Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Мельник О.О. звернулася до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що сторони з 20 березня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 22 червня 2020 року розірвано. [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . Вказуючи, що після розірвання шлюбу дочка [PERSON] проживає разом із ним, розпорядженням голови Новоархангельської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 11 листопада 2020 року та заочним рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 31 травня 2021 року визначено місце проживання малолітньої [PERSON] з батьком, а відповідач не цікавиться її життям, не відвідує її, не займається вихованням, матеріальної допомоги не надає, то просила позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно дочки [PERSON] . 16 травня 2024 року суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області своєю ухвалою передав зазначену справу на розгляд за підсудністю до Турійського районного суду Волинської області, що надійшла до вказаного суду 06 червня 2024 року. Суддя своєю ухвалою від 06 червня 2024 року прийняла цивільну справу до провадження, а своєю ухвалою від 11 червня 2024 року прийняла позовну заяву до розгляду, відкрила провадження у справі та призначила підготовче засідання у справі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Загородній Є.О. подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову відмовити, вказуючи, що між сторонами склались неприязні відносини та позивач у листопаді 2020 року взяв дитину до себе на вихідні і не повернув її матері, яка після розірвання шлюбу між сторонами змінила місце проживання та переїхала в іншу область. Водночас відповідач постійно підтримувала зв`язок із дитиною: надсилала їй подарунки, спілкувалась по телефону. Зазначав, що відповідач має намір брати участь у вихованні дочки, проте позивач чинить їй у цьому перешкоди. Суд своєю ухвалою закрив підготовче провадження і призначив справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Мельник О.О. позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Загородній Є.О. у судовому засіданні позов не визнали. Відповідач [PERSON] просила не позбавляти її батьківських прав стосовно дочки [PERSON] , пояснила, що після розірвання шлюбу з позивачем [PERSON] дочка [PERSON] залишилася проживати з батьком. Визнала, що дійсно, через неприязні відносини з позивачем, який чинить їй перешкоди у спілкуванні з дочкою, належним чином не виконує свої обов`язки щодо виховання дочки, проте бажає брати участь у її вихованні. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - органу опіки та піклування Новоархангельської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області Головань Т.В. у судовому засіданні не заперечувала проти позбавлення відповідача батьківських прав стосовно дочки [PERSON] . Заслухавши пояснення сторін, їхніх представників та представника третьої особи, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Звертаючись до суду із позовом, позивач, як на підставу своїх вимог, посилався на положення пункту 2 частини першої\~статті 164 СК України, відповідно до якого мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (стаття 12 Закон України «Про охорону дитинства»). Згідно з\~статтею 15 вказаного Закону\~батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (стаття 165 СК України). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених\~статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого й умисного нехтування ними своїми обов`язками. За змістом наведених норм матеріального права предметом доказування у справах про позбавлення батьківських прав є наявність однієї із підстав або декількох підстав, передбачених частиною першою\~статті 164 СК України, - у розглядуваному випадку наявності факту ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків, яке може проявлятися у вищенаведених діях і бездіяльності по відношенню до дітей. Як установив суд, що [PERSON] та [PERSON] з 20 березня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 22 червня 2020 року розірвано (а. с. 14-15). Відповідно до свідоцтва про шлюб від 19 лютого 2022 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а. с. 64). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Розпорядженням голови Новоархангельської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 11 листопада 2020 року та заочним рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 31 травня 2021 року визначено місце проживання малолітньої [PERSON] з батьком - [PERSON] (16, 17-23). Згідно із судовим наказом судді Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2022 року із відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 25-26). Відповідно до довідки навчального закладу за місцем навчання дитини від 08 травня 2024 року мати дитини [PERSON] проживає окремо та навчанням дитини не цікавиться (а. с. 29). Згідно з довідкою медичного закладу за місцем проживання дитини [PERSON] її супровід до педіатра здійснює батько [PERSON] (а. с.30). Згідно зі\~статтею 166 СК України\~позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження\~ № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Звертаючись із цим позовом до суду, позивач посилався на те, що відповідач після розірвання шлюбу не спілкується з дочкою, не бере участі у її вихованні та не допомагає матеріально, що є наслідком її свідомої поведінки та підставою для позбавлення її батьківських прав. Відповідач у судовому засіданні просила не позбавляти її батьківських прав стосовно дочки [PERSON] , пояснила, що після розірвання шлюбу з позивачем [PERSON] змінила місце проживання та переїхала в іншу область, проте ствердила, що бере участь у вихованні дочки та і в подальшому має намір брати участь у її вихованні, проте позивач чинить їй у цьому перешкоди. У частинах п`ятій, шостій\~статті 19 СК України\~встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, відповідно до висновку від 29 липня 2024 року № 02-32/475, орган опіки та піклування Новоархангельської селищної ради вважав за доцільне позбавлення батьківських прав матері щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Підставою для винесення цього висновку є той факт, що відповідач після розірвання шлюбу між сторонами змінила місце проживання, залишила дочку із батьком та з тих пір не спілкується з нею, не бере участі у її вихованні (а.с. 110-111). Однак вказаний висновок має рекомендаційний характер, є недостатньо обґрунтованим, не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками. Крім того, при його винесенні не враховано заперечення матері про позбавлення її батьківських прав. У зв`язку з цим суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки такий висновок у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення її батьківських прав. Також суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що місце проживання дитини визначено з ним та на наявність заборгованості зі сплати аліментів як на підставу для позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки це не є безумовною підставою для позбавлення особи батьківських прав. Крім того, відповідно до платіжної інструкції від 18 жовтня 2024 року відповідач сплатила 31\~400 гривень заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 138). Під час розгляду справи [PERSON] заперечувала проти позбавлення її батьківських прав щодо дитини [PERSON] і наголошувала на тому, що бажає відновити спілкування із дочкою. Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин суд не встановив. Отже, задоволення позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] , яка бажає брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, не відповідає якнайкращим інтересам дитини, що спростовує доводи позивача у відповідній частині. Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 лютого\~2023 року у справі № 443/643/21 (провадження № 61-12609св22), від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18 (провадження № 61-19878св21). Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня\~\~2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21),\~від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження\~\~№ 61-21461св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19). Судова практика щодо застосування положень\~статті 164 СК України\~є усталеною. За таких обставин справи та відповідно до вищенаведених норм матеріального і міжнародного права, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, а також враховуючи те, що\~відповідач ще не втратила інтересу до участі у вихованні дочки, має намір на відновлення стосунків з нею, а також врахувавши те, що позивач не довів навмисного ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків та її винної поведінки, суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав щодо необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення її батьківських прав. Відповідно до\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються \~у разі\~часткового задоволення\~позову -\~на обидві\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої\~статті 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. За змістом\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження\~ № 12-171гс19). Представник відповідача [PERSON] адвокат Загородній Є.О. у відзиві на позовну заяву просив стягнути з позивача [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження таких витрат надав договір про надання професійної правничої допомоги від 22 червня 2024 року, відповідно до пункту 3 якого вартість послуг складає: підготовка та подання відзиву 4\~000 гривень, участь у судових засіданнях 3\~000 гривень за одне судове засідання. Відповідно до платіжних інструкцій від 28 червня 2024 року на суму 4\~000 гривень та від 18 липня 2024 року на суму 3\~000 гривень [PERSON] оплатила адвокату Загородньому Є.О. вартість послуг із надання професійної правничої допомоги (а. с.102, 142). Враховуючи, що у задоволенні позову належить відмовити, то з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] слід стягнути 7\~000 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Позивач клопотання про їх зменшення не заявляв, не співмірності цих витрат наданим адвокатом послугам не спростував. На підставі викладеного, статей\~7,\~19,\~164,\~165 СК України, та

Outcome: approved