Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

У березні 2025 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва даним позовом до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вони з відповідачем є батьками [PERSON] , [INFO] . З відповідачем проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини та на її утримання не надає, хоча має можливість надавати таку допомогу. Звертає увагу, що на утриманні у відповідача є дитина [PERSON] , [INFO] , на якого відповідач за рішенням суду сплачує аліменти в розмірі частки доходу. З огляду на викладене, просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на утримання [PERSON] в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.03.2025 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. У судове засідання позивач не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала заяву з проханням проводити розгляд справи за її відсутності, позов підтримує, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій не заперечив щодо задоволення позову, просив провести розгляд справи без його участі. Третя особа в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 211 ЦП України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Суд, дослідивши зібрані в справі письмові докази, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Між тим, суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто, повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову. Наведене узгоджується з позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі № 588/1311/17. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . На утриманні у відповідача є дитина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 91 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ст. 80 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При визначенні розміру аліментів, судом враховано вимоги ст. 182 СК України, а також приписи ст. 180 СК України. Крім цього, судом не встановлено обставин, що відповідач, будучи працездатною особою, не може надавати допомогу по утриманню дружини та дитини. Будь-яких заперечень щодо розміру аліментів сторона відповідача не заявляла. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що за обставин, що склалися, потрібно стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 05.03.2025 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі - 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 05.03.2025 р. до 03.07.2027 р., а саме до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] 3-х річного віку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, потрібно стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі - 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved