Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

До Деражнянського районного суду Хмельницької області, в порядку загального позовного провадження, надійшов позов зазначеної вище особи до вказаного нею відповідача щодо визначеного позивачем предмету спору з вимогою визначити [PERSON] додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини за заповітом після [PERSON] , яка померла [INFO] тривалістю три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою судді від 06.09.2024 року даний позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді від 10.12.2024 року дану цивільну справу призначено до судового розгляду з викликом учасників справи, за наявності їх представників та свідків за клопотаннями, викладеними в позові. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити із викладених в ньому підстав, зазначивши, що спадкодавець [PERSON] була вдячна йому за надану багато років тому послугу, тому, вирішила йому віддячити у спосіб заповідання нерухомого майна. В свою чергу, він пропустив строк звернення до нотаріуса через поважну причину, оскільки йому не було відомо про смерть спадкодавця [PERSON] , адже він проживав в іншому населеному пункті, з її родиною дружніх відносин не підтримував, при випадкових особистих зустрічах дочка спадкодавця - [PERSON] , знаючи про наявність заповіту на користь позивача [PERSON] , про смерть своєї матері йому умисно не повідомляла, вочевидь, бажаючи одноосібно прийняти спадщину. Дану обставину позивач підтвердив наявним свідоцтвом про смерть [PERSON] , де міститься відмітка «повторно», оскільки за повторною видачею свідоцтва про смерть спадкодавця він звернувся 19 липня\~2024\~року по спливу шестимісячного терміну з дня смерті, як тільки дізнався про це. Відповідач та її представник проти задоволення позову заперечили, вказавши на неповажність причин пропуску позивачем встановленого законом шестимісячного строку необхідного для прийняття спадщини, при цьому відповідач [PERSON] не заперечувала того факту, що про смерть своєї матері спадкодавця [PERSON] , вона позивача [PERSON] не повідомляла. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом об`єктивно встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка до дня смерті проживала та була зареєстрована у [ADDRESS] . По смерті спадкодавця відкрилася спадщина, яка складається із нерухомого майна, в тому числі, із земельної ділянки площею 1,7682\~га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території бувшої Гатнянської сільської ради Хмельницької області, що належала померлій відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. На випадок своєї смерті [PERSON] , склала заповідальне розпорядження, посвідчене 01.08.2016\~року приватним нотаріусом Янцаловською В.О., яким заповіла позивачеві [PERSON] земельну ділянку кадастровий номер 6821582000:03:053:0013 \~площею 1,7682\~га. Водночас, все інше своє майно, де б воно не було та з чого воно б не складалось спадкодавець заповіла своїй дочці [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.\~1221\~ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Для оформлення своїх спадкових справ позивач звернувся до приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу В.О. Янцаловської із заявою про прийняття спадщини, проте, приватним нотаріусом йому було повідомлено, що спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилась. Як вбачається із довідки наданої на запит приватного нотаріуса від 31.07.2024\~року на день смерті із спадкодавцем проживала та була зареєстрована її дочка, [PERSON] , тому в силу ч. 3 ст. 1268\~ЦК України, вважається такою, що автоматично прийняла спадщину. Приватним нотаріусом Ліщенку О.В. було роз?яснено наслідки пропуску визначеного ст. 1270\~ЦК України строку для подання заяви про прийняття спадщини, внаслідок чого він звернувся до суду із вказаним позовом. Так, згідно ч. 1\~ст. 1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3\~ст. 1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-85цс12, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч. 3\~ст. 1272 ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3\~ст. 1272 ЦК України\~не застосовуються. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня\~2017\~року N? 6-1320цс17. Крім того, Верховний суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 26.06.2019\~року у справі N? 565/1145/17 визначив наступне. Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов?язані з об?єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов?язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо. Незнання спадкоємцем про факт смерті спадкодавця, у тому числі через приховування цього факту від спадкоємця іншими спадкоємцями, може бути поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, якщо цей необізнаний спадкоємець діє добросовісно та з моменту отримання інформації про смерть спадкодавця у розумні строки (які не повинні перевищувати шести місяців) звертається до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В контексті дослідження вказаних правовідносин, на увагу заслуговує Окрема думка судді КЦС від 16.08.2023\~у справі N? 638/16540/20. Так, 16 серпня\~2023\~року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи N? 638/16540/20, провадження N? 61-6761св22 (ЄДРСРУ N? 113035744) досліджував питання щодо необізнаності про смерть спадкодавця, як підстави для поновлення строку прийняття спадщини. Було встановлено, що не можна застосовувати відповідальність у вигляді позбавлення права отримати спадщину за невиконання умови закону (подання заяви про прийняття спадщини у встановлений строк) до особи, яка не знала про виникнення обставини, яка передбачає виникнення у неї такого права на отримання спадщини та обов`язку вчинити певні дії для цього. Крім того, за конкретних фактичних обставин кожної справи, пропуск строку для прийняття спадщини має оцінюватися з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність. Отже, за одних фактичних обставин справи, незнання про смерть спадкодавця в сукупності з усіма іншими доказами, суд може визнати поважною причиною пропуску строку. При цьому необхідно враховувати ступінь споріднення, відносини, що склалися між спадкоємцем і спадкодавцем, а також іншими членами сім`ї. При цьому, тлумачення терміну «поважна причина», вжитого у частині третій статті 1272 ЦК України має здійснювати суд першої інстанції в контексті конкретних фактичних обставин кожної цивільної справи. Вказане питання не потребує окремого висновку Верховного Суду щодо застосування норм права. В свою чергу, суд враховує, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (частина перша\~статті 12 ЦК України). При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав цих вимог суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (відповідно до частин другої, третьої та шостої\~статті 13 ЦК України). Однак, із зазначеними вище положеннями законодавства не узгоджується недобросовісна поведінка спадкодавця [PERSON] під час подання нею заяви до нотаріуса про прийняття спадщини (а.с. 53), яка була обізнаною про укладення заповіту її матір`ю [PERSON] на користь [PERSON] та здійснення нею заповідального розпорядження на його користь щодо земельної ділянки площею 1,7682 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 6821582000:03:053:0013, що знаходиться в на землях Гатнянської сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, ще з 01.08.2016 року. Відповідач [PERSON] у згаданій заяві до нотаріуса № 211 від 07.08.2024 року прямо вказує на зазначену вище земельну ділянку, площею 1,7682 га, як на таку, що входить до спадкової маси, повідомляє про прийняття її, як спадщини внаслідок постійного проживання із спадкодавцем, та висловлює намір отримати на своє ім`я Свідоцтво про право на спадщину за законом на неї. Таким чином, [PERSON] порушила волю її померлої матері [PERSON] , свідомо висловлену за життя та оформлену відповідно до положень ст. 1247 ЦК України у формі заповіту, як одностороннього правочину, на користь власним меркантильним інтересам, що є неприпустимим з точки зору принципу справедливості. Так, Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» («Brumarescu v. Romania», заява № 28342/95, п. 61).\~\~\~ Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає не тільки виконуваність судових рішень, а й стабільність правового регулювання. Завданням правозастосовчої практики є, серед іншого, формування такого застосування норм права, яке забезпечує рівність перед\~законом\~та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права, що поліпшує громадське сприйняття справедливості,\~а також\~підвищує довіру\~до відправлення\~правосуддя. \~ З\~огляду на\~викладене,\~суд достеменно\~встановив,\~що відповідачка\~ [PERSON] \~не повідомила\~нотаріуса про\~наявність іншого\~потенційного спадкоємця\~(внаслідок\~чого нотаріус\~не здійснив\~інформування позивача\~ [PERSON] \~про відкриття\~спадщини відповідно\~до Порядку), таким\~чином недобросовісно усунувши позивача [PERSON] від можливості успадкування спадщини після померлої спадкодавиці та своєї матері [PERSON] . В контексті викладеного, суд першої інстанції враховує, що у своїй постанові від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 Верховний Суд вже викладав правовий висновок з приводу того, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Разом з тим, Верховний Суд у складі колегії суддів різних судових палат Касаційного цивільного суду, дотримуючись підходу, що у питаннях визначення судом додаткового строку для прийняття спадщини, поважними причинами пропуску встановленого\~законом\~строку є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення відповідних дій, у своїх постановах від 01 червня 2022 року у справі № 148/1805/20, від 21 квітня 2022 року у справі № 296/12109/18, від 12 квітня 2021 року у справі № 589/1863/13-ц, від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20, від 25 квітня 2019 року у справі № 761/794/15-ц, від 13 грудня 2018 року у справі № 459/295/16-ц дійшов висновку, що судом, зокрема, не може бути визнана поважною така причина пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як необізнаність особи про відкриття спадщини - якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Така думка є вочевидь поверхневою та відірваною від реалій життя, особливо, у період повномасштабної війни України проти рф, адже особа не можна виконати обов`язок про який їй навіть не відомо! Так, умовою звернення особи із заявою про прийняття спадщини є відповідність цієї особи вимогам, встановленим у Книзі\~шостій ЦК України. У\~ЦК України\~(або інших нормативних актах) жодним чином не сказано, що потенційний спадкоємець має моніторити життя та здоров`я спадкодавця (як за\~законом, так й за заповітом). Отже, сама по собі обізнаність спадкоємця про факт смерті спадкодавця не визначена\~законом\~як умова виникнення його права на прийняття ним спадщини - у даному випадку цією умовою є факт смерті спадкодавця як такий. \~ Зокрема, спадкоємцями можуть бути як особи, які проживали із спадкодавцем (мали тісні родинні зв`язки), так і ті, що не проживали з ним, або взагалі не були пов`язані родинними зв`язками (у тому числі юридичні особи при спадкуванні за заповітом), що й має місце в даному конкретному випадку в межах даної цивільної справи. Як зазначено у загаданій вище Ухвалі ВС від 16.08.2023 року, у ситуації, коли спадкоємець не знає про факт смерті спадкодавця та виникнення у нього певних обов`язків у разі свідомого прийняття або відмови від прийняття спадщини, дії будь-якого іншого спадкоємця, який вживає заходів для того, щоб зазначений спадкоємець і не міг дізнатися про відповідний факт з метою усунення його від спадкування, мають ретельно вивчатися судами, а узагальнений висновок про те, що не знання про смерть спадкодавця не є поважною причиною пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, перетворюється на підставу зняття з суду обов`язку відповідного дослідження обставин справи та інструмент потурання судом такій недобросовісній особі у порушенні вимоги правових норм, зокрема\~статті 13 ЦК України. А відтак, такий підхід не відповідає завданню суду, викладеному у частині першій статті 2 Закону про судоустрій. Вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини суд виходить з того, що відсутність обізнаності про законні підстави виникнення відповідного права та, як наслідок, початку строку його реалізації, передбаченого\~законом, за своєю суттю є умовою, яка виключає можливість реалізації цього права, а тому дійсно відсутні підстави говорити, що це є обставина, яка створює об`єктивні, непереборні або істотні труднощі у поданні заяви про прийняття спадщини. Об`єктивні, непереборні або істотні труднощі можуть виникати у спадкоємця, який знає про факт смерті спадкодавця, у зв`язку з чим знає (має знати) про наявність у нього певного строку для прийняття його спадщини, але зіштовхується з певними обставинами, які йому заважають це зробити. У цьому випадку суд оцінює характер цих обставин. Незнання ж про смерть спадкодавця - це не факт, який підтверджує відповідні труднощі, а факт, який за своєю суттю вказує на неможливість подання заяви про прийняття спадщини до моменту, коли особа дізнається про смерть спадкодавця. Не можна застосовувати відповідальність у вигляді позбавлення права отримати спадщину за невиконання умови закону (подання заяви про прийняття спадщини у встановлений строк) до особи, яка не знала про виникнення обставини, яка передбачає виникнення у неї такого права на отримання спадщини та обов`язку вчинити певні дії для цього. Простіше кажучи - не можна не виконати те, про що особа навіть не знала. \~\~\~\~З огляду\~на викладене, є безпідставним та таким, що не виконує завдання\~Конституції України,\~ЦК України\~та судочинства підхід, що незнання про смерть спадкодавця не є поважною причиною пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини та ототожнення цього факту із об`єктивними, непереборними або істотними труднощами у поданні цієї заяви. Очевидним є тотожність обставин, таких як «незнання про смерть спадкодавця» та «необізнаність спадкоємців про наявність заповіту», яку ВС все ж вважає поважною причиною пропуску строку звернення до нотаріуса, тому перша обставина може цілком бути застосованою до спірних правовідносин, що досліджуються, як однорідна за своєю правовою сутністю та юридичною конструкцією. \~\~\~\~Враховуючи зазначене, в даній конкретній справі є підстави для застосування правового висновку щодо застосування частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~ у контексті добросовісної необізнаності спадкоємця про смерть спадкодавця, викладеного у постановах Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі №\~148/1805/20, від 21 квітня 2022 року у справі №\~296/12109/18, від 12 квітня 2021 року у справі №\~589/1863/13-ц, від 17 березня 2021\~року у справі №\~638/17145/17, від 11 листопада 2020 року у справі №\~750/262/20, від 25 квітня 2019 року у справі №\~761/794/15-ц, від\~13 грудня 2018 року у справі №\~459/295/16-ц. Суд погоджується із твердженням, що незнання спадкоємцем про факт смерті спадкодавця, у тому числі через приховування цього факта від спадкоємця іншими спадкоємцями, може бути поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, якщо цей необізнаний спадкоємець діє добросовісно та з моменту отримання інформації про смерть спадкодавця у розумні строки (які не повинні перевищувати шести місяців) звертається до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Зазначені вимоги були повною мірою виконані позивачем [PERSON] під час його звернення до нотаріуса та суду із відповідною заявою про прийняття спадщини та даним позовом про визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Ураховуючи, що шестимісячний строк подання позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] сплив 14.06.2024 року, із заявою до нотаріуса Ліщенко О.А. звернувся 01.08.2024 року, а з позовом до суду вже 19.08.2024 року, суд обґрунтовано вважає, що пропущений позивачем строк для подання заяви про прийняття спадщини є об`єктивно незначним. На підтвердження факту необізнаності позивача [PERSON] щодо відкриття спадщини та інших обставин цієї справи, суд бере до уваги лист нотаріуса Янцаловської В.О. від 01.08.2024 року за № 42/01-16, яким [PERSON] взагалі було повідомлено про відсутність спадкової справи після смерті [PERSON] , хоча у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ № 66/2024 заява №211 [PERSON] була зареєстрована ще 07.08.2024 року із номером у спадковому реєстрі 72805797. Примітним є те, що при подачі заяви № 211 від 07.08.2024 року дочка спадкоємиці [PERSON] сама зазначила лише приблизну дату смерті своєї\~рідної матері\~ [PERSON] , що прямо підтверджує об`єктивність стану необізнаності спадкоємця [PERSON] про час відкриття спадщини і виникнення у нього обов`язку дотримання строків та здійснення дій, передбачених ст.ст. 1270 та 1272 ЦК України. Суд також звертає увагу на порушення самою відповідачкою [PERSON] аналогічних строків звернення до нотаріуса для оформлення власних спадкових прав з огляду на досліджені вище судом дати вчинених нею процесуальних дій після моменту відкриття спадщини, оскільки від часу смерті [PERSON] , що настала [INFO] до написання нею заяви нотаріусу 01.08.2024 року також минуло шість місяців, то ж її позиція в суді щодо не визнання позову [PERSON] є явно дискримінаційною та несправедливою. Незнання спадкоємцем про факт смерті спадкодавця, у тому числі через приховування цього факту від спадкоємця іншими спадкоємцями, може бути поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, якщо цей необізнаний спадкоємець діє добросовісно та з моменту отримання інформації про смерть спадкодавця у розумні строки (які не повинні перевищувати шести місяців) звертається до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. \~ \~Враховуючи встановлені\~судом обставини\~і визначені\~відповідно до\~них правовідносини,\~суд дійшов\~висновку про доведеність позовних вимог [PERSON] з огляду на наявність у нього, як спадкоємця, який діяв добросовісно, перешкод для подання ним заяви про прийняття спадщини і ці обставини суд визнає поважними, тому вбачає за можливе визначити [PERSON] додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини за заповітом після [PERSON] , яка померла [INFO] тривалістю три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. На підставі викладеного та

Outcome: approved