Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, в якому просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно: неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Позов мотивований тим, що відповідач [PERSON] є батьком дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Козятинського міськрайонного суду від 19.06.2016, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дітей по 1000,00 грн на кожну. Однак відповідач зовсім не допомагає утримувати дітей і не приймає участі в їх вихованні, не сплачує аліменти і свідомо допускає їх заборгованість, станом на 01.02.2024 заборгованість складає 160000,64 грн. Відповідач зовсім не цікавиться дітьми і не займається їх вихованням. Жодного разу навчальні заклади, де вони навчаються, не відвідав і припинив спілкуватися з ними. Окрім цього, відповідач позбавлений батьківських прав щодо своєї доньки від першого шлюбу, за рішенням від 10.11.2017. Такі дії відповідача свідчать про його небажання виконувати відносно дітей батьківські обов`язки передбачені законом. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою від 26.02.2024 відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового розгляду. 29.05.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, відзив не подавав. Зазначив, що з доньками спілкувався до моменту звернення позивача із вказаним позовом до суду. На дні народження купував подарунки, цікавився їхнім життям, зустрічав з школи, періодично забирав зі школи та підвозив до дому. Коли з`явився до школи ,по відношенню до нього була викликана поліція, що свідчить про перешкоджання у спілкуванні з дитино. Має бажання спілкуватися з дітьми, та налагоджувати зв`язок з ними. Представник третьої особи в судовому засіданні у вирішені питання посилався на розсуд суду, водночас підтримав позицію, викладену у висновку органу опіки та піклування Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, прийшов до наступного висновку. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області у справі №133/851/16-ц від 26.04.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, неповнолітніх дітей залишено проживати разом з матір`ю. 06.12.2023 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на " [PERSON] ". Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області у справі №133/785/16-ц від 19.05.2016 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено аліменти на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі, по 1000 (однієї тисячі) гривень на кожну дитину з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до повноліття дітей, починаючи з 12.04.2016. На підставі вказаного рішення, 11.01.2022 відкрито виконавче провадження [NUMBER]. Згідно розрахунку заборгованості зі плати аліментів станом на 01.02.2024 заборгованість складає 160000,64 грн. Згідно довідок Сокілецького старостинського округу №21 від 24.01.2024 та Управління "Центр надання адміністративних послуг у м. Козятині" №137-24 від 24.01.2024, [PERSON] проживає без реєстрації у с. Сигнал, та разом з нею проживають: дочка [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки №01-31/23 від 23.01.2024, батько [PERSON] , [INFO] , учениці 5-Б класу, протягом 2023-2024 навчального року не цікавиться шкільним життям доньки, її успішністю, не спілкується з вчителями і не бере участі в батьківських зборах. [PERSON] відвідує приватні уроки з англійської мови двічі на тиждень, витрати за які покриває її мати. Батько не телефонує та не цікавиться успіхами своєї доньки, що підтверджується довідкою від 25.01.2024 наданою [PERSON] [PERSON] відвідує приватні уроки з малювання, всі витрати на матеріали та за уроки покриває її мати, з батьком дитини викладач не знайома. Повідомила, що зі слів учениці їй відомо, що з раннього дитинства вона мріяла займатися у художній школі, але її батько не дозволяв мотивуючи тим, що таке вміння ніколи їй не знадобиться у житті. Вказане підтверджується довідкою [PERSON] . Відносно [PERSON] здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024025230000007 від 03.01.2024, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України. Постановою старшого дізнавача відділення поліції №2 Хмільницького районного відділу поліції ГУ НП у Вінницькій області від 12.02.2024, кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.164 КК України. Постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області у справі №133/987/24 від 07.05.2024 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.183-1 КУпАП щодо [PERSON] , - закрито. Згідно розрахунку заборгованості у виконавчому провадженні ВП [NUMBER] станом на 01.06.2024 заборгованість складала 32228,00 грн. Відповідно до копії довідки від 06.05.2024 Козятинського відділу ДВС, заборгованість станом на 01.05.2024 зі сплати аліментів у АСВП [NUMBER]- відсутня. А довідка №5090/221982 від 18.02.2025 містить інформацію про наявність заборгованості станом на 01.02.2025 у розмірі 16046,00 грн. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що особисто знайома з позивачкою вже близько 6 років, на даний час разом працюють у магазині. Щодо суті спору вказала, що жодного разу не бачила щоб батько дітей приводив їх чи забирав, діти розповідали їй, що вони з батьком не спілкуються. З відповідачем ніколи не спілкувалась, не знайома, однак знає його в обличчя. У судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що знайомий з позивачкою та її теперішнім чоловіком, з відповідачем не знайомий. Є сусідом за теперішньою адресою позивача, жодного разу не бачив відповідача за місцем їх проживання. В ході розмов, йому стало відомо що діти не налаштовані спілкуватися з батьком, забезпеченням та вихованням дітей займається позивачки з теперішнім чоловіком. