Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

Представник позивача\~Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк "Львів" Вертас Марія Михайлівна звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов обґрунтовує тим, що 22 липня 2024 року між АТ АКБ «Львів» та [PERSON] укладено кредитний договір № 19495/111/2024, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати у власність позичальникові грошові кошти (кредит) у розмірі 30\~900,00 гривень зі сплатою 70,0 % річних за користування кредитом та терміном повернення до 21.07.2027 року. Відповідно до п. 1.4 Кредитного договору видача банком кредиту здійснюється одноразово, безготівково та на поточний рахунок позичальника. Свої зобов`язання за Кредитним договором позивач виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти, факт перерахування кредитних коштів позичальнику підтверджується меморіальним ордером від 22.07.2024 року. Відповідач [PERSON] систематично не виконує взяті на себе кредитні зобов`язання, своєчасно кредит не погашає. Крім того, відповідач не сплатила відсотки за користування кредитом, строк сплати яких настав, чим порушила право позивача на їх отримання, що передбачено ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України. Згідно з п. 2.3.2 Кредитного договору банк вправі вимагати дострокове повернення кредиту, сплати відсотків, комісій та інших належних платежів за цим договором, у разі несвоєчасної сплати процентів, або неповернення суми кредиту (частини кредиту). На виконання вимог п. 2.4 Кредитного договору, зважаючи на наявність простроченої заборгованості по тілу кредиту та процентах, банк 11.11.2024 року надіслав відповідачу цінним листом вимогу про дострокове виконання зобов`язання. Однак, таку вимогу банку відповідач проігнорував. Станом на 20 січня 2025 року заборгованість [PERSON] за Кредитним договором становить 37\~024,45 гривень, з яких 30\~900 гривень заборгованість за кредитом, 6\~124,45 гривень заборгованість за процентами. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з\~ [PERSON] на користь АТ АКБ «Львів» заборгованість за кредитним договором № 19495/111/2024 від 22 липня 2024 року в розмірі 37\~024,45 гривень та судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді від 13 лютого 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Представник позивача АТ АКБ «Львів» Вертас М.М. у судове засідання не з`явилась, в прохальній частині позовної заяви просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] \~ в\~судове засідання\~не з`явилася\~ з\~невідомих суду\~причин,\~хоча належним\~чином повідомлялася\~ \~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи. Встановлено, що копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з доданими документами, надіслано відповідачу засобами поштового зв`язку на адресу зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7\~ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України. Адресоване відповідачу поштове відправлення повернулось на адресу суду неврученим адресату з відміткою працівника пошти «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до\~ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. Зважаючи на те, що судом вжито всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Відтак, враховуючи положення\~ст. 128 ЦПК України, суд висновує, що відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Беручи до уваги ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень\~ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явилася в судове засідання, відзиву на позов не подала та враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом статті 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд установив,\~що 22 липня 2024 року між АТ АКБ «Львів» та [PERSON] укладено кредитний договір № 19495/111/2024, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати у власність позичальника грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених цим Договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування Кредитом. Кредит надається позичальнику на поточні потреби позичальника, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 1.2 Кредитного договору). Кредит надається у сумі 30\~900,00 гривень з умовою повернення в термін до 21 липня 2027 року в порядку та відповідно до умов цього договору (п. 1.3 Кредитного договору). Відповідно до п. 1.4 Кредитного договору видача банком кредиту здійснюється одноразово, безготівково та на поточний рахунок позичальника. За користування кредитом позичальник сплачує банку фіксовану процентну ставку у розмірі 70 % річних (п. 3.2 Кредитного договору). Загальна вартість кредиту становить 77\~120,76 гривень. Реальна річна процентна ставка становить 104,92 відсотків (п. 3.3 Кредитного договору). Згідно з п. 2.3.2 Кредитного договору банк вправі вимагати дострокове повернення кредиту, сплати відсотків, комісій та інших належних платежів за цим договором, у разі несвоєчасної сплати процентів, або неповернення суми кредиту (частини кредиту). Свої зобов`язання за Кредитним договором позивач виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти, факт перерахування кредитних коштів позичальнику підтверджується меморіальним ордером № 954481 від 22 липня 2024 року (а. с. 12). Розрахунком заборгованості підтверджується, що відповідач порушила графік погашення кредиту, заборгованість вчасно не погашала. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, заборгованість відповідача станом на 20.01.2025 року становить 37\~024,45 гривень, з яких 30\~900 гривень заборгованість за кредитом, 6\~124,45 гривень заборгованість за процентами (а. с. 4). Здійснений позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не заперечувався та не спростований. Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», відповідно до якого вимоги позову щодо розміру заборгованості є доведеними у разі, коли стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача. Отже, наданий позивачем розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру заборгованості [PERSON] за Кредитним договором, що становить 37\~024,45 гривень. На виконання вимог п. 2.4 Кредитного договору, зважаючи на наявність простроченої заборгованості по тілу кредиту та процентах, банк 11 листопада 2024 року надіслав відповідачу вимогу про дострокове виконання зобов`язання (а. с. 13). Доказів, які б свідчили про наявність підстав для звільнення [PERSON] від виконання зобов`язань за Кредитним договором суду не надано. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, судом встановлено, що відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, а тому позивач має право вимагати повернення такої заборгованості в повному обсязі, включаючи заборгованість по відсотках за користування кредитом. На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом сума заборгованості позичальником не сплачена, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а тому з [PERSON] на користь АТ АКБ «Львів» слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 19495/111/2024 від 22 липня 2024 року в розмірі 37\~024,45 гривень. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 3028,00 грн. стягується з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved