Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи Представник позивачки [PERSON] - адвокат Гайдашук В.М. звернувся до суду з позовом в інтересах позивачки, в якому просив визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом права на завершення приватизації та здійснення державної реєстрації права власності з отриманням витягу з Державного реєстру на земельні ділянки, які передавались [PERSON] , який помер [INFO] . \~ \~ \~ \~Свої вимоги обґрунтував тим, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] . При житті [PERSON] рішенням Нововижвівської сільської ради одержав дозвіл на приватизацію земельних ділянок. Спадщину після його смерті прийняла його дружина матір позивачки [PERSON] . При житті спадкодавиця не реалізувала своє право приватизації земельних ділянок, які передавались для приватизації [PERSON] згідно рішення Нововижвівської сільської ради. При житті [PERSON] склала заповіт на усе своє майно в користь позивачки. Позивака прийняла спадщину після смерті матері. Про що подала заяву нотаріусу. Рішенням Старовижівського районного суду за позивачкою визнано право власності на житловий будинок після смерті матері. Позивачка бажає закінчити приватизацію земельних ділянок, які передавались батькові [PERSON] Старовижівська селищна рада Ковельського району повідомила позивачку про відсутність порядку завершення процедури приватизації земельних ділянок. Тому представник позивача просив визнати за позивачкою в порядку спадкування за заповітом право на завершення приватизації та здійснення державної реєстрації права власності з отриманням витягу з Державного реєстру на земельні ділянки: земельна ділянка [ADDRESS] ; земельна ділянка № [NUMBER] , для ведення особистого селянського господарства, 0,26 га, біля житлового будинку по [ADDRESS] ; земельна ділянка № [NUMBER] , для ведення особистого селянського господарства, 0,20 га, урочище «Леонтія» в с.Рудка, Ковельського району Волинської області; земельна ділянка № [NUMBER] , для ведення особистого селянського господарства, 0,14 га, урочище «Дубина» в с.Рудка, Ковельського району Волинської області. \~ \~ \~ \~Відповідач відзиву на позов не подав. \~ \~ \~ \~Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, пояснень щодо позову не надала. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача адвокат Гайдашук В.М. подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримав та просив його задовольнити. Від Старовижівської селищної ради до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності їхнього представника. Позов визнали. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ГУ Держгеокадастру у Волинській області подав клопотання про розгляд справи у відсутності їхнього представника. Щодо врегулювання спору поклався на розсуд суду. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 02 квітня 2025 року Старовижівського районного суду Волинської області відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання на 09.00 год. 01 травня 2025 року. В порядку підготовчого провадження витребувано від приватного нотаріуса Ковельського районного нотаріального округу Бабич Н.Г. спадкову справу (належним чином завірені копії документів), заведену після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідач подав до суду заяву про визнання позовних вимог. Дана обставини, в силу вимог\~статті 206 ЦПК України, серед інших, є підставою для задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до частин 3, 4\~статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями\~206,\~207\~цього\~Кодексу. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому частиною 2\~статті 247 ЦПК України\~без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фактичні обставини справи, встановлені судом [INFO] помер батько позивачки [PERSON] . Був зареєстрований та постійно проживав в с.Рудка Ковельського (раніше Старовижівського) району Волинської області. Проживав разом з дружиною [PERSON] . При житті [PERSON] заповіту не складав. Рішенням Нововижвівської сільської ради Старовижівського району Волинської області від 25 листопада 1993 року № 15/6 [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування будинку і господарських будівель площею 0,85 га. Рішенням Старовижівської селищної ради Ковельського району Волинської області від 22 липня 2022 року № 21/121 внесено уточнення до рішення Нововижвівської сільської ради Старовижівського району Волинської області від 25 листопада 1993 року № 15/6 - визначено площі та адреси земельних ділянок, які передавались [PERSON] . А саме: земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, 0,25 га по [ADDRESS] ; земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, 0,26 га, біля житлового будинку по [ADDRESS] ; земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, 0,20 га, урочище «Леонтія» в с.Рудка, Ковельського району Волинської області; земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, 0,14 га, урочище «Дубина» в с.Рудка, Ковельського району Волинської області. При житті [PERSON] не реалізував своє право приватизації земельних ділянок, які передавались йому для приватизації. Приватним нотаріусом Бабич Н.Г. 16 жовтня 2018 року було заведено спадкову справу № 126-2018 після смерті [PERSON] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] . Про що свідчить довідка приватного нотаріусу Бабич Н.Г. та матеріали спадкової справи № 126-2018. При житті 21 травня 2007 року [PERSON] склала заповіт на усе своє майно в користь своєї дочки позивачки [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . Спадщину після її смерті прийняла позивачка як спадкоємиця за заповітом. Про що подала заяву нотаріусу. Державним нотаріусом А.В. Хвещук 04 березня 2024 року була заведена спадкова справа після смерті [PERSON] № 31/2024. Рішенням Старовижівського районного суду від 01 серпня 2024 року за позивачкою [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що залишилися після смерті [PERSON] . При житті спадкодавиця [PERSON] не реалізувала своє право завершення приватизації земельних ділянок, які передавались [PERSON] для приватизації. \~ \~ \~ \~Старовижівська селищна рада своєю відповіддю від 21 березня 2025 року рекомендувала позивачці звернутися до суду для завершення приватизації земельної ділянки, що передавалась [PERSON] . Оцінка суду Згідно зі статтею 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Відповідно до вимог статті 5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України\~передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не прийнялися внаслідок його смерті. Таким чином, після смерті [INFO] матері позивачки [PERSON] відкрилась спадщина на майно та майнові права, що належали спадкодавиці на день смерті. Статтею 1268 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини 3\~статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини він не заявив про відмову від неї. Згідно з\~статтею 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Частиною першою\~статті 116 ЗК України\~встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої\~статті 152 ЗК України. ЗК України\~у редакції, чинній до 01 січня 2013 року, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю чи укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до\~статті 1216 ЦК України\~не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу\~Х\~Перехідні положення ЗК України. Відповідно до\~статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: - цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; - свідоцтвом про право на спадщину. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: - ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; - виготовлення технічної документації на земельні ділянки; - визначення меж земельної ділянки в натурі; - погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; - одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; - реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до\~статті 1216 ЦК України\~не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1\~розділу X "Перехідні положення" ЗК України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі\~статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абзацу 2 пункту 1\~розділу X "Перехідні положення" ЗК України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до\~Декрету КМ України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок»\~(втратив чинність на підставі\~Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до\~Декрету КМ України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина 3\~статті 116 ЗК України). Як встановлено в судовому засіданні, спадкодавиця за життя не завершила приватизацію земельних ділянок, які вона успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] . Дана обставина стала причиною не отримання нею правовстановлюючих документів на землю. Що унеможливлює спадкування позивачкою [PERSON] даних земельних ділянок. Враховуючи те, що інших спадкоємців немає, то суд висновує за доцільне задовольнити позов у повному обсязі. Що узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду (Постанова від 20 березня 2019 року, справа № 350/67/15-ц, провадження № 14-652цс18). Таким чином, в судовому засіданні здобуто достатньо доказів, які підтверджують підставність позову, оскільки до позивачки перейшло право спадкодавиці щодо завершення приватизації зазначених земельних ділянок. Суд, давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному представником позивачки в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю. Розподіл судових витрат Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи клопотання представника позивачки, витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачкою.

Outcome: approved