Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~28.07.2021 року позивач ТОВ «Кей Колект» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності та звільнення майна з під арешту. В обґрунтування заяви посилається на те, що 05.09.2006р. між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту№11035730000, за умовами якого, [PERSON] було надано кредит в іноземній валюті у сумі 40000,00 доларів США з відсотковою ставкою 11,3% річних. В забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним Кредитним договором був укладений Договір Іпотеки від 05.09.2006 року посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Руденко О.Є., зареєстровано в реєстрі за №7675, за умовами якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за кадастровим № 6310136600:07:035:0001. 12.12.2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» були укладені Договір факторингу №1 та Договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвідчений Саєнко Е.В., приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, 12.12.2011 року за реєстровим №5207-5208, згідно яких право вимоги за вищевказаним Кредитним договором та Договором іпотеки перейшло до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» стало відомо про те, що на вищезазначеній земельній ділянці, яка є предметом іпотеки за Договором Іпотеки - наразі побудований житловий будинок, відповідно до інформаційної довідки №266493610 від 19.07.2021 року за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.7. Договору іпотеки від 05.09.2006 року посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Руденко О.Є., зареєстровано в реєстрі за №7675: «Іпотека розповсюджується на всі приналежності Предмету іпотеки та на всі невід`ємні від майна поліпшення, складові частини та внутрішні системи, що існують на момент укладання цього Договору та виникнуть в майбутньому. Всі зроблені Іпотекодавцем в період дії цього Договору всілякого роду поліпшення, реконструкційні роботи, зміни, доробки тощо автоматично стають предметом даного договору іпотеки Предметом іпотеки, - і не потребують внесення змін до цього договору іпотеки.». Зобов`язання за Кредитним Договором№ 11035730000 [PERSON] не виконані. Позивачу, з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором накладені арешти (копія інформаційної довідки додається): 1)Реєстраційний номер обтяження: 9666714, Підстава обтяження: Ухвала , по справі №22-ц-4434/2009, 01.09.2009, Апеляційний суду Харківської області, об`єкт обтяження: земельна ділянка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за кадастровим № 6310136600:07:035:0001; 2)Реєстраційний номер обтяження: 9666752, Підстава обтяження: Ухвала , по справі №22-ц-4434/2009, 01.09.2009, Апеляційний суду Харківської області, об`єкт обтяження: житловий будинок літ. "А-2", що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 3)Реєстраційний номер обтяження: 10031746, Підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, №421/12,13.07.2010, Дзержинський ВДВС ХМУЮ, об`єкт обтяження: земельна ділянка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за кадастровим № 6310136600:07:035:0001; 4)Реєстраційний номер обтяження: 10031771, Підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, №421/12,13.07.2010, Дзержинський ВДВС ХМУЮ, об`єкт обтяження: житловий будинок, адреса: [ADDRESS] . Позивач стверджує, що вказані обтяження порушують права позивача. Суть порушеного права позивача полягає в тому, що Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Боржник належним чином не виконував взяте на себе зобов`язання, а саме, обов`язок сплачувати грошові кошти, відповідно до умов Кредитного договору. Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова від 28.08.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі, після усунення позивачем недоліків позову, призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 11.01.2022 підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті в судове засідання, відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у вказаній справі. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 09.10.2023 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у вказаній справі. В судовому засіданні 30.07.2024 залучено до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] . В судовому засіданні 09.04.2025 залучено до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, надав до суду письмові пояснення. Треті особи про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання не прибули. [PERSON] до суду надані письмові пояснення, в яких вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач 05.09.2006р. між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11035730000, за умовами якого, [PERSON] було надано кредит в іноземній валюті у сумі 40000,00 доларів США з відсотковою ставкою 11,3% річних. В забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором був укладений договір іпотеки від 05.09.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Руденко О.Є., за реєстровим №7675, за умовами якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за кадастровим № 6310136600:07:035:0001. 12.12.2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» були укладені договір факторингу №1 та договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвідчений, приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В., 12.12.2011 року за реєстровим №5207-5208, згідно яких право вимоги за вищевказаним кредитним договором та договором іпотеки перейшло до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». Позивач в позові стверджує, а відповідач не заперечував під час розгляду справи, що на вищезазначеній земельній ділянці, яка є предметом іпотеки за договором іпотеки від 05.09.2006 наразі побудований житловий будинок. Відповідно до інформаційної довідки №266493610 від 19.07.2021 року на вказану земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано обтяження, а саме: реєстровий номер обтяження 9666714, підстава обтяження: ухвала по справі №22-ц-4434/2009,01.09.2009, Апеляційний суд Харківської області; реєстровий номер обтяження 9666752, підстава обтяження: ухвала по справі №22-ц-4434/2009,01.09.2009, Апеляційний суд Харківської області; реєстровий номер обтяження 10031746, підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, №421/12, 13.07.2010 Дзержинський ВДВС ХМУЮ; реєстровий номер обтяження 10031771, підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, №421/12,13.07.2010 Дзержинський ВДВС ХМУЮ.(а.с.8-9) Відповідно до п. 1.7. Договору іпотеки від 05.09.2006 року посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Руденко О.Є., зареєстровано в реєстрі за №7675: «Іпотека розповсюджується на всі приналежності Предмету іпотеки та на всі невід`ємні від майна поліпшення, складові частини та внутрішні системи, що існують на момент укладання цього Договору та виникнуть в майбутньому. Всі зроблені Іпотекодавцем в період дії цього Договору всілякого роду поліпшення, реконструкційні роботи, зміни, доробки тощо автоматично стають предметом даного договору іпотеки Предметом іпотеки, - і не потребують внесення змін до цього договору іпотеки.».(а.с.13-14) Згідно ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом. Згідно статті 5 Закону України «Про Іпотеку»: «Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором.У разі якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво (у тому числі, але не виключно, споруджено нові будівлі, споруди тощо на земельній ділянці, що належить іпотекодавцю на праві власності чи перебуває в його користуванні), всі реконструйовані, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.». Частина 4 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» встановлює, що якщо будівля (споруда), котра передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає переданню в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Якщо ця земельна ділянка належить іншій особі та була передана іпотекодавцю в оренду (користування), після звернення стягнення на будівлі (споруди) їх новий власник набуває права і обов`язки, які мав іпотекодавець за правочином, котрим установлено умови оренди цієї земельної ділянки (користування нею). Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» об`єкти незавершеного будівництва, розташовані на переданій в іпотеку земельній ділянці, вважаються предметом іпотеки, незалежно від того, хто є власником об`єкта незавершеного будівництва. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, якщо в іпотеку передається будівля (споруда), розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю, то іпотека поширюється й на належну іпотекодавцю земельну ділянку або її частину, на котрій розташована відповідна будівля (споруда). І навпаки, у разі передачі в іпотеку земельної ділянки іпотека також поширюється на розташовані на ній будівлі (споруди) та об`єкти незавершеного будівництва, незалежно від того, хто є власником. Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог про скасування арешту посилався на ті обставини, що земельна ділянка та будинок окремі об`єкти нерухомого майна та Дзержинським районним судом м.Харкова та Апеляційним судом Харківської області ці арешти правомірно накладено, як забезпечення позовних вимог. Однак, наявність зареєстрованих арештів нерухомого майна, що побудовано на предметі іпотеки, відповідно до п. 1.7. Договору іпотеки від 05.09.2006 року посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Руденко О.Є. стають предметами іпотеки. Таким чином, наявність зареєстрованих обтяжень на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , порушує права позивача, як іпотекодержателя. В Постанові Верховного суду України № 6-20цс11 від 21.05.2012 року суд зазначив наступне: «Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.». Згідно ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов`язання, тобто спрямована на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку»). Суть порушеного права позивача полягає в тому, що Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Боржник належним чином не виконував взяте на себе зобов`язання, а саме, обов`язок сплачувати грошові кошти, відповідно до умов Кредитного договору. За змістом ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава, як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя. Положеннями статті 16 Закону України "Про заставу" передбачено, що право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Статтею 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до статті 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Положеннями ч. 1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 36 ЗУ «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на задоволення кредиторських вимог в позасудовому порядку за умови наявності окремого договору про задоволення вимог або застереження, що міститься в іпотечному договорі та прирівнюється до окремого договору. Проте наявний арешт на іпотечному майні фактично не дає можливості іпотекодержателю скористатись своїм правом на позасудове врегулювання, гарантованим законодавством. З вищевикладеного вбачається, що іпотекодержатель, у разі виникнення підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, визначених статті 33 Закону України «Про іпотеку» наділений правом на звернення до суду з позовом про зняття арешту з-майна. Згідно ч.1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Аналогічну позицію висловив і ВССУ в Постанові Пленума № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», згідно з п. 5 у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження. Отже, аналіз наведених норм матеріального права свідчить про наявність у іпотекодержателя права на вчинення дії, спрямованих на захист прав іпотекодержателя, визначених умовами договору іпотеки, в тому числі і шляхом подачі позову про зняття арешту з майна, в складі якого є предмет іпотеки, переданий в іпотеку позичальником на забезпечення задоволення вимог кредитора за рахунок предмету іпотеки. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Посилання відповідача на мораторій щодо звернення стягнення на предмет іпотеки суд відхиляє, оскільки ці норми, передбачені ЗУ «Про виконавче провадження» стосуються стадії виконання та не можуть бути підставою для відмови в задоволенні вимог про скасування арешту. Також, є необґрунтованими доводи відповідача щодо необхідності звернення позивача до суду, який накладав арешт, враховуючи, що позивач не є стороною по справі, в якій було накладено арешт, згідно вимог ЦПК України, і суд в даному випадку вважає заявлені вимоги про звільнення майна з-під арешту належним способом захисту. Відповідно ч.1\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~\~\~\~\~\~\~\~ Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2\~статті 77 ЦПК України. Згідно ст. ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 5\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту в повному обсязі позовних вимог, оскільки такі позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. На підставі викладеного,\~ст. 41 Конституції України, ст. ст.3, 15,\~16, 316, 317, 319, 321ЦК України,

Outcome: approved