Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

До суду з позовом про визнання батьківства відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , звернувся [PERSON] . Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О.. Ухвалою судді Київського районного суду м.Одеси від 23.09.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 30.01.25 до участі у справі в якості співвідповідача залучено [PERSON] . До судового засідання учасники справи не з`явились, повідомлені належним чином, відомості про що містяться в матеріалах справи. Представник позивача [PERSON] - адвокат Карпан М.О. надала суду заяву, в якій зазначено, що позивач свої позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Жердецька Л.В. надала суду заяву про визнання відповідачем позову та відсутності заперечень щодо його задоволення, в якій просить справу розглядати на підставі наявних у справі доказів та за її відсутності. Відповідач [PERSON] надав суду заяву про визнання позову, в якій зазначив, що не є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , шлюб з [PERSON] був зареєстрований, під час її вагітності від іншого чоловіка, а батьком дитини він записаний зі слів матері. Зазначає, про відсутністю підтсав длдя проведення генетичної експертизи, оскільки він достеменно не є біолгічним батьком дитини, також просить справу розглядати за його відсутності. На підставі письмових заяви позивача та визнанням позову відповідачами, суд за відсутності сторін, ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 200, 223, 247, ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне: Сторони у справі позивач та [PERSON] з січня 2011 року перебували у фактичних шлюбних відносинах та проживали у м.Запоріжжі до грудня 2011, оскільки посварились. Після припинення фактичних шлюбних відносин між відповідачами [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб та відповідачка народила сина [PERSON] , а саме [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.06.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області вбачається, що [PERSON] , народився [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 21 від 16.06.2012 року, /а. с. 17/. Однак як вбачається зі справи та пояснень сторін, [PERSON] не є біологічним батьком [PERSON] [INFO] , що сторонами не спростовується, а при отриманні свідоцтва про його народження, записаний батьком, оскільки перебували у шлюбі з відповідачем [PERSON] . 13.06.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане 13.06.2014 року. Позивач достеменно знає та впевнений, що [PERSON] , [INFO] є його біологічним батьком, [PERSON] знає, що позивач є його батьком, однак через образу матері дитини та того факту, що вона приховала факт його біологічного батьківства, та навмисно, знаючи хто є батьком дитини, при реєстрації народження сина, вказала відомості про батька дитини [PERSON] . Позивач не мав можливості оформити документально своє батьківство тому звернувся до суду з відповідним позовом, оскільки іншим чином, оформити своє батьківство не в змозі. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. За змістом статті 121, СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Сторонам не спростовується той факт, що в Книзі реєстрації народжень , запис про батька вчинений матір`ю, відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Отже, позивач має право на звернення до суду з заявою про визнання батьківства в порядку ст. 128 СК України. Стосовно обґрунтованості позову суд виходить з такого. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачено, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі-органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Наказом Мінюсту України від 12.01.2011 року № 96/5, який зареєстровано в Мінюсті України 14.01.2011 року за № 55/18793, затверджено Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, згідно з п.2.13 яких підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є в т.ч. рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Підпунктом 2.16.4 пункту 2.16 розділу II Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5 передбачено, що на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. У пункті 1.7 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5 зазначено, що зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, а аткож той факт що відповідачі позовні вимоги визнали в повному обсязі, суд прийшов до висновку, що позов про підлягає задоволенню. Суд відповідно до положень ч.1 ст.267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Outcome: approved