, то заява позивача про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved