Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

04.04.2025 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованість за договором позики № 75996866 в розмірі 18844,44 грн., з яких: 10050,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 8794,44 грн. - сума заборгованості за відсотками. Позовні вимоги мотивує тим, що 02.08.2021 р. між [PERSON] та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір позики № 75996866, за умовами якого відповідач отримала в позику грошові кошти в розмірі 10050,00 грн., строк позики 64 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,6 % в день. 21.12.2021 р. між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено Договір факторингу № 2112, відповідно до якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики № 75996866 від 02.08.2021 р. 31.03.2023 р. між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено Договір факторингу № 310323-ФМ, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики № 75996866 від 02.08.2021 р. на загальну суму 18844,44 грн. 16.04.2025 р. від представника відповідачки [PERSON] - адвоката Кудіна О.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог повністю. Заперечення мотивує тим, що позовні вимоги стороною відповідача категорично не визнаються, вважає пред`явлений позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідачка не брала грошові кошти у ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» в сумі 10050,00 грн. чи в будь-якому іншому розмірі. Доказів перерахування коштів на банківський рахунок відповідача № [NUMBER] не надано. Жодних платежів в період з 02.08.2021 р. по сьогоднішній день відповідачка не здійснювала. Окремою підставою відмови в задоволенні позовних вимог слугує та обставина, що на час звернення до суду з даним позовом минуло більше, ніж три роки. Сторона відповідача просить суд застосувати строк позовної давності, який вже сплив, так як договір датується 02.08.2021 р., термін кредитування - до 04.10.2021 р., а тому починаючи з 05.10.2021 р. до 05.10.2024 р. кредитор мав звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 21.04.2025 р. від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій просить позовні вимоги ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що посилання представника відповідача щодо неукладання договору позики №75996866 є необґрунтованими та суперечать матеріалам справи, оскільки вказаний договір позики відповідачем підписано (акцептовано) оферту) одноразовим ідентифікатором (mFlo1JKzd0), чим засвідчено вивчення умов оферти, повну та безумовну згоду з цими умовами, свідоме прийняття пропозиції укласти Договір та згоду на використання одноразового ідентифікатора в якості особистого підпису Договору, а тому на думку Позивача між сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строку та умов кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення укладання такого договору шляхом вивчення дій зазначених вище. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законі України «Про електронну комерцію». В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Таким чином, посилання Відповідача на те, що в матеріалах справи відсутні докази укладення договору позики є надуманими, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом (одноразовий ідентифікатор є видом Електронного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис»), що у свою чергу додатково підтверджуєтеся довідкою про ідентифікацію, яка міститься в матеріалах справи. Між тим, використання одноразового ідентифікатора - є не можливим без проходження Відповідачем попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, а також без здійснення позичальником входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Також, Позивач звертає увагу суду, що при укладанні договору позики Відповідачем було вказано електронну адресу [INFO] на яку було відправлено одноразовий ідентифікатор: mFlo1JKzd0, яким було підписано договір позики №75996866 від 02.08.2021 року, номер телефону [NUMBER] , що в свою чергу збігається контактними даними які зазначені в відзиві на позовну заяву. Тверджень представника Відповідача стосовно ненадання позивачем доказів перерахування коштів на картковий рахунок Відповідача - не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи, оскільки в матеріалах справи містяться наступні документи, які підтверджують перерахування коштів на картковий Відповідача: електронна платіжна інструкція № e79743e7-0ffc-4108-ae14-56e7935a6828 від 02.08.2021 року видана ТОВ «ФІНЕКСПРЕС» (фінансова компанія, яка діє на підставі ліцензії, яка видана Національним банком України на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку - платіжний інструмент/платіжна система); довідка № КД-000018550/ТНПП від 13.03.2025 р. видана платіжною системою/ТОВ «ФІНЕКСПРЕС», що підтверджує перерахування коштів за платіжною інструкцією /квитанцією № e79743e7-0ffc-4108-ae14-56e7935a6828 від 02.08.2021 року; лист №11/03/25-87 від 11.03.2025 р. виданий Позикодавцем/ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», що підтверджує видачу/перерахування на банківську карту Відповідача/Клієнта онлайн-позики на підставі платіжної інструкції № e79743e7-0ffc-4108- ae14-56e7935a6828 від 02.08.2021 року. Таким чином, в матеріалах цивільної справи містяться докази перерахування коштів Відповідачу, а посилання представника Відповідача стосовно відсутності доказів зарахування коштів на картковий рахунок Відповідача є безпідставні, оскільки саме боржник/Відповідач має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, і він мав/має можливість представити суду виписку з свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладених договорів. Саме по собі посилання представника Відповідача у відзиві на те, що Позивач не надано докази перерахування коштів на картковий рахунок Відповідача, на думку позивача - не заслуговують на увагу. Відповідачка, будучи стороною вказаного правочину, мала можливість надати суду відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження того, що відповідні кошти не зараховувались на його карткові рахунки, указані у договорах, у період часу, про який стверджує позивач, або того, що карткові рахунки йому не належать, оскільки лише Відповідач має доступ до свого рахунку. У разі заперечень проти позову, обов`язок доведення їх відповідними доказами покладено саме на Відповідача відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Щодо строку позовної давності зазначає, що з Перехідних положень ЦК України вбачається, що протягом особливого періоду (дії карантину, військового стану) - строки позовної давності зупиняються та не обраховуються, на період зупинення загального строку позовної давності, кредиторам забороняється нараховувати 3% річних, інфляцію та будь-які штрафні санкції за порушення будь-яких зобов`язань. Тому, звертаючись з позовом до суду, Позивачем нараховані проценти по договору позики за базовою процентною ставкою в розмірі 1.6%, а не процентну ставку за понадстрокове користування позикою в розмірі 2,70%, що у свою чергу передбачено договором позики. Щодо витрат відповідача на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., що майже дорівнює сумі отриманого Відповідачем кредиту 99.50%% (10 000,00 грн./10 050 грн. = 99.50%%) та дорівнюють 53.07% від ціни позову (10 000,00 грн./ 18 844,44 грн), вважає їх завищеними та неспіввісними до предмету позову та до витраченого часу. Також зазначає, що Відповідачем на підтвердження або спростування позовних вимог позивача до відзиву не долучено доказів, зокрема виписки із карткового рахунку Відповідача, в якій відображено отримання/неотримання кредитних коштів, відповіді банку про не належність зазначеної у договорі карти Відповідачу, доказів не укладання зазначеного договору, тощо, а тому відзив ґрунтується на припущеннях та зводиться до незгоди з доказами Позивача та їх оцінки, тоді як оцінка доказів є виключною компетенцією суду. Позивач вважає, що Відповідач та представник Відповідача, заперечуючи отримання коштів/укладання договору, застосували концепцію «негативного доказу» при вирішенні цього спору (постанова ВС від 27 травня 2020 року у справі № 2-879/13), оскільки належних доказів таких тверджень відповідачем не надано при тому, що Відповідач має безперешкодний та повний доступ до своїх банківських даних та інформаційно телекомунікаційної системи позикодавця (для надання оферти з якою ознайомлювалась). Сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Отже, сторона Відповідача, а саме представник Відповідача, висловлюючи заперечення проти певних обставин та не надаючи доказів, які підтверджують ці доводи, не може перекладати на позивача обов`язок їх доведення. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить справу розглядати у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. В судове засідання сторони не з`явились, про час і місце судового засідання повідомлені. В зв`язку з чим справа розглядається відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відсутність учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 02.08.2021 р. між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] був укладений договір позики № 75996866. Згідно з умовами даного договору відповідач отримала позику в сумі 10050,00 грн., зобов`язавшись повернути її та сплатити проценти за користування позикою. Строк позики 64 дні. Знижена процентна ставка становить 0,88% за день, процентна ставка за понадстрокове користування позикою становить 2,70% за день. Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі (а.с. 9). Відповідно до п. 1 договору грошові кошти (позика) надається позичальнику шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника. У п. 18 договору «Юридичні адреси та реквізити сторін» зазначено номер особистого електронного платіжного засобу позичальника - № [NUMBER] . 02.08.2021 р. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконано свої зобов`язання за договором та перерахувало на картку № [NUMBER] , номер якої надано йому позичальником, кредитні кошти в сумі 10050,00 грн., що підтверджується довідкою ТОВ « Фінансова компанія «Фінекспрес» від 13.03.2025 р. №КД-000018550/ТНПП та копією платіжної інструкції (а.с. 11,12). 21.12.2021 р. між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» (Фактор) та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (Клієнт) був укладений договір факторингу № 2112, відповідно до якого Фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Факторові права вимоги до боржників, зазначених в Реєстрі заборгованостей (а.с. 26-36). Відповідно до витягу з Реєстру прав вимог №4 від 21.12.2021 р. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором позики № 75996866 від 02.08.2021 р. на загальну суму заборгованості - 18844,44 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 10050,00 грн., сума заборгованості за відсотками - 8794,44 грн. (а.с. 34-35). 31.03.2023 р. між ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (Фактор) та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» (Клієнт) був укладений договір факторингу № 310323-ФМ, відповідно до якого Фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Факторові права вимоги до боржників, зазначених в Реєстрі заборгованостей (а.с. 37-46). Відповідно до витягу з Реєстру заборгованості від 31.03.2023 р. до Договору факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 р. ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором позики № 75996866 від 02.08.2021 р. на загальну суму заборгованості - 18844,44 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 10050,00 грн., сума заборгованості за відсотками - 8794,44 грн. (а.с. 45-46). Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини. Судом також встановлено, що 16.07.2021 р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 16.07.2021 р., яка долучена до матеріалів справи представником відповідачки. Відповідно до норм ст.ст. 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Особливості укладання кредитного договору та договору позики в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з п. 6 ч.1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). За змістом ч.ч.3,4,6 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що договори позики між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладений у формі електронного документу, із застосуванням електронного підпису (за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора). Таким чином, договір позики підписані відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами даного правочину. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, не доведено, що він не використовував одноразовий ідентифікатор для підписання електронної форми кредитного договору, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Таким чином, ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» є новим кредитором, так як набуло право вимоги до відповідача за договором позики № 75996866 від 02.08.2021 р., а тому вправі вимагати погашення відповідачем заборгованості згідно цього договору. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач належним чином своїх зобов`язань за договорами позики не виконав, своєчасно кредитні кошти та відсотки товариству не повернув, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 01.04.2025 р. [PERSON] має заборгованість перед ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» за договором позики № 75996866 від 02.08.2021 р. в розмірі 18844,44 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 10050,00 грн., сума заборгованості за відсотками - 8794,44 грн. (а.с. 24, 47). Оскільки матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем позивачу ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» отриманої у позику за вказаним договором суми позики у розмірі 10050,00 грн., у зв`язку з чим вимога позивача ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10050,00 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Разом з тим, суд не погоджується з наявністю підстав для стягнення з відповідача заборгованості за процентами у розмірі 8794,44 грн., виходячи з наступного. Згідно правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від вказаного правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. З зі змісту договору позики вбачається, що сторони погодили строк позики (строк договору) - 64 дні. При цьому, ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» просить стягнути з відповідача проценти за користування позиченими коштами як за період строку позики, так і після закінчення цього строку по 14 жовтня 2021 року включно. Враховуючи, що договором надання грошових коштів у позику № 75996866 від 02.08.2021 р. визначений строк його дії, який становить 64 дні, саме протягом даного строку позивач має право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки. Таким чином, твердження позивача про необхідність нарахування процентів за користування кредитом по 14.10.2021 р. включно не ґрунтуються на нормі закону. Слід зазначити, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення позики після прострочення виконання грошового зобов`язання нараховуються проценти за порушення грошового зобов`язання у розмірі, визначеному законом або договором (частина друга статті 625 ЦК України). Виходячи із наданого позивачем розрахунку за відсотками за договором позики № 75996866 від 02.08.2021 р. станом на 04.10.2021 р. включно (64 дні з дати отримання позики) розмір нарахованих відсотків становить 7207,20 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості за договором позики № 75996866 від 02.08.2021 р. в сумі 17257,30 грн. (10050,00 грн. + 7207,20 грн.). Доводи представника відповідачки про те, що відповідачка не брала грошові кошти у ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» в сумі 10050,00 грн. чи в будь-якому іншому розмірі та відсутність доказів перерахування коштів на банківський рахунок відповідача № [NUMBER] , - не заслуговують на увагу, оскільки позивачем на підтвердження факту договірних відносин між [PERSON] та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» надано копію договору позики № 75996866 від 02.08.2021 р., укладеного між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», та копії договорів факторингу: від 21.12.2021 р., укладеного між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», від 31.03.2023 р., укладеного між ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ». Також на підтвердження перерахування кредитних коштів в сумі 10050,00 грн. на картку № [NUMBER] , яка була вказана позичальником ( [PERSON] ) у договорі позики, позивачем надано довідку ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» від 13.03.2025 р. №КД-000018550/ТНПП та копію платіжної інструкції (а.с. 11,12). Жодних доказів про те, що картка № [NUMBER] не належить відповідачці та що на неї не було зараховано грошові кошти в сумі 10500,00 грн., стороною відповідача не надано. Щодо доводів представника відповідача про сплив позовної давності, то суд вважає їх безпідставними. Зокрема, позивач, звертаючись до суду з позовом у квітні 2025 року просив стягнути заборгованості за період з 02.08.2021 р. по 01.04.2025 р. Відповідно до п. 19 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 р. № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року по теперішній час в Україні діє воєнний стан. Отже, з урахуванням вказаних норм, з позовом про стягнення заборгованості за договором позики позивач звернувся в межах строків позовної давності. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості за договором позики № 75996866 від 02.08.2021 р. в сумі 17257,30 грн. Враховуючи наявність підстав для задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень Глави 8 ЦПК України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надані: договір про надання правничої допомоги від 01.11.2024 р. №01-11/24 про надання правничої допомоги адвокатом Ткаченко Юлією Олегівною; витяг з акту №10-П приймання-передачі надання правничої допомоги від 20.03.2025 р. за договором про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01.11.2024 р.; акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги; платіжна інструкція кредитового переказу коштів від 20.03.2025; платіжна інструкція від 20.03.2025 р.; ордер на надання правничої (правової) допомоги від 01.11.2024 р. (а.с. 48-55). Оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката Ткаченко Ю.О., суд виходить з наступного. У детальному описі виконаних робіт зазначено, що адвокатом Ткаченко Ю.О. здійснено таку роботу: вивчення наявних у клієнта документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції/аналіз судової практики та збір документів/доказів - 500,00 грн.; підготовка/складання позовної заяви до боржника за договором позики у малозначній справі - 3000,00 грн., всього на суму 3500,00 грн. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу стороною відповідача надані: договір про надання правничої допомоги від 10.04.2025 р.; акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договором про надання правничої допомоги від 16.04.2025 р., квитанція до прибуткового касового ордера № 17/5 від 16.04.2025 р. на суму 10000,00 грн., ордер від 16.04.2025 р. Оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката Кудіна О.М. , суд виходить з наступного. У акті приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договором про надання правничої допомоги від 16.04.2025 р. зазначено, що виконавець надав, а замовник прийняв юридичні послуги у формі: вивчення позовної заяви та додатків до позову, професійне консультування клієнта - відповідача з приводу необхідності подання відзиву до суду, обґрунтування правової позиції по справі, перевірка змін в діючому законодавстві та судової практики, зокрема прецедентної практики Верховного Суду, узгодження правової позиції по справі та обговорення об`єму письмових доказів для подання до суду, складання, оформлення та подання письмового відзиву на позовну заяву про стягнення заборгованості за договором позики, складання письмової заяви про застосування позовної давності, за необхідності участь адвоката в судових засіданнях по справі, висловлювання доводів, міркувань та заперечень, участь у судовому розгляді, складання та оформлення клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, договору про надання правничої допомоги, ордеру, акту виконаних робіт, представництво інтересів відповідача в суді всіх інстанцій та виступи як представника при допиті сторін, надання пояснень, дослідженні доказів. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи, що дана цивільна справа не є справою значної складності, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним, суд дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 3500,00 грн. є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим наявні підстави для застосування положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 2000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Крім того, при подачі позовної заяви до суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн. (а.с. 4). Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволено частково, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача в рахунок відшкодування судових витрат 4046,50 грн. ((2422,40 грн. +2000,00 грн.) х 91,5 %). Враховуючи обставини справи, надані стороною відповідача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи, що дана цивільна справа не є справою значної складності, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним, суд дійшов висновку, що заявлений стороною відповідача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 10000,00 грн. є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим наявні підстави для застосування положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 2000,00 грн. Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволено частково на 91,5 %, на користь відповідача підлягають стягненню з позивача в рахунок відшкодування судових витрат на правничу допомогу в розмірі 170,00 грн. (2000 грн. х 8,5 %). Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Таким чином, відшкодування судових витрат, в тому числі і на правничу допомогу на користь позивача, за вирахуванням витрат відповідача, складає: 4046,50 грн - 170,00 грн = 3876,50 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 207, 517, 526, 1048, 1049, 1077 ЦК України,

Outcome: partial