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що є дочкою сторін по справі. З батьком не спілкується, наразі навчається та живе у Польщі, а коли приїздить до України живе та спілкується з мамою. Вказала, що раніше пробувала спілкуватися з батьком, однак не отримавши зворотнього зв`язку, через це припинила спілкування. Також повідомила, що батько часто піднімав руку на маму, а також вона з сестрою потрапляли у таку ситуацію коли захищали маму. Просила позбавити батька батьківських прав. Свідок [PERSON] також повдомила, що є дочкою сторін по справі. Вказала, що батько про неї не піклується та не цікавиться її життям; просила позбавити відповідача батьківських прав щодо неї. Заслухавши думку учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина 1 статті 12 ЗУ «Про охорону дитинства»). Частиною 7 статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами 1-4 статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина 1 статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини 1статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини 1 статті 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. У справі «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18.12.2008, п.п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100). Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав») (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23.11.2020, справа № 227/2272/18). Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 (справа №753/2025/19) дійшов наступного висновку: «Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.01.2018 у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує невиконувати свої батьківські обов`язки, і такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує невиконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Враховуючи вищенаведене, суд бере до уваги те, що істотною підставою для звернення до суду з даним позовом слугувала несплата аліментів та відсутність інтересу відповідача до життя власних дітей. Однак, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не втратив бажання налагодити спілкування з дітьми, продовжує вважати себе їх батьком та заперечує проти позбавлення його батьківських прав, оскільки бажає приймати участь у фізичному, духовному та моральному розвитку дітей, посилаючись при цьому на ті обставини, що наразі діти не мають бажання підтримувати спілкування. В той же час, позивачем не надано будь-яких доказів на спростування аргументів відповідача та не доведено, що його поведінка безсумнівно свідчить про не бажання виконувати свої батьківські обов`язки. Також позивачем не доведено, що поведінка відповідача є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Рішенням Виконавчого комітету Козятинської міської ради Вінницької області №142 від 03.04.2025 затверджено висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку органу опіки та піклування, подружжя розлучилось, діти після розлучення залишились проживати з матір`ю, зі слів дітей, після розлучення батьків, вони не мали бажання спілкуватися зі своїм батьком. Проте, зі слів батька, він весь час, після розлучення, мав неперевершене бажання бачитись зі своїми дочками, приймати участь у їх вихованні та становленні як особистості. Враховуючи той факт, що позбавлення батьківських прав є крайнім методом впливу на батька та відповідно до вимог п.2 Декларації прав дитини від 20.11.1959, дітям повинні бути надані можливості і сприятливі умови, які б дозволили їм розвиватися розумово, морально, духовно, і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності при найвищому забезпеченні їх інтересів, - це все можуть забезпечити батько і мати, їх любов до дітей, їхнє позитивне ставлення, бажання постійно бути поруш, спільно радіти досягненням дітей, а у разі невдач, розділити гіркі емоції та підтримати дитину. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи бажання батька дітей реалізувати свій батьківський потенціал, діючи виключно в інтересах неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] , комісія з питань захисту прав дитини, при виконавчому комітеті Козятинської міської ради, дійшов висновку щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно своїх двох дочок. Докази, які були надані позивачем, суд не вважає достатніми та переконливими для застосування до відповідача такої крайньої міри впливу як позбавлення батьківських прав відносно її дітей . Суд звертає увагу на висновок у справі "Mandet c. France", в якій 11 років бездіяльності батька не розглядалась Європейським судом як обставина, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Навпаки, суд зазначив, що існує потенційна вигода майбутніх дитячо-батьківських відносин, оскільки поновлення цього зв`язку надає дитині можливість отримати більше, ніж втратити. Позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя. У цій ситуації таке втручання не є виправданим і пропорційним, оскільки матеріали справи не свідчать про умисне невиконання відповідачем своїх обов`язків. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна; відповідач категорично заперечує позов, стверджує, що прагне налагодити спілкування з дітьми; така його позиція доповнюється зацікавленістю ходом розгляду справи та дотриманням процесуальних вимог у справі. Такі обставини в сукупності свідчать про недоведеність вимог позову, а тому вважає за необхідне позов залишити без задоволення. На підставі викладеного, ст. 164 -167 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: dismissed