Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог [PERSON] звернулася до суду із позовом, у якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідач ухиляється від сплати аліментів на дитину, має заборгованість у розмірі 208356,11 грн станом на 01.06.2024. Вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12.12.2011 у справі № 0603/1-499/11 відповідача засуджено за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини. Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області у справі № 274/5387/24 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді виконання суспільно корисних робіт на строк 200 годин. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, позивач вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Указані обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 01.10.2024 залишено позовну заяву без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків, які були ним усунені 09.10.2024. Ухвалою суду від 14.10.2024 відкрито загальне позовне провадження. 13.12.2024 на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Ухвалою суду від 17.12.2024 закрито проведення підготовчого провадження, справу призначено до судового розгляду . У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Від відповідача заяв по суті справи до суду не надійшло, останній не скористався своїм процесуальним правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, у судові засідання не з`являвся, про розгляд справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Фіксування судового процесу здійснювалося за допомогою звукозаписувального технічного пристрою на підставі ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. ч. 1 та 4 ст. 15 СК України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим кодексом або домовленістю (договором сторін). Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У ст. 166 СК України визначено правові наслідки позбавлення батьківських прав. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободта практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Так, принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до п. п. 15, 16. Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Стаття 27 Конвенції про права дитини, прийнята резолюцію 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989, яка ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, визначає, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] записані: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 18.02.2009, справа № 2-82/2009, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на " [PERSON] ", що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . [PERSON] змінила прізвище на " [PERSON] ", після укладення шлюбу 27.12.2017, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . [PERSON] , змінила прізвище на " [PERSON] ", після укладення шлюбу 16.03.2022, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до акту обстеження умов проживання від 16.07.2024, складеного Міською службою у справах дітей виконавчого комітету Бердичівської міської ради, за адресою: [ADDRESS] проживають: [PERSON] , [INFO] (мати); [PERSON] , [INFO] (батько); [PERSON] , [INFO] (донька); [PERSON] , [INFO] (донька); [PERSON] , [INFO] (син). Висновки комісії: матеріально-побутові умови родини відповідають нормам. Вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12.12.2011 справа № 0603/1-499/11 [PERSON] визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ст. 164 ч.1 КК України, та засуджено його на 1 рік обмеження волі. Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23.07.2024, справа № 274/5387/24 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді виконання суспільно корисних робіт на строк 200 (двісті) годин. Відповідно до довідки - розрахунку, виданої Бердичівським ВДВС у Бердичівському районі Житомирської області 04.07.2024 за № 78519, заборгованість [PERSON] по аліментам на утримання сина [PERSON] , [INFO] , станом на 01.06.2024 нарахована в розмірі 208356,24 грн. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 13.12.2024 за № 428, дитина проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Мати вдруге вийшла заміж за [PERSON] . Батько самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина, тому мати звернулася до суду про позбавлення його батьківських прав. Працівниками міської служби у справах дітей проведена бесіда з [PERSON] , з`ясована думка [PERSON] , обстежені умови проживання дитини. Під час бесіди [PERSON] повідомила, що вона з [PERSON] прожила два тижні після народження сина, тому що він покинув її з дитиною і повернувся жити до матері по [ADDRESS] . За весь час дитиною не цікавився, не спілкувався з ним, не утримував матеріально. Двічі перебував у місцях позбавлення волі (один раз за побиття, другий за несплату аліментів). [PERSON] повідомив, що батько не телефонував, не приходив, не допомагав матері матеріально його утримувати. Він батька не знає, лише в 2022 році мати показала де живе батько. [PERSON] був вражений неналежними умовами проживання батька (помешкання занедбане), також батько виглядав, як людина, яка зловживає алкоголем. [PERSON] бажає позбавити батька батьківських прав, тому що це людина, яку він не знає. Працівники міської служби у справах дітей для з`ясування його думки щодо позбавлення батьківських прав неодноразово телефонували батькові, однак відповідали чоловіки, які перебували в стані алкогольного сп`яніння (нечітка мова) також було чутно гучну компанію та обіцяли передати [PERSON] запрошення прийти до міської служби у справах дітей, але він не прийшов. Обстежити умови проживання за адресою: [ADDRESS] , не вдалося. Під час візиту двері відкрив чоловік, на вигляд асоціальної поведінки, працівниками залишено запрошення [PERSON] з`явитися на засідання комісії з питань захисту прав дитини. Питання розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 21.11.2024 в присутності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не з`явився на засідання комісії. Члени комісії з питань захисту прав дитини ознайомилися з наданими документами та прийняли рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні 23.04.2025 з`ясовано думку дитини [PERSON] , який пояснив, що бачиться з батьком один раз на рік, батько не допомагає грошима, з батьком нікуди не ходить, коли приходить до нього - вони сидять вдома. Проти позбавлення батька батьківських прав не проти. Вислухавши пояснення позивача, її представника, з`ясувавши думку дитини, дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків, свідомого нехтування ним своїми обов`язками і допускається тоді, коли неможливо змінити ставлення батьків до виховання дитини. Так, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У рішенні Європейського суду від 18.12.2008 по справі «Савіни проти України» зазначається «що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 30.03.2007 №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновленнябатьківських прав"судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Разом з цим, матеріалами справи та дослідженими доказами не підтверджується, що відповідач свідомо та остаточно знехтував своїми обов`язками відносно дитини, втратив цікавість до неї, а інтереси дитини вимагають застосування такого крайнього заходу як позбавлення батька батьківських прав. Позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склалися, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові про позбавлення батьківських прав [PERSON] відмовити повністю, однак, ураховуючи поведінку відповідача по виконанню своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої дитини, його слід попередити, що у разі продовження такої поведінки він може бути позбавлений батьківських прав. V. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки в позові відмовлено.

Outcome: dismissed