Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

У грудні 2021 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування вимог позивач вказував, що 26 квітня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір №?07-2604 про поставку та передачу у власність товару (техніка компанії Apple). Товар у відповідності 2.1 Договору складає: Apple Airpods-143 штук; Apple Iphone XS Space Gray 64 GB-80; Apple Iphone 8 Space Gray 64 GB-9 штук; Apple Iphone XS Silver 64 GB-20 штук; Apple Iphone XR Blue 128 GB-10 штук; Apple Iphone XR Yellow 128 GB-15 штук; Apple Iphone XR Coral 128 GB-15 штук. Загальна вартість зазначеного товару, у відповідності до п. 2.3 Договору складає 235 000 (двісті тридцять п?ять тисяч) доларів США, що еквівалентно 6 274 500 (шість мільйонів двісті сімдесят чотири тисячі п?ятсот) гривень 00 коп., за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного Банку України, встановленим на момент укладання Договору. Вказує, що у відповідності до п. 4.1 Договору поставка товару Стороною-1, тобто [PERSON] була здійснена одноразово. Дата виконання поставки, у відповідності до п. 4.2 Договору була виконана 26 квітня 2019 року. Згідно п. 5.2 Договору розрахунок за поставлений товар мав бути здійснений не пізніше 20 травня 2019 року. Позивач посилається, що своєю розпискою відповідач підтвердив зобов?язання щодо сплати ціни товару у строки, передбачені Договором. Однак, оплата за поставлений товар так і не була здійснена відповідачем. У той же час, відповідно до ст. 8.2 Договору за несвоєчасну оплату за даним Договором Сторона-2,сплачує Стороні-1 пеню в розмірі подвійної ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день прострочення платежу. Сплата пені не звільняє Сторону-2 від сплати основної суми заборгованості, що була зазначена вище. Вказує, що з боку [PERSON] було дотримано всіх умов Договору від 26.04.2019, у той же час, відповідач не здійснив оплату товару, чим спричинив значні майнові збитки кредитору, а також наніс останньому репутаційні збитки та спричинив втрату (упущення) вигоди, оскільки користувався майном (коштами) без дозволу [PERSON] .. 15 січня 2021 року, між громадянином Чехії - [PERSON] (надалі за текстом Позивач) та [PERSON] , був укладений Договір про відступлення права вимоги частини зобов?язання боржника [PERSON] та [PERSON] . Вказує, що у відповідності до Договору відступлення права вимоги, позивач отримав формалізоване право вимоги до відповідача - [PERSON] на суму 200 000 (двісті тисяч) доларів 00 центів США суми основного боргу [PERSON] за Договором №?07-260 від 26.04.2019, та з урахуванням сплачених заборгованих коштів станом на 15.01.2021 - суму штрафних санкцій (пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми боргу) в сумі 1 215 361 (один мільйон двісті п?ятнадцять тисяч триста шістдесят одна) гривня 10 копійок. Сума штрафних санкцій (пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми боргу) за період з 15.01.2021 по 30.11.2021 складає 711 928 (сімсот одинадцять тисяч дев?ятсот двадцять вісім) гривень 44 копійки. Таким чином, станом на 30.11.2021 сума боргу відповідача перед позивачем складає 5 434 000 грн. -основного боргу (з розрахунку 200 000 (двісті тисяч) доларів 00 центів США за курсом НБУ на 30 листопада 2021 року), а також 1 215 361 (один мільйон двісті п?ятнадцять тисяч триста шістдесят одна) гривня 10 копійок штрафних санкцій на 15.01.2021 та 711 928 (сімсот одинадцять тисяч дев?ятсот двадцять вісім) гривень 44 копійки штрафних санкцій за період з 15.01.2021 по 30.11.2021. Тобто, загальна сума вимог складає 7 361 289,00 грн. Враховуючи викладене позивач, як новий кредитор за договором відступлення права вимоги від 15.01.2021 просить суд стягнути з відповідача - [PERSON] заборгованість за Договором №07-2604 від 26 квітня 2019 року в сумі 7 361 289 (сім мільйонів триста шістдесят одна тисяча двісті вісімдесят дев?ять) гривень 54 копійки, з них: 5 434 000 (п?ять мільйонів чотириста тридцять чотири тисяч) 00 копійок основного боргу (з розрахунку 200 000 (двісті тисяч) доларів 00 центів США за курсом НБУ на 30 листопада 2021 року) та 1 927 289 (один мільйон дев?ятсот двадцять сім тисяч двісті вісімдесят дев?ять) гривень 54 копійок штрафних санкцій, а також понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 11 350 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) гривень 00 копійок . 17.12.2021 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.04.2022 у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження. 23.06.2022 на електронну адресу суду надійшла заява від адвоката Марченко Р.В. про вступ у справу як представника заявника [PERSON] . Разом з цим, представником відповідача подано заяву датовану 22.06.2022 про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення штрафних санкцій. 28.06.2022 до суду представником відповідача подано відзив на позовну заяву. 28.06.2022 до суду представником відповідача надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 15.01.2021. 30.06.2022 суду надійшла заява від представника відповідача адвоката Марченко Р.В. про виправлення недоліків зустрічного позову в новій редакції про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 15.01.2021. У зустрічному позові відповідач просить визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 15.01.2021, який укладено між громадянином Чехії - Александром та [PERSON] посилаючись на вимоги ст.ст. 203,215, 517 ЦК України. Відповідач вказує, що позивачем не доведено наявності права вимоги за спірним договором до відповідача та справжність його укладання, з огляду на відсутність відповідних документів, що пов`язують зміну кредитора у зобов`язанні. Вважає, що відповідно до ч. 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим вказує, що згідно Договору №07-2604 від 26.04.2019, зокрема, у п. 10.7 встановлено, що жодна сторона не в праві передавати свої права за даним Договором третій Стороні без попередньої письмової згоди на це іншої Сторони. Відповідач вказує, що у порушення умов п.10.7 Договору №07-2604 від 26.04.2019 відповідної згоди про відступлення права вимоги частини зобов`язання боржника [PERSON] , останній не надавав. За вказаних вище обставин просив зустрічний позов задовольнити. 05.07.2022 представником позивача подано до суду відповідь на відзив відповідача. 05.07.2022 представником позивача подано до суду відзив на зустрічний позов. 15.07.2022 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва прийнято до сумісного розгляду з первинним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, зустрічний позов [PERSON] про визнання недійсним договору відступлення права вимоги. 23.09.2022 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.11.2022. 10.07.2023 на адресу суду від представника [PERSON] , адвокатом Коваленко Володимиром Олександровичем були направлені пояснення в яких він первинний позов підтримав в повному обсязі та просив відмовити у задоволенні зустрічного позову у зв`язку із невідповідністю їх реальним обставинам справи. Представник позивача в судовому засіданні свій позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник відповідача підтримав зустрічний позов та просив його задовольнити,а у задоволенні первинного позову просив відмовити. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлений. Вислухавши думку сторін, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, які не з`явилися до суду, на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. 26 квітня 2019 року між громадянином [PERSON] та [PERSON] було укладено договір №?07-2604 про поставку та передачу у власність товару (техніка компанії Apple). Відповідно до п 1.1. договору Сторона -1 забов`язується поставити та передати у власність Стороні-2 товар, а останній забов`язується прийняти й оплатити товар у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених даним Договором. Пунктом 1.3 Договору вказано, що на підтвердження отримання товару Сторона-2 видає розписку. Товар у відповідності 2.1 Договору складає: Apple Airpods-143 штук; Apple Iphone XS Space Gray 64 GB-80; Apple Iphone 8 Space Gray 64 GB-9 штук; Apple Iphone XS Silver 64 GB-20 штук; Apple Iphone XR Blue 128 GB-10 штук; Apple Iphone XR Yellow 128 GB-15 штук; Apple Iphone XR Coral 128 GB-15 штук. Загальна вартість зазначеного товару, у відповідності до п. 2.3 Договору складає 235 000 (двісті тридцять п?ять тисяч) доларів США, що еквівалентно 6 274 500 (шість мільйонів двісті сімдесят чотири тисячі п?ятсот) гривень 00 коп., за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного Банку України, встановленим на момент укладання Договору. У відповідності до п. 4.1 Договору поставка товару Стороною-1 була здійснена одноразово. Дата виконання поставки, у відповідності до п. 4.2 Договору здійснена 26 квітня 2019 року про що свідчить розписка, відповідно до п. 1.3 Договору від 26.04.2019 від [PERSON] в якій останній зазначає, що отримав від [PERSON] товар на суму в розмірі 235 000 (двісті тридзять п`ять) тисяч долларів США, що єквівалентно 6 274 500 (шість мільонів двісті сімдесят чотири тисячи п`ятсот гривень) за офіційним курсом НБУ і забов`язується повернути суму за товар на умовах передбачених договором №07-2604 від 26.04.2019 . Згідно п. 5.2 Договору розрахунок за поставлений здійснюється не пізніше 20 травня 2019 року. Своєю розпискою відповідач підтвердив зобов?язання щодо сплати ціни товару у строки передбачені Договором. Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було здійснено повного розрахунку за умов вказаного вище договору, внаслідок чого у останнього утворилася заборгованість за вказаним вище договором. 15 січня 2021 року, між громадянином Чехії - [PERSON] (та [PERSON] (надалі за текстом Первинний кредитор), був укладений Договір про відступлення права вимоги частини зобов?язання боржника [PERSON] та [PERSON] . Виходячі з приамбули вказаного договора, між [PERSON] та [PERSON] 08.11.2018 була укладена усна угода про передачу [PERSON] грошової суми у розмірі 200 000 (двісті тисяч) долларів 00 центів США. Відповідно до п 1.1 цього договору з моменту набрання чинності даного Договору, Новий кредитор одержує право в розмірі 200 000 (двісті тисяч) долларів 00 центів США, сум забов`язання та будь-яких нарахованих платежів за договором №07-2604 від 26.04.2019, що виходять з нього, відповідно до частки в праві вимоги. Згідно п. 3.3 первинний кредитор у зобов`язанні повинен передати Новому кредитору документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, а саме копію договору №07-2604 від 26.04.2019 та копію розписки від 26.04.2020 [PERSON] . У п.5.6 зазначено, що цей договір набуває чинності з дати підписання і діє до повного виконання Сторонами взятих на себе згідно договору забов`язань. Позивач за первісним позовом стверджує, що на законних підставах набув право вимоги та просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за Договором №?07-2604 від 26 квітня 2019 року в сумі 7 361 289 (сім мільйонів триста шістдесят одна тисяча двісті вісімдесят дев?ять) гривень 54 копійки, з них: 5 434 000 (п?ять мільйонів чотириста тридцять чотири тисяч) 00 копійок основного боргу (з розрахунку 200 000 (двісті тисяч) доларів 00 центів США за курсом НБУ на 30 листопада 2021 року) та 1 927 289 (один мільйон дев?ятсот двадцять сім тисяч двісті вісімдесят дев?ять) гривень 54 копійок штрафних санкцій. Суд не знаходить підстав для задоволення первісного позову, виходячи з наступного. Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України). Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У ст. 526 Цивільного кодексу України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч.1 ст 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 Цивільного кодексу України). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 Цивільного кодексу України). Згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України). Згідно наявного у матеріалах справи Договору №07-2604 від 26.04.2019, зокрема, у п. 10.7 установлено, що жодна сторона не в праві передавати свої права за даним Договором третій Стороні без попередньої письмової згоди на це іншої Сторони. Вказаний договір погоджений і підписаний його сторонами та у передбаченому законом порядку не оскаржений. За правилами ст. ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Отже, особа, яка заявляє вимогу про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, повинна довести, що оспорюваний договір порушує її права та охоронювані законом інтереси, а суду необхідно перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і, в залежності від встановленого, вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для захисту прав такої особи. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу, зокрема, шляхом визнання правочину недійсним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.2, 3 ст.215 ЦК України). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст. 215 ЦК України). У наведеній статті визначаються загальні правові засади визнання правочину недійсним. Звичайно, що для цього має існувати відповідна правова підстава. Такою правовою підставою Цивільний кодекс України визнає факт недодержання однією стороною чи всіма сторонами вимог, встановлених частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 203 ЦК України загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У силу припису ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача. Як встановлено судом, договір відступлення права вимоги, який укладено між громадянином Чехії - Александром та [PERSON] , суперечить умовам пункту 10.7 Договору №07-2604 від 26.04.2019 року щодо заборони передавати свої зобов`язання за договором поставки третім особам без письмової згоди іншої сторони. У матеріалах справи наданих суду відсутня попередня письмова згода відповідача про відступлення права вимоги частини зобов`язання боржника [PERSON] . Крім того, належних доказів на підтвердження наявності письмової згоди про відступлення права вимоги частини зобов`язання боржника [PERSON] сторона позивача суду також не надала. Та обставина, що фізичною особою [PERSON] було направлено рекомендований лист з копією оспорюваного договору про відступлення права вимоги на адресу відповідача не є належним доказом того, що відповідач надав чи погодив таку згоду. Так, з матеріалів справи вбачається, що вказаний лист не було вручено відповідачу та повернутий, як не отриманий. Разом з цим, такий лист був направлений після укладання спірного договору та містив лише копію оспорюваного договору, що вбачається з копії опису поштового відправлення . Будь-яких доказів того, що [PERSON] вчинив дії, визначені п.10.7 Договору та відповідно, відповідач надав попередню письмову згоду щодо передачі права вимоги за договором поставки, суду не надано. Разом з цим, у судовому засіданні представник відповідача заперечував щодо наявності відповідної згоди з боку відповідача вважаючи, що така згода мала бути надана у відповідності до вимог п.10.7 Договору від 26.04.2019, що у розумінні вимог ст. ст.627, 638 ЦК України відповідає засадам свободи та погодження умов договору. Таким чином, позивачем за первісним позовом не доведено належними та допустимими доказами отримання попередньої письмової згоди боржника, тобто відповідача на укладення договору відступлення права вимоги по зобов"язанням договору поставки. Аналізуючи наявні матеріали справи, суд вважає, що договір відступлення права вимоги частини зобов`язання боржника [PERSON] та [PERSON] від 15.01.2021 укладено всупереч вимогам статей 512 ЦК України, оскільки він не узгоджується з умовами пункту 10.7 Договору від 26.04.2019 щодо заборони сторонам передавати свої права за даним Договором третім особам без попередньої письмової згоди на це іншої сторони. Таким чином, відсутність згоди боржника [PERSON] на заміну кредитора у зобов`язанні за Договором №07-2604 від 26.04.2019, обов`язковість якої передбачено даним договором, є підставою для визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 15.01.2021 на підставі ч.1 ст. 203 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що договір відступлення права вимоги частини зобов`язання від 15.01.2021, слід визнати недійсним. За встановлених вище обставин, зустрічний позов підлягає задоволенню. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про визнання недійсним довогору про відступлення частини зобов`язання боржника [PERSON] та [PERSON] укладений 15.01.2021 між [PERSON] та [PERSON] , суд вважає, що у задоволенні первісного позову [PERSON] слід відмовити, оскільки останній не має права вимоги до відповідача за невиконання останнім зобов`язань за договором від 26.04.2019. Таким чином, первісний позов є необґрунтованим,а тому задоволенню не підлягає. Оскільки суд прийшов до висновку про необґрунтованість заявлених вимог за первісним позовом, а тому суд вважає, що правових підстав для задоволення поданої заяви відповідача про застосування у даній справі спеціального строку позовної давності не має. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України , оскільки у задоволенні первісного позову відмовлено, а тому понесені витрати позивача покладаються на останнього. Разом з цим, з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 496,20 грн. з кожного.

Outcome: approved