Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

У листопаді 2024 року позивач Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з цивільним позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , в якому просили: позбавити батьківських прав [PERSON] щодо її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на особовий рахунок дитини відкритий у банківській установі, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що через ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків з виховання сина, зловживання алкоголем, вчинення домашнього насильства відносно сина, її неповнолітній син [PERSON] перебуває в службі у справах дітей Білоцерківської міської ради на обліку дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах. Відповідно до інформації Білоцерківського міського центру соціальних служб за результатами оцінювання потреб сім`ї відповідача підтверджено факт наявності складних життєвих обставин у зв`язку з ухиленням відповідача від виконання батьківських обов`язків з виховання сина. Згідно з інформацією Білоцерківської гімназїі-початкової школи № 7 імені генерал-полковника [PERSON] міської ради, де з 01 вересня 2016 року по 01 червня 2023 року навчався неповнолітній [PERSON] , вихованням хлопця займалася його мати та бабуся, котра виявляла більшу зацікавленість до навчання та виховання внука. Приходила в школу, співпрацювала з класним керівником, учителями, соціальним педагогом, намагалася вплинути на [PERSON] , на відміну від його матері. Відповідно до інформації дирекції Терезинської гімназії-початкової школи Білоцерківської міської ради, де з 16 жовтня 2023 року по 30 серпня 2024 року у 8 класі навчався неповнолітній [PERSON] , за період навчання його мати зовсім не виконувала обов`язків зазначених в статті 150 Сімейного кодексу України. Вона не відвідувала батьківських зборів, не цікавилася навчанням сина, не брала участі у заходах, які проводилися в закладі за участі батьків, не піклувалася про його фізичний, духовний та моральний розвиток. Хлопець часто запізнювався на заняття, пропускав школу без підтверджуючих на те документів, не виконував домашніх завдань. З боку матері на пропозицію адміністрації вплинути на цю ситуацію не було ніякої реакції. Згідно з інформацією, наданою адміністрацією Білоцерківської гімназії-початкової школи № 5 Білоцерківської міської ради, де з 02 вересня 2024 року у 9-А класі навчається неповнолітній [PERSON] , його мати [PERSON] не цікавиться навчанням і поведінкою сина, з класним керівником і вчителями зв`язку не підтримує. До школи хлопця влаштувала його бабуся та відвідувала батьківські збори. Відповідно до постанови Білоцерківського міськрайонного суду від 23 червня 2023 року, справа № 357/7598/23, судом встановлено вину матері дитини у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 184 КУпАП та звільнено її від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненного адміністративного правопорушення обмежившись усним зауваженням. 26 серпня 2024 року відповідач вчинила домашнє насильство відносно сина, у зв`язку з цим поліцейським був винесений терміновий заборонний припис стосовно матері дитини. З постанови Білоцерківського міськрайонного суду від 10 вересня 2024 року, справа 357/12395/24, вбачається, що судом встановлено вину матері дитини у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, та звільнено її від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення обмежившись усним зауваженням. Фактично з того часу доглядом та утриманням хлопця займається його бабуся [PERSON] , третя особа у справі, яка позитивно ставиться до онука, цікавиться його інтересами, не встановлює з ним надмірної психологічної дистанції. За інформацією бабусі дитини, її дочка [PERSON] не бере участі у вихованні сина та не надає матеріальної допомоги й підтримки. Відомості про батька дитини записані відповідно до статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері). Позивач вказує, що вказані обставини підтверджують факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Позбавлення матері дитини батьківських прав у цьому випадку допустиме та відповідає інтересам дитини, оскільки наявна її вина і вона не хоче та не може змінити свою поведінку на краще. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2024 року головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою суду від 05 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, представників не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Судом 09.05.2025 р. за вх..№25827 отримано заяву, в якій представник позивача [PERSON] просила розгляд справи проводити у відсутності представника Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити позов. Відповідач подала до суду заяву, яка була зареєстрована канцелярією суду 09.05.2025 р. за вх..№25623, в якій просила слухати справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Судом 09.05.2025 р. за вх..№25824 отримано заяву, в якій третя особа просила розгляд справи проводити без її участі, не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших. Судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відомості про батька дитини записані відповідно до статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері), що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 25.09.2024 р. за №00047165517. Згідно з Наказом №152/03-03 від 19.09.2024 р. Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, через ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків неповнолітній [PERSON] взятий на обліку дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах. Відповідно до листа Білоцерківської гімназії-початкової школи № 7 імені генерал-полковника [PERSON] міської ради, неповнолітній [PERSON] навчався у закладі з 01 вересня 2016 року по 01 червня 2023 року, вихованням хлопця займалася його мати та бабуся, котра виявляла більшу зацікавленість до навчання та виховання внука. Приходила в школу, співпрацювала з класним керівником, учителями, соціальним педагогом, намагалася вплинути на [PERSON] , на відміну від його матері. Відповідно до інформації, наданої дирекцією Терезинської гімназії-початкової школи Білоцерківської міської ради Київської області, неповнолітній [PERSON] навчався у закладі в 8 класі з 16 жовтня 2023 року по 30 серпня 2024 року, за цей період мати неповнолітнього зовсім не виконувала своїх батьківських обов`язків. Вона не відвідувала батьківських зборів, не цікавилася навчанням сина, не піклувалася про його фізичний, духовний та моральний розвиток, не брала участі у заходах, які проводилися в закладі за участі батьків. Хлопець часто запізнювався на заняття, пропускав школу без поважних причин, не виконував домашніх завдань. З боку матері на пропозицію адміністрації вплинути на цю ситуацію не було ніякої реакції. Жителі селища не одноразово могли бачити матір дитини в стані алкогольного сп`яніння. Згідно з характеристикою, наданою адміністрацією Білоцерківської гімназії-початкової школи № 5 Білоцерківської міської ради, неповнолітній [PERSON] навчається у закладі 02 вересня 2024 року у 9-А класі, його мати [PERSON] не цікавиться навчанням і поведінкою сина, з класним керівником і вчителями зв`язку не підтримує. До школи хлопця влаштувала його бабуся та відвідувала батьківські збори. Відповідно до постанови Білоцерківського міськрайонного суду від 23 червня 2023 року, справа № 357/7598/23, судом встановлено вину матері дитини у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 184 КУпАП та звільнено її від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненного адміністративного правопорушення обмежившись усним зауваженням. 26 серпня 2024 року відповідач вчинила домашнє насильство відносно сина, у зв`язку з цим поліцейським було винесений терміновий заборонний припис стосовно матері дитини. З постанови Білоцерківського міськрайонного суду від 10 вересня 2024 року, справа 357/12395/24, вбачається, що судом встановлено вину матері дитини у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, та звільнено її від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення обмежившись усним зауваженням. Відповідно до листа Білоцерківського міського центру соціальних служб від 24.02.2025 р. за №157/02-15, [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , перебуває у складних життєвих обставинах у зв`язку з ухиленням від виконання своїх обов`язків з виховання сина, з лютого 2025 року отримує послугу соціального супроводу. Проте, вона не відвідує тренінговий курс «Батьківство в радість», обстеження у лікаря-нарколога не пройшла. В більшості випадків мати хлопця на зв`язок із фахівцем із соціальної роботи не виходить, рекомендацій не виконує. Співмешканець [PERSON] повідомив, що вона періодично йде з дому. За інформацією бабусі неповнолітнього [PERSON] , її дочка зустрічається із сином, іноді передає передачі автобусом. Згідно з характеристикою від 07 лютого 2025 року № 38/01-26, виданою адміністрації Білоцерківської гімназії-початкової школи № 5 Білоцерківської міської ради Київської області, де у 9-А класі навчається неповнолітній [PERSON] , мати хлопця не цікавиться навчанням та поведінкою сина, до гімназії ні разу не з`являлася. Батьківські збори відвідує бабуся, яка влаштовувала внука на навчання до гімназії. Як встановлено судом, з 26 серпня 2024 року неповнолітній [PERSON] проживає в сім`ї його бабусі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , яка позитивно ставиться до внука, займається його доглядом та утриманням, цікавиться його інтересами. Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 22 квітня 2025 року за № 327, орган опіки та піклування - виконавчий комітет міської ради дійшов висновку, що [PERSON] в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що є правовою підставою для позбавлення її батьківських прав. Позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її неповнолітнього сина [PERSON] є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Так, висновок органу опіки та піклування - виконавчого комітету міської ради щодо про позбавлення відповідача батьківських прав не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 595/1638/19, провадження № 61-3503 св 21. При вирішенні позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав суд виходить з наступного. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по виханню дитини. Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таке рішення має бути прийнято з метою захисту інтересів неповнолітньої дитини, яка фактично позбавлена батьківського піклування. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року ( справа № 631/2406/15-ц провадження № 61-36905св18 ). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Таким чином, сукупність зібраних по справі доказів свідчить про те, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме: не піклуються про фізичний і духовний розвиток неповнолітнього сина, не цікавиться його навчанням, не забезпечує за ним необхідного догляду: харчування, медичного догляду та лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, як складову виховання; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей. За наведених вище підстав суд прийшов до переконання, що відповідач по справі, в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що є правовою підставою для позбавлення її батьківських прав. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в інтересах дитини, є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] .. Відповідно до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Статтею 180 СК України визначено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При визначенні розміру аліментів суд, згідно з частиною першою статті 182 СК України, враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі - ч.1 ст. 184 СК України. Приймаючи до уваги те, що позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання її неповнолітнього сина, суд вважає за доцільне стягнути з [PERSON] аліменти на утримання її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на особовий рахунок дитини відкритий у банківській установі, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Судове рішення в частині сплати аліментів за один місяць, відповдіно до статті 430 ЦПК України підлягає до негайного виконання. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Правові засади справлення судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір». Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Законом України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Також, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Законом України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно з ч. 3 ст. 6 Законом України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені та позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 1211,20 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved