Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Представник позивача адвокат Іванісов В.С. звернувся в інтересах [PERSON] із позовом до [PERSON] про позбавлення останнього батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що позивач перебувала у фактичних шлюбних відносинах із відповідачем. В період сумісного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] З квітня 2018 року позивач та відповідач припинили сумісне проживання, дитина проживає разом із матір`ю. Відповідач будь-якої участі у житті дитини не приймає, матеріальної допомоги не надає, має заборгованість по аліментам в сумі 75 217 грн., з моменту припинення шлюбних відносин дитиною не цікавиться та не відвідує її. У зв`язку із викладеним позивач вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, а тому наявні підстави для позбавлення його батьківських прав. Відповідач відзиву на позов не надав. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою суду від 17.03.2025 року відкрито провадження у справі у загальному порядку, підготовче засідання у справі призначено на 16.04.2025 року. 14.04.2025 року орган опіки та піклування районної адміністрації ЗМР по Хортицькому району надав суду висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина. Ухвалою суду від 16.04.2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті на 05.05.2025 року. Позивач, її представник та третя особа у вказане судове засідання не з`явились, подали до суду відповідні заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, у судове засідання не з`явився, заяв чи клопотань з цього приводу суду не надав. Частиною восьмою статті 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи наявність підстав, визначених частиною першою статті 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом. До квітня 2018 року [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах. Під час спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.11.2016 року (а.с.10). Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. 16.09.2019 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя у справі №334/5908/19 видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини (а.с.11), який пред`явлений до примусового виконання до Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжі. Згідно із довідкою, наданою начальником відділу виконавчої служби, станом на 01.04.2025 року заборгованість відповідача по аліментам становить 81 609 грн. (а.с.33). Відповідно до листа № 802/03-06 від 04.04.2025 року, виданого директором Запорізького міського центру соціальних служб Запорізької міської ради, зі слів [PERSON] відповідач в останнє бачив сина у 2018 році, його життям і здоров`ям не цікавиться, фінансово не забезпечує, має заборгованість по аліментам. Позивач створила нову сім`ю, і син сприймає її нового чоловіка як батька (а.с.32). Дитина проживає з позивачем і знаходиться на повному її утриманні (а.с.9). Згідно наданого Районною адміністрацією ЗМР по Хортицькому району висновку № 21.01/03-30/364 від 11.04.2025р., орган опіки і піклування дійшов висновку про можливість позбавлення батьківських прав [PERSON] , 1990 року народження відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.27). ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Вимогами ч. 1 ст. 164 СК України унормовано, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 15 постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно із п. 16 вказаної вище постанови Верховного Суду України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною восьмою статті 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з якою слід рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Відповідач не підтримує зв`язок з позивачем та дитиною, не піклується про неї, її життям не цікавиться та не виявляє такого бажання, матеріально не забезпечує, засобами зв`язку не зв`язується, до органів опіки та піклування з приводу встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні не звертався, востаннє з дитиною бачився сім років тому, відтак суд дійшов переконання, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно із вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved