Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

ТОВ "СВЕА Фінанс" звернулося до Хорольського районного суду Полтавської області із зазначеною позовною заявою, в якій просило стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитом в сумі 23 402,40 гривень та судовий збір в розмірі 2422,40 грн. На підставі ухвали Хорольського районного суду Полтавської області від 04.03.2025 вказана справа передана за підсудністю до Чорнухинського районного суду Полтавської області для розгляду. Позовні вимоги мотивує тим, що 05.11.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» (далі за текстом ТОВ «СЛОН КРЕДИТ») та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №1281886, шляхом обміну електронними повідомленнями, та підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Укладення договору було здійснено сторонами за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи (далі-ІТС) ТОВ "Слон Кредит", доступ до якої забезпечувався споживачу через вебсайт http://sloncredit.ua/. 05.11.2023 року в 10:56:57 після попереднього проходження позичальником реєстрації в ІТС і безпосереднього направлення ТОВ "Слон Кредит" засобами ІТС заявки на отримання кредиту, ТОВ "Слон Кредит" сформувало договір про надання споживчого кредиту за №1281886, надало його [PERSON] для ознайомлення і направило на його номер мобільного телефону [NUMBER] одноразовий ідентифікатор В047. Вказаний ідентифікатор було введено [PERSON] у відповідний розділ ІТС. Таким чином було укладено договір про надання споживчого кредиту між ТОВ "Слон Кредит" та [PERSON] , шляхом обміну електронними повідомленнями. Відповідно до п. 1.2 Договору на умовах, встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти з користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Строк кредиту 360 днів. Відсоткова ставка фіксована згідно п.1.5 Договору. ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти на його особисту банківську карту [NUMBER] , яку він вказав в ІТС при оформленні договору було перераховано 2400,00 грн. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, не здійснивши повернення суми наданого йому кредиту і процентів, нарахованих в строк користування кредитом, в повному обсязі або не сплативши взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 24.07.2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (далі за текстом ТОВ «СВЕА ФІНАНС») було укладено Договір факторингу №2407-24, відповідно до умов якого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступило ТОВ «СВЕА ФІНАНС» право грошової вимоги до боржників за договорами кредиту, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту №1281886 від 05.11.2023 року, що укладений між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] . Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до Договору факторингу №2407-24 від 24.07.2024 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором (станом на дату відступлення права вимоги) складала: 17940,00 грн. Відповідач на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» жодних платежів станом на дату подання позовної заяви не здійснював, а тому позивач скористався своїм правом здійснити донарахування сум, передбачених графіком платежів до кредитного договору. Таким чином станом на дату складання позовної заяви заборгованість за договором №1281886 від 05.11.2023 року становить 23402,40 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 2400,00 грн.; заборгованість по відсотках 21002,40 грн.; пеня 0,00 грн. Посилаючись на зазначене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №1281886 від 05.11.2023 року та витрати по сплаті судового збору. 31 березня 2025 ухвалою судді Чорнухинського районного суду Полтавської області у даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судові засідання, призначені на 28.04.2025 року, та 06.05.2025 року не з`явився. Відзиву на позовну заяву не подавав. Ухвала про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами, направлялись на адресу відповідача за зареєстрованим місцем його проживання, у відповідності до приписів ЦПК України, однак поштове відправлення повернулись на адресу суду неврученими, з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Також відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі №921/6/18 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.5 ст.223 ЦПК України, суд може розглянути справу за відсутності позивача, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. У зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов до такого. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною першою статті 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст. 625 ЦК України). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. У відповідності до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтями 1048 та 1049 ЦК України визначено що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно положень ст.ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової кошти вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Відповідно до ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту ч. 1 ст.207 ЦК України вбачається, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, а також якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, 05.11.2023 року між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №1281886, який підписаний відповідачем, разом із таблицею обчислення загальної вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту електронним підписом з одноразовим ідентифікатором В047. За умовами договору ТОВ «Слон Кредит» надало позичальнику грошові кошти у сумі 2400,00 грн в позику на споживчі потреби строком кредитування 360 днів, стандартна процентна ставка 2,50% в день. Згідно інформації від надавача платіжних послуг ТОВ «Пейтек Україна», позичальнику на його особисту банківську карту [NUMBER] було перераховано 2400,00 грн. 24.07.2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Свеа Фінанас» укладено договір факторингу № 2407-24, за яким ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право грошової вимоги, у тому числі до відповідача за договором про надання споживчого кредиту №1281886 від 05.11.2023 року, на суму 17940,00 грн. Згідно п.3.1.1. вказаного Договору факторингу №2407-24 від 24.07.2024 року права вимоги відступаються (передаються в розмірі заборгованостей, що зазначені в п.2.2. цього договору, на дату відсутуплення з правом подальшого нарахування, (отримання майбутніх процентів, штрафних санкцій, комісій, та інших платежів, що передбачені кредитними договорами. Згідно розрахунку заборгованості за договором 1281886 від 05.11.2023 року за [PERSON] рахується заборгованість перед ТОВ «Слон Кредит» становить 23402,40 грн з яких 2400,00 гривень заборгованість за тілом кредиту, 21002,40 гривень заборгованість за відсотками по кредиту. Відповідачем [PERSON] вищевказаний розрахунок не спростований, власних розрахунків останнім не подано, тому даний розрахунок судом приймається, як достовірний. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд вбачає підстави для стягнення із відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved