Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

Представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 23.09.2014 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку», що викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за кредитом не сплачує, у зв`язку з чим позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь банку заборгованість у розмірі 107541,14 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 88509,93 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 19031,21 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 28 червня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк на подання відзиву на позов. 10.07.2024 року відповідачем [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву, у якому він вважає позовні вимоги необґрунтованими та недоведеними.В обґрунтування заяви зазначив, що 23.09.2014 року між ним та Банком було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. При цьому частина тексту Анкети-заяви була нечитабельною, що не дозволило йому повністю ознайомитися з її змістом, тому вважає що зміст Анкети-заяви не було доведено до нього у повному обсязі. Після підписання Анкети заяви відповідач отримав платіжну картку, а також кредит у розмірі 8000,00грн.. Також зазначив, що ним не погоджувались та не підписувались умови та правила надання банківських послуг, у Анкеті-заяві процентна ставка не зазначена. Просив застосувати до вимог позивача строки позовної давності, та визнати позов таким що не підлягає задоволенню. Також, 10.07.2024 року, відповідачем [PERSON] подано зустрічну позовну заяву до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», у якій [PERSON] просить суд визнати недійсним договір про надання банківських послуг шляхом підписання Анкети-заяви від 23.09.2014р. про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. В обґрунтування зустрічного позову посилався на те, що 23.09.2024 року при укладені між ним та Банком договору про надання банківських послуг шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, не знайомився повністю з її змістом через нечитабельність її тексту. Умови та правила надання банківських послуг він не погоджував та не підписував. В Анкеті-заяві процентна ставка не зазначена. Отже сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, проценти за користування кредитними коштами, відповідальність за порушення договірних зобов`язань, строк повернення кредиту. Вказує, що отримані у вересні кошти станом на 31.12.2014р. він Банку повернув. При цьому за період з 31.12.2014 по травень 2019р. він отримував від Банку кошти та повертав їх у більшому обсязі, вважаючи що повертає з процентами, розмір яких не був узгоджений, посилаючись на відповідний розрахунок. Вважає, що за період часу з 31.12.2014 по 06.05.2019 Банк безпідставно отримав кошти у розмірі 39040,37грн. Незважаючи на відсутність боргу перед Банком, у лютому 2019р. він отримав лист-вимогу про погашення боргу за кредитним договором. Оскільки йому було не зрозуміло про який договір йдеться, він звернувся до Банку про надання копії цього договору, проте йому було відмовлено. За таких обставин вважає, що він зобов`язаний був повертати Банку лише тіло кредиту суму, яку фактично отримав у борг, а Банк має повернути безпідставно отримані кошти. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11 липня 2024 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним договору про надання банківських послуг, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2025 року повернуто позивачу відзив на зустрічну позовну заяву у зв`язку із пропущенням строку для його подання. 25 квітня 2025 року на виконання Закону України від 26.02.2025 №4273-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 25 квітня 2025 року змінено найменування Ленінського районного суду міста Харкова на Холодногірський районний суд міста Харкова та здійснено відповідну державну реєстрацію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У судове засідання сторони не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Представник акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» Озірська Шанли В.С. в підготовчому судовому засіданні 11.02.2025 року первинний позов підтримала, просила суд задовольнити, а у задоволенні зустрічної позовної заяви просила відмовити. Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні 11.02.2025 року просив суд відмовити позивачу в задоволенні первинного позову до нього в повному обсязі, а його зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. Суд, дослідивши надані та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За приписами\~ст. 263 ЦПК України\~рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 23.09.2014 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписавши Заяву № б/н від 23.09.2014 року, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Судом встановлено, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт ''Універсальна'' та Умови та правили надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 23.09.2014 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Доказів того, що відповідач був проінформований про зміни умов кредитування з використанням кредитної картки, позивач суду не надав. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» через їх мінливий характер не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із [PERSON] кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Аналогічна позиція викладена в постановахі Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі справа № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20). Суду надано виписку з карткового рахунку [PERSON] , в якій відображені фінансові операції з користування грошима - перекази на інші свої рахунки, оплата товарів та послуг, зняття готівки тощо шляхом, зокрема, використання власного електронного кабінету «Приват24». Згідно із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 30.01.2018 у справі №161/16891/15-ц (провадження№ 61-517св18), від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), доказами, які підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Згідно вказаної норми Закону України підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 1 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, первинним є документ, який містить відомості про операцію. Зокрема, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Пунктом 62 цього ж Положення передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 26.05.2021 у справі № 204/2972/20, від 13.10.2021 у справі № 209/3046/20, від 01.12.2021 у справі №752/14554/15-ц, від 01.06.2022 у справі № 175/35/16-ц. Як зазначено у позовній заяві, відповідач не виконував взятих на себе зобов`язань щодо повернення коштів за умовами кредиту в строки і порядку, визначені договором, тому станом на 20.05.2024р. у нього склалася перед позивачем виникла заборгованість, а згідно розрахунку, станом на 20.05.2024р. складає\~107541,14 грн., з яких: - 0,00 грн.\~заборгованість за поточним тілом кредита; - 88509,93 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; - 0,00 грн.\~заборгованість за нарахованими відсотками; - 0,00 грн.\~заборгованість за простроченими відсотками; - 19031,21грн.\~заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; - 0,00 грн.\~нарахована пеня; - 0,00 грн.\~нараховано комісії. Відповідно до ст.ст.1054, 1055 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Ч.ч.1, 2\~ст.1056-1\~ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. За визначенням ч.1\~ст.634\~ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України). Статтею 610\~ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (ч.2\~ст.615 ЦК України). Згідно з положеннями ст.ст.526, 527, 530\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, у відповідача відсутня заборгованість - за поточним тілом кредиту, за нарахованими відсотками, а також по пені та комісії. Заборгованість за простроченим тілом кредиту вказана у розмірі 88509,93 грн. Проте, суд виходить з того, що заборгованість за поточним тілом кредиту та заборгованість за простроченим тілом кредиту співвідносяться як загальне й окреме. Тому, суду не доведено позивачем правомірність стягнення простроченого тіла кредиту у вказаному розмірі за відсутності в цілому заборгованості за поточним тілом кредиту. При цьому відсотки, які повинні були нараховуватися за користування кредитними коштами відсутні, що теж свідчить про відсутність заборгованості за тілом (поточним тілом) кредиту. Тому, позов в частині стягнення простроченого тіла кредиту за відсутності в цілому заборгованості за поточним тілом кредиту не підлягає задоволенню. З огляду на це для вирішення правомірності стягнення з відповідача заборгованості за неустойкою, враховуючи відсутність у нього будь-якої заборгованості за основним кредитним зобов`язанням, суд керується положеннями ст.534 ЦК України, нормами якої визначено черговість погашення вимог за грошовими зобов`язаннями: у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу (в останнє) сплачується основна сума боргу. Згідно ст.625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.\~\~Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за наведених положень ст.534, ст.625 ЦК України, наявність у відповідача заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, а також штрафи, можливо лише за наявності основної заборгованості за кредитом, яка, згідно з позовною заявою складає 0,00 грн. (поточне тіло кредиту). Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст.81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до ч.ч.5,6\~ст.81\~ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на усе викладене та враховуючи відсутність у відповідача заборгованості за основним кредитним зобов`язанням (поточним тілом кредиту), а так само відсутність заборгованості за відсотками, суд вважає, що первісний позов задоволенню не підлягає. Оскільки судом відмовлено в задоволенні позовних вимог по суті, питання щодо застосування строків позовної давності судом не вирішується. [PERSON] у зустрічному позові просив про визнання недійсним кредитного договору, посилаючись як на підставу позову на те, що підписавши анкету-заяву у Банку він не був ознайомлений з умовами кредитування. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша\~статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.08.2023 у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.11.2023 у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23). Відповідно до\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відсутність на кредитному договорі підпису особи, від імені якої він складений, свідчить про недотриманням установленої для нього законом обов`язкової письмової форми, зокрема щодо його підписання. За такого у випадку укладання кредитного договору законом вимагається обов`язкова письмова форма, зокрема і підписання його сторонами, та передбачений наслідок недотримання цих вимог нікчемність кредитного договору. Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. За такого, оскільки підстави заявленого зустрічного позову фактично свідчать про можливу нікчемність кредитного договору, на укладенні якого наполягає Банк, вимога [PERSON] про визнання цього договору недійсним (нікчемним) не є належним способом захисту, оскільки на такі обставини [PERSON] міг посилатися як на підставу своїх заперечень проти первісного позову. Таким чином, вимога зустрічної позовної заяви про визнання договору недійсним не відповідає належному способу захисту у вказаній справі. Обрання позивачем за зустрічною позовною заявою неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17. З підстав зазначених вище, суд відмовляє в задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним договору. Згідно ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір позивачу за первісним позовом та позивачу за зустрічним позовом не відшкодовується. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed