Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

представник позивача [PERSON] - адвокат Винниченко П.П. звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] ; встановлення факту самостійного виховання дитини [PERSON] разом із матір`ю. Обґрунтовує позов тим, що [PERSON] перебувала в цивільному шлюбі в період 2020-2021 з [PERSON] , проживали разом сім`єю. Від даного шлюбу у Позивачки та Відповідача народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.04.2021 року. Відповідач [PERSON] покинув сім`ю у 2021 році після народження дитини. На час залишення батьком [PERSON] сім`ї у дитини був вік 1 місяць. Син проживає з Позивачкою. Дитина [PERSON] , [INFO] зі сторони матері забезпечений всім необхідним, належні умови життя, житло, харчування, забезпечення, виховання освіта. Зокрема відвідує заклад дошкільної освіти «we love kids» що підтверджується документально довідкою від 17.09.2024 року а також відвідує корекційні заняття у центрі логопедії та психології «Задзеркалля», що підтверджується довідкою. Позивач звернулася до Відділу-служби у справах дітей виконавчого комітету із заявою про визначення місця проживання дитини з матір`ю, щоб встановити факт що вона виконує батьківські обов`язки самостійно, самостійно виховує і утримує дитину, і фактично являється «матір`ю одиначкою». Відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню дитини. У зв`язку із вищенаведеним позов просить задоволити. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 12 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 14 березня 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 09.05.2025 представником Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради Зозуля А. подано до суду лист від 09.05.2025 №260001-вих-68770 згідно якого, оскільки дитина проживає з матір`ю, а звернень від батька з даного питання не надходило, органом Опіки та піклування Сихівської районної адміністрації прийнято рішення про недоцільність надання висновку по даній справі через відсутність законних підста (немає спору). В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник Винниченко М.П. позовні вимоги підтримали з підстав, що викладені у позовній заяві, просили позов задоволити повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча згідно вимог ст.ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, причин неявки не повідомив, жодних заяв, клопотань та/або заперечень не поступало. Представник третьої особи Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування Кравчук Л.І. в судовому засіданні зазначила, що відсутні підстави для надання висновку щодо розв`язання спору, оскільки між сторонами відсутній спір. Згідно ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши вступні слова учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.04.2021, актовий запис №396). Згідно з довідки голови правління ОСББ «Квітка-1» №110 від 11.09.2024 [PERSON] , [PERSON] зареєстровані у квартирі за адресою [ADDRESS] . Згідно з актом обстеження умов проживання матері та дитини від 08.05.2025, складеним працівниками відділу "Служба у справах дітей" Сихівського району управління "Служба у справах дітей" департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради та комунальної установи змішаного типу "Львівський міський центр соціальних послуг та реабілітації "Джерело", умови проживання належні, дитина забезпечена усім необхідним. Зі слів п. Оксани, батько дитини, [PERSON] , з ними ніколи не проживав, в шлюбі не перебували, він тривалий час проживає в Сполучених Штатах Америки, вихованням та утриманням сина не займається, всі питання, що стосуються дитини вирішує самостійно, в суд з даним позовом звернулась задля можливості змінити реєстрацію місця проживання дитини та встановлення факту її самостійного виховання та утримання. Відповідно до листа директора комунальної установи змішаного типу "Львівський міський центр соціальних послуг та реабілітації "Джерело" від 08.05.2025 № 4-260315-5387, фахівцями не виявлено жодних перешкод, які б підтверджували неможливість матері виконувати свої батьківські обов?язки стосовно сина, стан помешкання - задовільний, дитина забезпечена усім необхідним для повноцінного розвитку, в акті оцінки потреб сім?ї за місцем проживання матері від 08.05.2025 зазначено, що складні життєві обставини відсутні. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1, 2 статті 161 Сімейного кодексу України , якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно положень ст.161 Сімейного кодексу України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст. 3 Конвенції про права дитини. Таким чином, виходячи із вказаних положень законодавства, сімейні відносини, враховуючи їх особистісний характер, повинні в першу чергу вирішуватися за згодою їх учасників, і тільки в разі відсутності такої згоди (існування між ними спору) - судом, тобто, втручання суду у вирішення питання щодо місця проживання дітей має відбуватись у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, задля сторонньої оцінки обставин, що визначені ч. 2 ст. 161 СК України. Таким чином, у даному випадку спір щодо місця проживання відсутній, оскільки позов ініційований матір`ю [PERSON] з якою проживає син [PERSON] , [INFO] ,а в матеріалах справи відсутні докази про те, що відповідач [PERSON] вимагає зміни місця проживання сина [PERSON] . Відповідно до ст.15,16 Цивільного кодексу України та ст.4 Цивільного процесуального кодексу України судовому захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси. Враховучи те, що позивачем не доведено та судом не встановлено порушення, невизнання чи оспорення відповідачем його прав та інтересів, підстави для судового захисту у даному випадку відсутні, а тому, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визначення місця проживання дитини. Щодо вимоги встановлення факту самостійного виховання дитини [PERSON] разом із позивачем слід зазначити наступне. Згідно з п.1 ч.1, ч.2 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Позивач, звертаючись до суду із даним позовом, просить встановити факт самостійного виховання сина. Однак, в ході розгляду справи судом не встановлено порушення прав позивача та інтересів дитини, які б підлягали захисту у судовому порядку в обраний позивачем спосіб, та необхідність встановлення (підтвердження) судом факту, про який просить позивач. Закон не передбачає обов`язку підтверджувати факт відсутності участі батьків у вихованні дитини або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні шляхом встановлення юридичного факту в судовому порядку. Натомість, такий факт може бути підтверджений за рішенням суду в разі вирішення питання, зокрема, щодо позбавлення особи батьківських прав. Так, за п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Слід зазначити, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, мати (батько) має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухиляння його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Таким чином, суд вважає, що факт самостійного виховання та утримання позивачем дитини може бути підставою (обставиною), яка підлягає доведенню під час розгляду судової справи про захист конкретних прав чи свобод позивача і не потребує додаткового попереднього його встановлення судом. Зокрема, факт самостійного виховання дитини одним із батьків, відсутності участі іншого з батьків у вихованні дитини може бути встановлений рішенням суду у цивільній справі при вирішенні у порядку позовного провадження спору щодо позбавлення особи батьківських прав, відібрання дитини тощо. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2022 року у справі №462/5368/16-ц зауважила, що захист цивільних прав та інтересів не досягається встановленням юридичних фактів. Таке встановлення є елементом оцінки обставин справи й обґрунтованості вимог, тому воно не зумовить попередження порушення або відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного права чи інтересу. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, в тому числі зі сплати судового збору, у разі відмови в позові - покладаються на позивача.

Outcome: dismissed