Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

26.02.2025 року керівник Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області звернувся до суду із зазначеною позовною заявою. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12.12.2024 у справі № 173/3321/24 за результатами судового розгляду кримінального провадження № 12024041430000510 засуджено [PERSON] , [INFO] , за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Згідно зі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки та покладено на останню обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12.12.2024 щодо [PERSON] набрав законної сили 13.01.2025. Судовим розглядом зазначеної справи встановлено, зокрема, наступне. [PERSON] , 20 вересня 2024 року, близько 14 год. 00 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] , вживала алкогольні напої разом зі своїм співмешканцем [PERSON] , [INFO] . Після чого, між [PERSON] та [PERSON] , на ґрунті особистих непорозумінь виникла словесна сварка, під час якої [PERSON] перейшов до приміщення літньої кухні та продовжив висловлюватись на адресу [PERSON] нецензурною лайкою. В свою чергу [PERSON] , усвідомлюючи образу від слів свого співмешканця [PERSON] , прийшла у стан сильної агресії, після чого у неї виник умисел на заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень за допомогою кухонного ножа, який знаходився на столі літньої кухні. Далі [PERSON] , реалізовуючи свій протиправний умисел, направлений на умисне заподіяння [PERSON] тяжкого тілесного ушкодження, взяла зі столу у праву руку кухонний ніж, та бажаючи нанести удари ножем, раптово для [PERSON] , скориставшись тимчасовою відсутністю уваги останнього, бо знаходилась за спиною у [PERSON] , умисно нанесла не менше трьох ударів лезом ножа в ділянку спини [PERSON] , від чого останній відчув сильний фізичний біль та впав на підлогу. Далі [PERSON] припинила заподіювати тілесні ушкодження потерпілому, та одразу по мобільному телефону викликала швидку медичну допомогу та почала надавати домедичну допомогу потерпілому [PERSON] . У результаті умисних насильницьких дій [PERSON] , потерпілому [PERSON] , згідно з висновком судово-медичної експертизи №1436-Е від 26.09.2024 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді рани на спині в 4 міжребер`ї по біля хребтовій лінії, лінійної форми з гострими кутами та рівними краями, що проникає у плевральну порожнину четвертого міжребер`я, також дві рани в області спини справа, в п`ятому міжребер`ї по лопатковій лінії паралельно один до одного, лінійної форми з гострими кутами та рівними краями, що проникають у плевральну порожнину. Враховуючи характер ран на спині справа та зліва, перевагу глибини раневого каналу над довжиною ран, що ушкодження є проникаючі колото-різані поранення грудної клітки, виникли внаслідок не менш 3-х травматичних дії плоского, колючо-ріжучого предмета (предметів); проникаючі колото-різані поранення, які супроводжувались явищами гемопневмотораксу, у сукупності так і кожне окремо - відносяться до тяжких тілесних пошкоджень, по ознаці небезпеки для життя, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом закінчуються чи можуть закінчитися смертю ( п.п. 2.1.2. та 2.1.3. «;Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу № 6, МОЗ України від 17.01.1995 року). З приводу даної події, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» в період з 20.09.2024 по 30.09.2024. Витрати на лікування [PERSON] склали 18 156,46 грн., чим завдано матеріальних збитків державі. З наданого КНП КМР «МЛШМД» розрахунку витрат на стаціонарне лікування [PERSON] за період з 20.09.2024 по 30.09.2024 вбачається, що витрати на його лікування понесено за рахунок коштів Національної служби здоров`я України в розмірі 16 784,60 грн. та місцевого бюджету - 1 371,86 грн. У листі НСЗУ № 5846/2-16-25 від 07.02.2025 вказано, що послуги КНП КМР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги», пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачуються НСЗУ, як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України. Отже, витрати на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] за період з 20.09.2024 по 30.09.2024 складають 18 156,46 грн., а саме за рахунок коштів Національної служби здоров`я України (Державний бюджет України) в розмірі 16 784,60 грн. та місцевого бюджету Кам`янської міської територіальної громади - 1 371,86 грн. Приймаючи до уваги, що витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого [PERSON] здійснені внаслідок злочинних дій [PERSON] , між діями останньої та цими витратами є прямий причинно-наслідковий зв`язок, що встановлено вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, а тому обов`язок по відшкодуванню витрат необхідно покласти на відповідача. В судове засідання представник Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення на адресу суду не надав. Представник Національної служби здоров`я України в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, у якій зазначив про те, що позов підтримує та просить суд здійснити розгляд справи за його відсутності. Представник позивача Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, у якій зазначив про те, що позов підтримує та просить суд здійснити розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи - КНП КМР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що пред`явлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: У судовому засіданні встановлено, що вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12.12.2024, який набрав законної сили 13.01.2025 року у справі № 173/3321/24 [PERSON] , [INFO] , визнано винною за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Згідно зі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки та покладено на останню обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України У результаті умисних насильницьких дій [PERSON] , потерпілому [PERSON] , згідно з висновком судово-медичної експертизи №1436-Е від 26.09.2024 року заподіяно тілесні ушкодження у вигляді рани на спині в 4 міжребер`ї по біля хребтовій лінії, лінійної форми з гострими кутами та рівними краями, що проникає у плевральну порожнину четвертого міжребер`я, також дві рани в області спини справа, в п`ятому міжребер`ї по лопатковій лінії паралельно один до одного, лінійної форми з гострими кутами та рівними краями, що проникають у плевральну порожнину. Враховуючи характер ран на спині справа та зліва, перевагу глибини раневого каналу над довжиною ран, що ушкодження є проникаючі колото-різані поранення грудної клітки, виникли внаслідок не менш 3-х травматичних дії плоского, колючо-ріжучого предмета (предметів); проникаючі колото-різані поранення, які супроводжувались явищами гемопневмотораксу, у сукупності так і кожне окремо - відносяться до тяжких тілесних пошкоджень, по ознаці небезпеки для життя, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом закінчуються чи можуть закінчитися смертю ( п.п. 2.1.2. та 2.1.3. «;Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу № 6, МОЗ України від 17.01.1995 року). З приводу даної події, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» в період з 20.09.2024 по 30.09.2024. Витрати на лікування [PERSON] склали 18 156,46 грн., чим завдано матеріальних збитків державі. Згідно з довідкою калькуляції, наданої КНП КМР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги», витрати на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] внаслідок вчиненого кримінального правопорушення [PERSON] у сумі 18\~156 грн. 46 коп., а саме за рахунок коштів Національної служби здоров`я України (Державний бюджет України) в розмірі 16 784,60 грн. та місцевого бюджету Кам`янської міської територіальної громади - 1 371,86 грн Посилаючись на те, що відповідальність за відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, чинним законодавством покладено на особу, яка вчинила злочин, позивач, на підставі ст. 1206 ЦК України, просить суд стягнути завдану відповідачем шкоду на користь держави. Статтею 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з роз`яснень, наданих у п.11 Постанови Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009р., оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга\~статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно з роз`яснень, наданих у п.2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.95р. «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», суддя чи суд при відданні обвинуваченого до суду зобов`язані перевірити, чи заявлено позов про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, чи є в матеріалах справи документи лікувального закладу про причину і термін перебування потерпілого на стаціонарному лікуванні. Відповідно до п. 3 вищевказаної Постанови, термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути надано довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Згідно з роз`яснень, наданих у п.6 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України звернув увагу судів на те, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні. Як випливає зі змісту вищевказаного вироку суду, позов про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, по кримінальному провадженню за обвинуваченням [PERSON] заявлено не було. Як вбачається зі змісту відповіді на запит наданої лікувальним закладом, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у період з 20.09.2024 р. по 30.09.2024 р. При цьому, як зазначив вищевказаний лікувальний заклад, КНП КМР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» із позовом про стягнення з відповідача витрат на стаціонарне лікування потерпілого до суду не звертався. Отже, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку про те, що лікування потерпілого [PERSON] у період з 20.09.2024 р. по 30.09.2024 р. відбулося внаслідок злочинних дій відповідача, через що саме відповідач є особою, яка має відшкодувати понесені медичним закладом витрати на лікування потерпілого. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд, приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, вважає необхідним, на підставі ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved