Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

14 листопада 2025 року позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії, в якому просив стягнути з останньої заборгованість по оплаті за спожиту послугу з постачання теплової енергії. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач є постачальником послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення) за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] станом на момент подання позову, зареєстрована за вказаною адресою та не здійснює оплату за отриману послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення), у зв`язку із чим виникла заборгованість. Оскільки Відповідач не здійснює оплату за отримані послуги з централізованого опалення, Позивач змушений звернутися до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» суму заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії за період з 01.03.2019 року по 31.08.2024 року у розмірі 30\~552,44 грн, інфляційні витрати у розмірі 4009,76 грн, 3 % річних у розмірі 1338,64 грн., плату за абонентське обслуговування у розмірі 272,28 грн., пеню в розмірі 435,48 грн, всього 36\~608,60 грн, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 гривень. Ухвалою судді від 06 грудня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 20 грудня 2024 року продовжено процесуальний строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 17 січня 2025 року було відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] у зв`язку зі смертю особи та прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 13 березня 2025 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому вона просить суд застосувати у\~цивільній справі\~№ 212/11195/24\~позовну давність\~до вимог\~АТ «Криворізька\~теплоцентраль» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії. В задоволенні позову в частині вимог про стягнення заборгованості за періоди з 01.03.2019 року до 17.03.2019 року та з 19.02.2022 року по 31.08.2024 року, а також нарахованих інфляційних втрат та 3% річних на цю заборгованість, з [PERSON] - відмовити. В обгрунтуваннґя\~відзиву зазначила,\~що з\~19.02.2022\~року вона\~була знята\~з реєстрації\~місця проживання\~за адресою:\~ [ADDRESS] , та з цього ж періоду часу вона має зареєстроване місце проживання за вказаною вище адресою. Також, у період з 17.03.2019 року по 19.02.2022 року, за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована її померла сестра, а тому покладення боргу за цей період на неї повністю є несправедливими, за цей період часу визнає його у розмірі 50%. Після смерті сестри в неї залишився правоприємник - син [PERSON] , який досяг повноліття [INFO] та також зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами позову, якому й вважає за доцільне адресовувати вимоги щодо зобов`язань сестри. Зазначила,\~що строк\~позовної давності\~щодо вимог\~про стягнення\~заборгованості за\~період з\~01.03.2019\~року до\~17.03.2019\~року сплинув\~станом на\~14.11.2024\~року, тобто на час звернення позивача до суду із позовом, що є очевидним поза межами строку позовної давності. 20 березня 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій зазначено, позовна давність для пред`явлення позовних вимог по справі №212/11195/24 за період з 01.03.2019 по 31.08.2024 станом на день звернення до суду 14 листопада 2024 року не сплила оскільки її перебіг був зупинений до кінця дії карантину 30 червня 2023 року. Після припинення дії карантину строк, що залишився до кінця спливу позовної давності продовжується на строк дії воєнного стану в Україні. Щодо тверджень Відповідача про визнання заборгованості лише у розмірі 50% зазначила, що згідно з наданих Відповідачем документів, що долучені до відзиву на позовну заяву, вбачається, що [PERSON] була зареєстрована за адресою виникнення заборгованості до 19.02.2022, фактично користувалась комунальними послугами, і відповідно має нести відповідальність з оплати житлово-комунальних послуг в повному обсязі. Твердження про те, що Відповідач має сплатити лише 50% боргу безпідставне та таке, що не підлягає задоволенню, оскільки: 1. В законодавстві відсутні норми, які автоматично встановлюють поділ боргу порівну між зареєстрованими особами. 2. Поділ відповідальності з оплати за житлово-комунальні послуги можливий при наявності спеціальної угоди або судового рішення. До матеріалів відзиву не надано документів, які б свідчили, про розподіл витрат на утримання спільного майна між мешканцями квартири. Крім того, нарахування комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] здійснюється на один особовий рахунок на кожну послугу, і відповідач [PERSON] не виявляла бажання відокремити особові рахунки. Ухвалою судді від 10 квітня 2025 року задоволено клопотання позивача та залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] . 17 квітня 2025 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява в якій представник відповідача просить суд cтягнути\~з [PERSON] на\~користь Акціонерного\~товариства «Криворізька\~теплоцентраль» суму\~заборгованості за\~адресою:\~ [ADDRESS] , за\~період з\~01.03.2019\~року по\~18.02.2022\~рік за\~спожиту послугу\~з постачання\~теплової енергії\~(централізованого\~опалення) у розмірі основного боргу у розмірі 18 989,43 грн, інфляційні втрати у розмірі 3169,15 грн, 3% річних у розмірі 1084,84 грн., плату за абонентське обслуговування у розмірі 28,33 грн., пеню у розмірі 126,69 грн., а всього: 23 398,44 грн. cтягнути\~з [PERSON] на\~користь Акціонерного\~товариства «Криворізька\~теплоцентраль» суму\~заборгованості за\~адресою:\~ [ADDRESS] , за\~період з 27.09.2022\~року по\~31.08.2024 рік за\~спожиту послугу\~з постачання\~теплової енергії\~(централізованого\~опалення) у розмірі основного боргу у розмірі 9 961,40 грн, інфляційні втрати у розмірі 715,69 грн, 3% річних у розмірі 215,63 грн., плату за абонентське обслуговування у розмірі 190,12 грн., пеню у розмірі 262,34 грн., а всього: 11345,18 грн. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Статтями 43, 211\~ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, скористалась правом надання відзиву в якому просила суд справу розглянути за наявними у справі матеріалами, без її особистої участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позов не надав, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не надходило. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 12\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до відомостей з Реєстру Криворізької міської територіальної громади № 7410 від 15.11.2024 року відповідач [PERSON] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 02.10.2007 по 19.02.2022, відповідач [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 04.10.2004 по теперішній час. Квартира за адресою: [ADDRESS] перебуває на обслуговуванні у Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», і на вказану квартиру відкритий особовий рахунок № [NUMBER] на послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення). Згідно статті 67\~ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень статті 68\~ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст. 67, 68, 162\~Житлового Кодексу\~України зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі №6-2951цс15. Пунктом 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 21\~липня 2005\~року №\~630 (із змінами) (надалі - Правила надання послуг) визначено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст.\~20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною першою ст. 32 Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлений\~ст. 19 Закону України «Про теплопостачання». Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення) по особовому рахунку № [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] за період з 01.03.2019 року по 18.02.2022 року з [PERSON] заборгованість складає 18 989,43 грн, плата за абонентське обслуговування - 28,33 грн; за період з 27.09.2022 року по 31.08.2024 року з [PERSON] заборгованість складає 9 961,40 грн, плата за абонентське обслуговування - 190,12 грн. Доказів погашення заборгованості та спростування розрахунку заборгованості до суду відповідачем не надано. Також, згідно ч. 2 ст.\~625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625\~ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення суми індексу інфляції та трьох відсотків річних, пені узгоджуються з положеннями частини 2\~статті 625 ЦК України. Отже,\~відповідно до\~розрахунку доданого\~по позову,\~з яким\~погоджується суд,\~з відповідача\~ [PERSON] підлягають стягненню сума індексу інфляції у розмірі 3169,15 гривень, 3% річних у розмірі 1084,84 гривень, пеня у розмірі 126,69 гривень; з відповідача [PERSON] підлягають стягненню сума індексу інфляції у розмірі 715,69 гривень, 3% річних у розмірі 215,63 гривень, пеня у розмірі 262,34 гривень. У відзиві відповідач [PERSON] просила застосувати позовну давність. За нормами ст. 256 ЦК України\~\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та діяв й на час ухвалення оскаржуваного рішення суду. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, продовжено на строк дії карантину. У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом. За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року. Оскільки, перебіг трирічної позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за квітень 2017 року закінчився під час дії карантину, а тому ці строки продовжуються, що свідчить про дотримання позивачем позовної давності при зверненні до суду з даним позовом щодо стягнення заборгованості за період з 02 квітня 2017 року. Тому строки давності не пропущені. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 гривень також належить стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved