Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обгрунтування якого зазначив, що рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 04.10.2023 року відібрано у позивача малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав, стягнуто аліменти на утримання дитини. Рішенням виконавчого комітету Красноградської міської ради від 09.11.2023 року дитину передано під опіку бабусі дитини [PERSON] . Позивач усвідомив негативні наслідки своєї недбалої поведінки щодо виховання доньки, пройшла курс лікування від алкогольної залежності, має стабільний дохід. За місцем реєстрації позивач проводить ремонт, де має намір у подальшому проживати з дитиною. На даний час зі згоди [PERSON] позивач разом з донькою проживають у помешканні відповідача. З урахуванням викладеного позивач просив: -повернути малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , позивачу на виховання та припинити стягнення аліментів; -допустити рішення в частині повернення дитини до негайного виконання. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти заперечення позовних вимог не заперечувала, просила їх задовольнити. Представник відповідача Берестинської міської ради Харківської області у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомив. Клопотань та заяв з приводу розгляду справи не надав. Представник третьої особи органу опіки та піклування Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області у судовому засіданні не з`явився, просив проводити розгляд справи за його відсутності, рішення прийняти на розсуд суду. Представник третьої особи органу опіки та піклування Кегичівської селищної ради Берестинського району Харківської області у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог, вважав за можливе повернути дитину на виховання матері. Надав висновок про доцільність повернення дитини [PERSON] ,\~ [INFO] , на виховання матері [PERSON] . Заслухавши сторони по справі, а також представника третьої особи,дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.04.2023 року (а.с.11). Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 04.10.2023 року, яке набрало законної сили, [PERSON] , [INFO] , відібрано від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав у зв`язку, стягнуто аліменти на утримання дитини. Мотиви, з яких виходив суд, було зловживання матір`ю алкогольними напоями, ухилення матері від належного виконання батьківських обов`язків. (а.с. 22-23). Рішенням виконавчого комітету Красноградської міської ради від 09.11.2023 року [PERSON] призначено опікуном [PERSON] , [INFO] (а.с.24). Згідно медичної документації [PERSON] пройшла курс лікування у лікаря нарколога. На обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває (а.с. 14-16) Згідно Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» станом на 09.10.2024 року відомості про наявність незнятої чи непогашеної судимості [PERSON] відсутні (а.с. 19). Згідно довідки-характеристики від 29.09.2024 року та довідки про доходи від 26.09.2024 року, наданих СТОВ «ХОРОБОР АГРО», [PERSON] працює з 17.01.2024 року оператором машинного доїння, її дохід за період з 01.03.2024 року до 31.08.2024 року становить 133916,21 грн. виконує роботу з додержанням вимог охорони праці та охорони навколишнього середовища. Протягом робочого часу в алкогольному, наркотичному чи токсичному сп`янінні на підприємстві не з`являлася. (а.с. 17,18). Згідно довідки Красноградського ВДВС у Красноградському районі СМУМЮ від 03.10.2024 року заборгованість зі сплати аліментів за [PERSON] відсутня. Станом на 03.10.2024 року інших відкритих виконавчих проваджень відносно [PERSON] стосовно стягнення боргових зобов`язань відсутні (а.с. 20). Згідно характеристики Миколо-Комишуватського старостинського округу Красноградської міської ради Харківської області [PERSON] зареєстроавна за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає в с. Петрівка Красноградського району Харківської області. Скарг та заяв від мешканців села стосовно поведінки [PERSON] не надходило. Конфліктів за участю [PERSON] не було (а.с.21). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 29). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25.08.2020 року [PERSON] є дружиною [PERSON] (а.с.28). Згідно акту обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS] умови проживання задовільні. Загальна площа будинку 110 м3, газове опалення. Будинок облаштований меблями та побутовою технікою. Наявні продукти харчування. За цією адресою проживають: [PERSON] (бабуся дитини), [PERSON] (чоловік [PERSON] ), [PERSON] , [INFO] , [PERSON] ( мати дитини) Для виховання та розвитку дитини створена окрема дитяча кімната, яка облаштована ліжком, шафою для одягу, дитячими речами, іграшками. Наявні дитяче харчування та засоби гігієни. Під час бесіди [PERSON] повідомила, що [PERSON] проживає разом з ними, займається вихованням дитини [PERSON] , [INFO] , між ними наявні теплі відносини. Заборгованість по сплаті аліментів за [PERSON] відсутня. Наявні підстави для повернення дитини на виховання матері (а.с.30). Згідно Висновку органу опіки та піклування Кегичівської селищної ради Берестинського району Харківської області від 25.04.2025 року доцільно повернути матері [PERSON] на виховання малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , оскільки остання має стабільний дохід, не має незнятої чи непогашеної судимості, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, аліменти на дитину сплачувала регулярно, створені належні умови для розвитку та виховання дитини. Згідно з ч.ч. 2,8,9,10 ст.\~7\~СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Також у справі «М. С. проти України» у рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, та у рішенні «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (§ 76). На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини. Відповідно до частини першої статті 151\~СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. За правилом частини першої статті 170\~СК \~України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно з частиною третьою статті 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Відповідно до наведеного правила для вирішення питання про повернення дитини батькам необхідно довести, що причини, які стали підставою для відібрання дитини відпали. Водночас, під час вирішення питання про повернення дитини на підставі наведеної статті судам необхідно перевіряти доводи сторін щодо наявності інших підстав, передбачених статтею 170 СК України, для відібрання дитини, які можуть свідчити про існування перешкод для повернення дитини її батькам (одному з батьків). У протилежному випадку створюватимуться умови для безпідставної передачі дитини її батькам та наступного вирішення питання про повторне її відібрання, що порушуватиме справедливу рівновагу між інтересами батьків та дітей. Судом встановлено, що позивач змінив свій спосіб життя, припинив вживання спиртних напоїв, віддав пріоритет здоровому способу життя, має стабільний дохід і реальне бажання виправити допущені помилки. Представник органу опіки та піклування вважає за можливе повернути дитину на виховання матері. Відповідачем при цьому визнано позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому судом враховано, що у справі відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Оцінивши комплексно прагнення матері забезпечити догляд та виховання дитини, організувати своє повсякденне життя та забезпечити благополуччя дитини, врахувавши обставини життя, можливість створення позивачем належних умов проживання та виховання доньки [PERSON] , [INFO] , суд дійшов висновку, що умови, які стали підставою для ухвалення рішення про відібрання дитини від позивача на час розгляду справи відпали. А тому задля забезпечення найкращих інтересів самої дитини, суд приходить до висновку про задоволення позову та повернення дитини [PERSON] , [INFO] , на виховання матері. Згідно з п. 5 ч. 1 ст.430ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про відібрання дітей і повернення їх тому, з ким вони проживали. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання цього рішення в частині повернення дитини на вихованні матері. При цьому, відповідно до\~ст. 51 Конституції України\~та\~ст.\~180\~Сімейного кодексу\~України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно із частини третьої\~статті 182\~СК України при вирішенні питання стягнення аліментів, суд виходить з того, з ким проживає дитина. Відповідно до пункту 17\~Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу положень\~статей 179-181 СК України\~вбачається, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримані аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на дитину на ім`я одержувача аліментів. При цьому обов`язок платника аліментів утримувати дитину не припиняється. За своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере активну участь у її вихованні. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у Постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти\~це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у частині повернення дитини на виховання матері, то підлягає припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання дитини [PERSON] що присуджені рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 04.10.2023 року.

Outcome: approved