Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до Шевченківського районного суду м. Чернівців із позовом до Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно. Ухвалою суду від 26 лютого 2025 року позовну заяву було залишено без руху та позивачам наданий п`ятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків. 11 березня 2025 року від позивачів надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, за результатами розгляду якої суд ухвалою від 12 березня 2025 року відкрив загальне позовне провадження у справі, розгляд справи вирішив проводити з повідомленням сторін. Цією ж ухвалою відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Ухвалою суду від 03 квітня 2025 року позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно призначено до судового розгляду та задоволено клопотання представника позивача адвокатки Чабан А.В., в інтересах позивачів [PERSON] та [PERSON] про витребування доказів. В обґрунтування заявлених вимог позивачі зазначають, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого було відкрито спадщину на все належне йому на праві власності майно. Зокрема, спадщина відкрилась за законом: на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами під номером [ADDRESS] , магазин, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а також на 1/3 частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,985 га, кадастровий номер: 7310136300:16:002:0149, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказують,\~що після\~смерті [PERSON] \~вони є\~спадкоємцями першої\~черги щодо\~майна померлого:\~ [PERSON] ,\~як дружина\~померлого та\~ [PERSON] ,\~як донька\~померлого.\~Спадщину після\~смерті \~ [PERSON] \~позивачі прийняли\~вчасно шляхом\~подання заяви\~приватному нотаріусу\~Чернівецького міського\~нотаріального округу Чернівецької області Макеєвій Н.В., яка 19 травня 2023 завела спадкову справу №27/2023. 05 серпня 2023 року позивачі звернулись до нотаіруса за видачею свідоцтв про право на спадщину за законом на майно, яке належало [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Макеєвої Н.В. №81/02-31 від 5 серпня 2023 року їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на належне померлому майно у зв`язку з тим, що не подано документи, які підтверджують право власності на нерухоме майно за померлим та не визначена частка померлого у спільній сумісній власності на земельну ділянку. Оскільки наведене унеможливлює отримання позивачами свідоцтв про право на спадщину за законом, вони звернулись до суду із даним позовом. В судове засідання позивачки та їх представник адвокатка Чабан А.В. не з`явились. Від представника надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивачів та їх представника та ухвалення рішення за наявними в матеріалах справи документами. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У відповідності до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши докази по справі судом встановлені такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в м. Чернівцях, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] . 19 травня 2023 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Н.В. була заведена спадкова справа за № 27/2023 щодо майна померлого [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про одруження, виданого 05 липня 2002 року серія [NUMBER] виконавчим комітетом Кам`яннської сілської ради Сторожинецького району Чернівецької області, був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 16. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] , батьком останньої є [PERSON] . 15 вересня 2007 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1758. Відповідно до довідки від 11 травня 2023 року № 539850 про реєстрацію/останнє місце проживання за відомостями реєстру Чернівецької міської ради останнє місце проживання померлого [PERSON] [INFO] було зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . До складу осіб, місце проживання якого було зареєстроване за адресою реєстрації на день смерті померлого входять: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до поданих приватному нотаріусу Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвій Н.В. заяв, спадщину після смерті [PERSON] прийняли [PERSON] (заява від 16 травня 2023 року) та [PERSON] (заява від 16 травня 2023 року). Відповідно до постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії №81/02-31 від 05.08.2023, винесеної приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Н.В., [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами та магазин, розташовані по [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на вказане майно. Також нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,985 га, кадастровий номер 7310136300:16:002:0149, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 635506 від 14.06.2006, право власності на земельну ділянки кадастровий номер 7310136300:16:002:0149, площею 0,0985 га, цільове призначення: 1.8 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності померлому [PERSON] та позивачам [PERSON] , [PERSON] . Житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами під номером [ADDRESS] побудований на земельній ділянці за кадастровим номером 7310136300:16:002:0149 відповідного цільового призначення - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Будівництво зазначеного житлового будинку було здійснено спадкодавцем [PERSON] на підставі погодженої проектно-вишукувальної документації в порядку, визначеному чинним законодавством на час будівництва. Право власності на нього в належному порядку спадкодавцем оформлено не було. Відповідно до технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 25 червня 2019 року будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , складається з: житлового будинку літ. «А» загальною площею 51,60 кв.м житловою площею 33,10 кв.м, 1985 року будівництва; літньої кухні-гаражу літ. «Б», 1988 року будівництва; бані літ. «В» 1990 року будівництва; літньої кухні літ. «Г» 1990 року будівництва; сараю літ. «Д» 1985 року будівництва; вбиральні літ. «Е» 1985 року будівництва; навісу літ. «Ж» 1990 року спорудження; теплиці літ. «З» 1990 року спорудження; погребу літ. «Пг» 1985 року спорудження; колодязя № 1, 1985 року спорудження; ями вигрібної № 2 1990 року спорудження; огорожі № 3, 1990 року спорудження; огорожі № 4, 1990 року спорудження; воріт № 5, 1990 року спорудження. Відповідно до виконавчих креслень від 2000 року, померлим [PERSON] був побудований магазин, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний магазин був побудований на земельній ділянці за кадастровим номером 7310136300:16:002:0167, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Відповідно до договору оренди землі від 15 грудня 2006 року та додаткового договору №1/3338 до договору оренди землі від 10 червня 2019 року, земельна ділянка за кадастровим номером 7310136300:16:002:0167 загальною площею 0,0180 га була надана [PERSON] в строкове платне користування терміном до 01 травня 2055 року для обслуговування магазину. Вказаний договір був укладений на підставі рішення 2 сесії Чернівецької иіьсокї ради V скликання від 25 травня 2006 року № 19. Відповідно до технічного паспорта на громадський будинок з допоміжними будівлями та спорудами від 25 червня 2019 року за адресою: [ADDRESS] , розташований магазин літ. «А» загальною площею 116,40 кв.м 1990 року будівництва; хвіртка №1 1990 року спорудження. З урахуванням наведених позицій сторін та встановлених обставин справи, судом встановлено, що предметом даного позову є визнання за позивачами права власності на спадкове майно у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів та не визначеною часткою спадкодавця у спільному сумісному майні. Положеннями частини 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень до статті 1216 ЦК України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України). Відповідно до статей 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини 5 статті 1268 К України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з частиною 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі статтею 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Відповідно до статті 298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Таким чином, з урахуванням вищезазначених положень суд доходить висновку, що право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. За змістом пункту 4.9 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України N? 296/5 від 22 лютого 2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Відповідно до Розділу ІІ глави 10 пунктів 4.14, 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоемцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців необхідно витребувати документи, підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об?єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку. Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду, земельну ділянку. Відповідно до статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 752/14334/19, постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц, постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року у справі № 6-54ис12. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», яка втратила чинність 30 грудня 2004 року, було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 15 липня 2019 року у справі № 263/8226/16-ц і від 01 квітня 2020 року у справі № 760/1651/16-ц. Також відповідно до другого абзацу пункту 3.1 розділу III Порядку затвердженого Наказом від 19.03.2013р. N?95 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. В інформаційному листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (п. 3.3) сказано, що всі господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам і були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», і під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не відносяться до категорії самовільних (самочинних). Судом встановлено, що житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами під номером [ADDRESS] побудований [PERSON] на земельній ділянці за кадастровим номером відповідного цільового призначення - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Відповідно до технічного паспорта на вказаний об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації, будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , не відноситься до категорії самочинних, роки побудови будинку та належних до нього господарських будівель та споруд - 1985-1990. Також судом встановлено, що магазин за адресою: [ADDRESS] , був побудований [PERSON] на земельній ділянці відповідного цільового призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Відповідно до технічного паспорта на вказаний об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації, вказаний магазин не відноситься до категорії самочинних, рік побудови магазину - 1990. Відповідно до частини 1 статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з частиною 1 статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до частин 1, 2 статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до вимог частин 1, 2 статті 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. З урахуванням наведеного та беручи до уваги досліджений державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 635506 від 11.03.2006, суд доходить висновку, що частки померлого [PERSON] та позивачів [PERSON] , [PERSON] у праві спільної сумісної власності є рівними, та складають по 1/3 ідеальній частці земельної ділянки площею 0,985 га, кадастровий номер - 7310136300:16:002:0149, за адресою [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), а визначення часток співвласників вказаної земельної ділянки є необхідним позивачам для реалізації їхніх спадкових прав. Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Велика Палата\~Верховного Суду\~неодноразово звертала\~увагу на\~те,\~що застосування\~конкретного способу\~захисту цивільного\~права залежить\~як від\~змісту права\~чи інтересу,\~за захистом\~якого звернулася\~особа,\~так і\~від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження N? 14-144ц18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі 569/17272/15-ц (провадження 14-338цс18). Судом встановлено, що позивачі є єдиними спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] та позбавлені можливості в позасудовому порядку оформити спадкові права на належне померлому майно. Питання визначення належності спадкового майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права на це майно. Таким чином оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги, що відповідачем позовні вимоги не заперечуються, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved