Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

позивачки звернулись до суду з цим позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 1965 року по 1971 рік [PERSON] збудував житловий будинок з надвірними побудовами, розташований за адресою: [ADDRESS] , однак належним чином не встиг зареєструвати своє право власності на таке нерухоме майно та помер [INFO] . За життя [PERSON] заповіту не складав, спадкоємцями першої черги спадкування за законом після його смерті, які прийняли спадщину, є [PERSON] (донька спадкодавця) та [PERSON] (син спадкодавця). У свою чергу, син спадкодавця [PERSON] прийняв спадщину за законом після смерті батька, [PERSON] , однак, належним чином оформити свої спадкові права не встиг та помер [INFO] . Спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] . З метою реалізації своїх спадкових прав, позивачки через представника звернулись до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Г. В. із окремими заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , однак окремими постановами приватного нотаріуса від 24 жовтня 2024 року та від 05 листопада 2024 року, позивачкам відмовлено у вчиненні нотаріальних дій з підстав ненадання до нотаріальної контори правовстановлюючого документа про належність спадкодавцеві спадкового майна, а також через відсутність реєстрації права власності на спадкове нерухоме майно за спадкодавцем. Зазначені обставини перешкоджають позивачкам у реалізації їх спадкових прав за законом після смерті батька та чоловіка, у зв`язку з чим вони вимушені звернутись за судовим захистом. Щодо обставин набуття спадкодавцями права власності вказують, що на підставі рішення ХХІ сесії VIII скликання Новомосковської міської ради № 749 «Про перейменування вулиць міста Новомосковськ» від 31 серпня 2022 року, [ADDRESS] перейменовано на вулицю Холодноярської бригади. Разом із тим, відповідно до технічного паспорта на житловий будинок садибного типу [ADDRESS] , виготовленого станом на 08 жовтня 2024 року, спадкове домоволодіння в цілому складається з: житлового будинку А1-І, загальною площею 54,8 кв. м, житловою площею 24,3 кв. м, прибудов а2, а3, а4, літньої кухні Б, сараїв В, Г, літнього душу Д, вбиральні Ж, огорож № 1-3 та замощенні І, 1965-1971 років побудови. Рішенням Виконавчого комітету Новомосковської районної Ради депутатів трудящих № 577 від 24 грудня 1957 року [PERSON] надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці під [ADDRESS] , площею 1 200 кв. На підставі вищезазначеного рішення, 17 січня 1958 року між [PERSON] та Виконавчим комітетом Новомосковської Ради депутатів трудящих укладено договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право приватної власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно. Договір посвідчено Новомосковською державною нотаріальною конторою за р. № 1937. [PERSON] почала будівництво домоволодіння. Рішенням Виконавчого комітету Новомосковської міської Ради депутатів трудящих № 29/668 від 17 листопада 1965 року «Про продаж незакінченого будівництвом житлового будинку по [ADDRESS] », дозволено [PERSON] продаж незакінченого будівництвом домоволодіння по [ADDRESS] , оціночна вартість 1 062,00 карбованця, виконано робіт на 80%. На підставі зазначеного вище рішення, між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого незакінчене будівництвом домоволодіння [ADDRESS] , придбано [PERSON] за 1 062,00 карбованця, проте договору в архіві родини не збереглось. Водночас, адреси розташування об`єкта нерухомого майна [ADDRESS] , [ADDRESS] , та [ADDRESS] , фактично є однією і тією ж самою адресою, що виникло внаслідок зміни нумерації будинків та перейменування [ADDRESS] , що також підтверджується й повідомленням Комунального підприємства «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» № 1954/24 від 16 жовтня 2024 року. Проте, інформацію та копії первинних документів, які стали підставою зміни нумерації будинків та перейменування вулиці з Жовтневої на Волгоградську фактично отримати не вдалось. [PERSON] у 1965 році завершив будівництво житлового будинку, який він за життя правомірно набув, як незакінчений будівництвом об`єкт, у [PERSON] . [PERSON] починаючи з 1966 року був зареєстрований та до моменту смерті мешкав за адресою: [ADDRESS] (після зміни нумерації - № 180). Був споживачем послуг з газо- та електропостачання, про що свідчить відповідні повідомлення постачальників таких послуг та з урахуванням норм законодавства, чинних на момент виникнення відповідних правовідносин, [PERSON] був власником нерухомого майна. Постановленою суддею ухвалою від 27 січня 2025 року відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання, витребувано докази: спадкові справи після померлих [PERSON] , [PERSON] ; інвентаризаційну справу щодо домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Докази отримано, відповідно, 12 лютого та 05 лютого 2025 року. В підготовчому засіданні 30 квітня 2025 року постановленими судом ухвалами задоволене клопотання представників позивачок про допит свідків [PERSON] та [PERSON] , закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні 30 квітня 2025 року допитано свідків [PERSON] та [PERSON] . Представник позивачки-1 згідно з поданою заявою просив розглянути справу у відсутність представника, позов підтримав та просив його задовольнити. Представник позивачки-2 подав заяву, згідно з якою не заперечив проти розгляду справи у свою відсутність, позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача, Самарівської міської ради, в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав. Міський голова подав заяву, в якій просив вирішити справу у чіткій відповідності до вимог законодавства та позов розглянути у відсутність представника. Наголосив на тому, що згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Самарівська міська рада є вимушеним відповідачем, ніяким чином права та інтереси позивачок не порушувала, просив не покладати судові витрати на відповідача. Представник третьої особи-1, Виконавчого комітету Самарівської міської ради, в судове засідання не з`явився, пояснення на позов не надав. Підстав неявки не повідомив, заяв, клопотань не подавав. Третя особа-2, приватний нотаріус Самарівського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Г. В. у судове засідання не з`явилася, пояснень на позов не надала. Підстав неявки не повідомила. Про розгляд справи у свою відсутність не заявляла. На постановлену судом ухвалу надала копії спадкових справ. Представник третьої особи-3, Комунального підприємства «Самарівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради», в судове засідання не з`явився, право на подання пояснень не використав. Підстав неявки не повідомив, заяв, клопотань не подавав. На постановлену судом ухвалу надав матеріали інвентаризаційної справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Перевіривши доводи позовної заяви поданими позивачками та отриманими судом копіями доказів, поясненнями свідків та матеріалами інвентаризаційної справи, суд висновує таке. Судом установлено, що згідно з матеріалами Інвентаризаційної справи домоволодіння [ADDRESS] ), наданої Комунальним підприємством «Самарівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради»: - випискою з рішення № 577 Виконавчого комітету Новомосковської районної Ради депутатів трудящих від 24 грудня 1957 року надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці [ADDRESS] , площею 1200 кв. м. [PERSON] (мова оригіналу - російська) Зобов`язано [PERSON] до 24 січня 1958 року отримати технічну документацію; - актом від 28 грудня 1957 року проведено відвід земельної ділянки згідно з рішенням № 577 Виконавчого комітету Новомосковської районної Ради депутатів трудящих від 24 грудня 1957 року [PERSON] (мова оригіналу - російська); - 26 грудня 1957 року виготовлено план земельної ділянки, проект будівництва будинку [ADDRESS] , довідку про землекористування; - Договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно від 17 січня 1958 року на підставі Рішення Виконавчого комітету Новомосковської районної Ради депутатів трудящих № 577 від 24 грудня 1957 року, [PERSON] надано право безстрокового користування земельною ділянкою в [ADDRESS] , площею 1200 кв. м, згідно з планом для будівництва житлового одноповерхового глиняного будинку житловою площею 29,49 кв. м. з кількістю кімнат 2.0 з будівлями сарай глиняний та вбиральня дерев`яна. Договір посвідчений нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 1937. Мова оригіналу - російська; - 22 жовтня 1965 року [PERSON] подано заяву до міськвиконкому Ради депутатів трудящих, згідно з якою остання просила надати дозвіл на продаж будинку, який вона будує на ділянці по [ADDRESS] в незакінченому стані в зв`язку з зміною місця проживання та укладенням шлюбу. Заява містить відомості про погодження заяви. Мова оригіналу - російська. Рішенням Виконавчого комітету Новомосковської міської Ради депутатів трудящих № 29/668 від 17 листопада 1965 року «Про продаж незакінченого будівництвом житлового будинку по [ADDRESS] », дозволено [PERSON] продаж незакінченого будівництвом домоволодіння по [ADDRESS] , оціночна вартість 1 062,00 карбованця, виконано робіт на 80%. Мова оригіналу - українська /а.с.30/. Згідно з домовою книгою для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] , яка почата 28 лютого 1966 року /а.с.34-39/, вбачається, що: - з 07 квітня 1969 року, згідно з записом, засвідченим підписом посадової особи та печаткою органів внутрішніх справ, номер будинку змінено на [ADDRESS] ; - з 11 березня 1966 року в будинку зареєстровано проживання [PERSON] , про що є відмітка органу міліції та марка про сплату державного мита. 02 липня 1966 року в будинку зареєстровано [PERSON] , про що є відмітка органу міліції та марка про сплату державного мита. 31 січня 1967 року в будинку зареєстровано [PERSON] , про що є відмітка органу міліції та марка про сплату державного мита. Також наявні записи про реєстрацію в будинку [PERSON] , [PERSON] ; - відомості домової книги містять відмітки, підписи посадових осіб та печатки органу внутрішніх справ, військового комісаріату про вибуття та повторну реєстрацію вказаних осіб з невеликим інтервалом. Також наявні записи про зняття з обліку в зв`язку зі смертю [PERSON] [INFO] , [PERSON] 06 листопада 2017 року [INFO] ; - в розділі ІV домової книги міститься печатка Новомосковського БТІ та підпис посадової особи начальника, з вчиненим написом: «Жила площа 24,3 кв. м. жилого будинку по [ADDRESS] . 12.ХІ.1976 року». Запис про проведення ознайомлення з правилами військового обліку та відповідальності власника, який містить підпис та печатку голови квартального комітету № 30 м. Новомосковська. Рішенням ХХІ сесії VІІІ скликання Новомосковської міської ради від 31 серпня 2022 року № 749 вулицю Волгоградська перейменовано на Холодноярської бригади /а.с.44, 45/. Згідно з даними технічного паспорту, складеного Комунальним підприємством «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» щодо житлового будинку садибного типу, розташованого за адресою: [ADDRESS] , виготовленого на замовлення [PERSON] 08 жовтня 2024 року /а.с.31-33/, на земельній ділянці площею 1200,00 га знаходиться: житловий будинок літ.А1-І, загальною площею 54,8 кв. м, житловою площею 24,3 кв. м, 1965 року побудови; прибудова літ.а2, 1965 року побудови; прибудова літ.а3, 1967 року побудови; прибудова літ.а4, 1967 року побудови; літня кухня літ.Б, 1971 року побудови; сарай літ.В, 1967 року побудови; сарай літ.Г, 1967 року побудови; літній душ літ.Д, 1971 року побудови; вбиральня літ.Ж, 1971 року побудови; №1-3 огорожа; літ.І замощення. Згідно з засвідченою копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07 листопада 2017 року, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] /а.с.21, 104/. Як свідчать отримані судом у копії матеріали спадкової справи після смерті [PERSON] : -18 січня 2018 року [PERSON] подано до приватного нотаріуса Новомосковського нотаріального округу Шевченко Г. В. заяву про прийняття спадщини після [PERSON] за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Шевченко Г. В. 26 березня 213 року за реєстровим № 459, у виді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельною ділянкою при ньому, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] повідомлено, що іншим спадкоємцем за заповітом є [PERSON] . Нотаріусом установлено, що місце відкриття спадщини спадкодавця [PERSON] є місто Новомосковськ Дніпропетровської області, встановлено за домовою книгою, виданою Новомосковським ВВС 11 березня 1966 року, яка містить запис про його прописку з 11 березня 1966 року по день своєї смерті за адресою: [ADDRESS] /а.с.100/; -згідно з копією свідоцтва про народження № [NUMBER] від 10 червня 1967 року [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] /а.с.103/; -з копії паспорту громадянина України, [PERSON] серії [NUMBER] вбачається, що з 14 грудня 1989 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] /а.с.101-102/; -14 лютого 2018 року [PERSON] подано, засвідчену приватним нотаріусом Баришівського районного нотаріального округу в реєстрі за № 177, заяву про прийняття спадщини після [PERSON] за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Шевченко Г. В. 26 березня 213 року за реєстровим № 459, у виді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельною ділянкою при ньому, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] повідомлено, що іншим спадкоємцем за заповітом є [PERSON] /а.с.106/; -згідно з копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11 січня 2013 року, [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] /а.с.19, 107/; -відповідно до засвідченої копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 16 травня 1987 року, 16 травня 1987 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та взяла прізвище « [PERSON] » /а.с.20, 108/; -05 листопада 2024 року представницею [PERSON] за довіреністю, [PERSON] /а.с.111/, подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку спірного житлового будинку /а.с.109/; -відповіддю від 14 серпня 2024 року за № 1755/0/2-24 Виконавчого комітету Новомосковської міської ради приватного нотаріуса повідомлено, що [PERSON] на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З ним на день смерті був зареєстрований [PERSON] /а.с.112/; -постановою нотаріуса від 05 листопада 2024 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] у зв`язку з відсутністю права власності на вказаний будинок спадкодавця. Постанова мотивована тим, що заявницею не надано документи на підтвердження права власності померлого. З інформації КП «Новомосковське БТІ» за вих. 1952/24 від 16 жовтня 2024 року будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] дозволено [PERSON] . Її право власності на збудований житловий будинок не зареєстроване /а.с.43, 114/. [INFO] [PERSON] , [INFO] , помер, на що вказує надане суду у засвідченій копії свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 11 жовтня 2023 року /а.с.26, 90/. З копій матеріалів витягу зі спадкової справи, заведеної нотаріусом після смерті [PERSON] , вбачається, що: -09 січня 2024 року до нотаріуса подано заяву [PERSON] , зареєстровану в реєстрі за № 2576, згідно з якою позивачка-1, як дружина померлого, приймає спадщину за законом /а.с.89/; -згідно з засвідченою копією повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 13 січня 2021 року, 12 жовтня 2020 року [PERSON] , [INFO] , уклав шлюб із [PERSON] /а.с.25, 91/; -відповіддю від 09 січня 2024 року за № 32/0/2-24 Виконавчого комітету Новомосковської міської ради приватного нотаріуса повідомлено, що [PERSON] на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З ним на день смерті інших осіб не зареєстровано /а.с.93/; -22 квітня 2024 року представницею [PERSON] за довіреністю, [PERSON] , подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку спірного житлового будинку /а.с.94/; -згідно з відповіддю Комунального підприємства «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» № 1952/24 від 16 жовтня 2024 року на запит нотаріуса, відповідно до інвентаризаційної справи станом на 29 грудня 2012 року будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (раніше - № 128-А) було дозволено [PERSON] згідно з рішенням № 577 від 24 грудня 1957 року виконкому Новомосковської міської ради. договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки, посвідчений 09 травня 1958 року Новомосковською державною нотаріальною конторою за р. № 1937. Право власності на будинок в БТІ не зареєстроване. Технічний опис об`єкта: житловий будинок літ.А1-І, загальною площею 54,8 кв. м, житловою площею 24,3 кв. м, літня кухня літ.Б, сарай літ.В, сарай літ.Г, літній душ літ.Д, вбиральня літ.Ж, №1-3 огорожа, літ.І замощення /а.с.33, 97/; -постановою нотаріуса від 24 жовтня 2024 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] у зв`язку з відсутністю права власності на вказаний будинок спадкодавця. Постанова мотивована тим, що заявницею не надано документи на підтвердження права власності померлого. З інформації КП «Новомосковське БТІ» за вих. 1952/24 від 16 жовтня 2024 року будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] дозволено [PERSON] . Її право власності на збудований житловий будинок не зареєстроване /а.с.43, 114/. Також, з наданих представниками позивачок у засвідчених копіях відповідей, вбачається, що: - в архівному відділі Виконавчого комітету Новомосковської міської ради документи архівного фонду «Виконавчий комітет Новомосковської міської Ради депутатів трудящих» за 1943-1973 роки зберігаються в Державному архіві Дніпропетровської області. Надати копії рішень за 1965-1971 роки про відведення земельної ділянки, дозволу на будівництво, прийняття в експлуатацію будинку за адресою [ADDRESS] та/або 180 (після зміни нумерації) [PERSON] , а також про зміну нумерації будинку з [ADDRESS] на [ADDRESS] неможливо. Погосподарські книги Новомосковської міської ради на зберігання до архівного відділу не надходили у зв`язку з відсутністю у міській раді таких документів /а.с.48/; - працівниками архівного відділу Новомосковської районної державної адміністрації опрацьовано (переглянуто) всі наявні документи фонду № 72 «Кулебівська сільська Рада депутатів трудящих Новомосковського району Дніпропетровської області» (Далі - Кулебівська сільрада) за 1944-1958 роки (згідно з історичною довідкою Кулебівська сільрада ліквідована в 1959 році) та інформацію про виділення земельної ділянки під індивідуальне будівництво житлового будинку, дозволу на будівництво, прийняття в експлуатацію, зміни нумерації по [ADDRESS] стосовно гр. [PERSON] не знайдено. Повідомлено, що погосподарські книги Кулебівської сільради на державне зберігання до архівного відділу Новомосковської райдержадміністрації не надходили /а.с.51/; - Державним архівом Дніпропетровської області позивачок повідомлено, що погосподарські книги на зберігання до держархіву області не надходять. Через відсутність у запиті інформації щодо конкретних років прийняття рішень: відведення земельної ділянки для будівництва житлового будинку; надання дозволу на будівництво житлового будинку; прийняття в експлуатацію житлового будинку та зміни нумерації об`єкту нерухомості за адресою: [ADDRESS] на будинок [ADDRESS] , у зв`язку з великим обсягом пошукової роботи (вказаний Вами період з 1965 р. по 1971 р.) серед масштабної кількості документів щодо запитуваної інформації, держархів Дніпропетровської області не може взяти запит до виконання. Якщо клієнт не має конкретних відомостей щодо прийняття вищевказаних рішень, то на підставі п. 4.2.5 (розділ VI) «Правил роботи архівних установ України» запрошено його (або уповноважену ним особу) до читальної зали держархіву області для самостійного проведення пошуку /а.с.54/. Також Державним архівом Дніпропетровської області надано завірену копію рішення від 17 листопада 1965 року № 29/668 «Про продаж незакінченого будівництвом житлового будинку по [ADDRESS] » /а.с.57/; - ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Україна» повідомлено про включення до реєстру споживачів домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Власником будинку вказано [PERSON] /а.с.59/. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що живе в будинку по [ADDRESS] з 1959 року. Знає, що за час проживання один чи два рази по вулиці змінювалася нумерація будинку. До перенумерації її будинок мав номер [ADDRESS] . Вона знайома з родиною [PERSON] приблизно з 1965 1966 років. [PERSON] з дружиною та донькою [PERSON] проживав по [ADDRESS] по сусідству. Неодноразово вона була у гостях у родині [PERSON] та [PERSON] . Особисто вона не бачила документу про право власності [PERSON] , однак зі слів знає, що колишній власник будинку Лагода продала Бровку будинок. На час продажу у складі будинку була лише хата, яка не мала комунікацій. [PERSON] разом із дружиною [PERSON] добудував будинок, сарай та літню кухню приблизно у 1970х роках. Потім до будинку було проведене газопостачання та електрифіковано. Водопостачання відсутнє, однак є колонка. Син [PERSON] [PERSON] одружився на [PERSON] . З 1965 1966 року родина [PERSON] проживала в будинку та жодних питань щодо власності ні в кого не виникало. Свідок [PERSON] показала, що знала родину [PERSON] та [PERSON] , оскільки її чоловік [PERSON] є рідним братом [PERSON] . Вона знає [PERSON] , як племінницю свого чоловіка. З [PERSON] вона познайомилася у 1974 році. [PERSON] жив з родиною по [ADDRESS] його дітьми є [PERSON] та [PERSON] . Від свого чоловіка вона знала, що [PERSON] придбав будинок, у якому постійно проживав. У кого придбав вона не знає. Після придбання [PERSON] добудував будинок, провів електрику, газ. З водопостачання наявна колонка. Вона неодноразово бувала в гостях у родини [PERSON] . Конфліктів між [PERSON] та іншими особами, державою з приводу права власності щодо будинку не було, вона про такі не знала. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). За ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до ст. 1233, 1235, 1236 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. За ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Ст. 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ч. 1 ст. 1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до абзацу 3 частини другої статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно з частиною другою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини третьої статті 3 зазначеного Закону України речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Відповідно до ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України від 21 лютого 2005 року № 19-32/319, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Як зазначалось вище, спадковий житловий будинок було збудовано у 1965 році. В цьому році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно з пунктом 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мають право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти включно як у місті, так і поза містом. У пункті 2 Постанови від 26 серпня 1948 року зазначено, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, Держземфонду та земель Держлісфонду в безстрокове користування, а збудовані на цих земельних ділянках будинки є особистою власністю забудовників. Отже, на підставі Указу від 26 серпня 1948 року та Постанови від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56), передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції). При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування зібрані докази оцінюються у сукупності, наприклад, з ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Також, згідно з п. 3.1 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 91 від 24 червня 2011 року, прийняття в експлуатацію об`єктів (крім закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них) здійснюється безоплатно територіальними органами Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - Інспекція) за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж та за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації (далі - декларація), яка складається за формою, наведеною у додатку 2\~до цього Порядку. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як роз`яснено в пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Разом з тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно. Згідно з положеннями пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За ст. 101 ЦК УРСР в редакції на 1966 рік, в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності. Право власності одного або кількох громадян з числа зазначених в частині другій цієї статті на частину будинку не позбавляє права інших з цих громадян мати у власності другу частину (частини) цього ж будинку. Проте в багатоквартирному будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників подружжя, що проживає спільно, їх неповнолітні діти можуть мати лише одну квартиру. Згідно зі ст. 104 ЦК УРСР, якщо у наймача жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду (крім наймача службового приміщення), члена житлово-будівельного чи житлового кооперативу або в другого з подружжя, що проживає разом з ним, чи їх неповнолітніх дітей виявиться на підставах, що допускаються законом, на праві особистої власності жилий будинок (частина будинку) в тому ж населеному пункті, то власник будинку (частини будинку) вправі за своїм вибором залишити за собою будинок (частину будинку) або жиле приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду або в будинку житлово-будівельного чи житлового кооперативу. В останньому випадку власник повинен провести протягом одного року з дня виникнення права власності на будинок (частину будинку) його відчуження. Невиконання цієї вимоги тягне за собою наслідки, передбачені частинами третьою і четвертою статті 103 цього Кодексу. Згідно зі ст. 128, 134 ЦК УРСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Жилий будинок, що знаходиться в сільській місцевості (або частина його), може відчужуватись громадянинові лише за умови, коли йому в установленому порядку надається в користування земельна ділянка при будинку, за винятком продажу будинку на знос. За ст.\~226\~ЦК України\~жилий будинок\~(або\~частина його),\~що є\~особистою власністю\~громадянина або\~подружжя,\~яке проживає\~спільно,\~і їх\~неповнолітніх дітей,\~може бути\~предметом договору\~купівлі-продажу\~з додержанням\~статей 101\~і 102\~цього Кодексу,\~а також\~при умові,\~що від\~імені продавця,\~його дружини\~і їх\~неповнолітніх дітей\~не провадилось\~продажу більше\~як одного\~будинку (або\~частини його)\~протягом трьох\~років,\~за винятком\~продажу будинків,\~придбаних через\~шлюб або\~спадкування.\~Відчуження громадянином\~жилого будинку\~більше одного\~разу на\~протязі трьох\~років допускається\~також при\~наявності поважної\~причини з\~особливого в\~кожному разі\~дозволу виконавчого\~комітету районної,\~міської,\~районної в\~місті Ради\~народних депутатів. Не може бути предметом договору купівлі-продажу непридатний для проживання жилий будинок (або частина його), за винятком випадків продажу будинку на знос, продажу частини будинку співвласнику, а також продажу будинку для сезонного або тимчасового проживання, якщо він розташований в сільській місцевості. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. За ст. 227-1 ЦК УРСР Договір купівлі-продажу будівельних матеріалів, що укладається між громадянами, повинен бути нотаріально посвідчений, крім випадків, коли продавець передає покупцеві майно разом з документом про його придбання в торговельній чи іншій організації. Недодержання цієї вимоги тягне за собою застосування правил, передбачених статтею 48 цього Кодексу. Так, відповідно до дослідженої судом інвентаризаційної справи станом на 29 грудня 2012 року право власності на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] в БТІ не зареєстроване. Земельну ділянку для будівництва надано [PERSON] , якою розпочато будівництво. 17 листопада 1965 року [PERSON] надано право на продаж незакінченого будівництвом домоволодіння. З 02 березня 1966 року, згідно з даними домової книги у домоволодінні зареєстровано [PERSON] . Відомості наданого суду технічного паспорту, в сукупності з матеріалами інвентаризаційної справи, свідчать про створення майна у виді житлового будинку в 1965 році, проведення добудов до 1967 року. Штамп та печатка БТІ у домовій книзі свідчать про реєстрацію права на вказаний будинок у 1978 році у встановленому на час виникнення права порядку. Покази свідків, надана відповідь відповідача свідчить про відсутність спорів, які-б стосувалися питання правомірності набуття права власності [PERSON] на спірний будинок, яким [PERSON] користувався з 1966 року та здійснював завершення його будівництва. Дійсно, матеріали справи не містять правовстановлюючого документу у виді письмового договору, який би з повною достовірністю підтвердив перехід права власності на будівельні матеріали до [PERSON] , однак оскільки продавцем передано покупцеві майно разом із документами про його набуття, наданий технічний паспорт свідчить про створення нерухомого майна після його відчуження, реєстрацію права на нього, безперервно, відкрито володіла майном з 1966 року, особа, якій надано дозвіл на будівництво та відчуження майна [PERSON] не заявляла про недійсність договору, за яким майно перейшло до [PERSON] , суд висновує, що [PERSON] за життя набув права приватної власності на домоволодіння [ADDRESS] , однак не встиг його оформити у встановленому чинним законодавством порядку у зв`язку зі смертю. Також, [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину, приймаючи до уваги, що інший спадкоємець за законом [PERSON] , також є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті батька, який прийняв спадщину, однак не встиг належним чином оформити свої спадкові права, у тому числі і на частину вищезазначеного домоволодіння, та помер, позивачка [PERSON] є спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , яка прийняла спадщину, інші спадкоємці за законом чи заповітом, та спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку у спадщині і які звернулися протягом встановленого строку до нотаріуса з приводу прийняття спадщини після [PERSON] та [PERSON] відсутні, матеріали спадкової справи, отримані судом, не містять заповіту [PERSON] , про який, зокрема, зазначали спадкоємці у заявах до нотаріуса (в тому числі позивачка-1), правовстановлюючий документ, зареєстрований у встановленому порядку про право власності відсутній, а тому відмови нотаріуса є хоча й правомірними, однак з урахуванням установлених судом обставин, порушують майнові права позивачок та законодавством не встановлено іншого порядку їх встановлення, суд висновує, що за [PERSON] слід визнати право власності на 1/2 частину спадкового домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , а за [PERSON] право власності на 1/2 частину спадкового домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , який прийняв спадщину після смерті після смерті батька [PERSON] , однак не оформив спадкових прав. Внаслідок вказаного позовна заява є обґрунтованою, належні та допустимі докази, подані в її обґрунтування підтверджують викладені в заяві обставини та у своїй сукупності вказують на наявність підстав для її задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved