Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

У грудні 2024 року позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначивши, що 17.05.2019 між відповідачем та Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» було укладено кредитний договір №26207000425168, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановлення кредитної лінії на суму 10\~000,00 грн., строком на 12 місяців, за процентною ставкою на строкову заборгованість за кредитом у розмірі 48% річних та на прострочену заборгованість у розмірі 56% річних. 29.09.2019 між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір №22039000179653, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 74 400,00 грн., строком на 60 місяців, за процентною ставкою на строкову заборгованість за кредитом у розмірі 0,001% річних та на прострочену заборгованість у розмірі 56% річних. Щомісячна комісія за обслуговування кредиту становить 5% від суми кредиту. Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» виконав умови кредитних договорів, в свою чергу позичальник порушив умови кредитних договорів щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого в нього виникла заборгованість за кредитним договором №26207000425168 в розмірі 11\~307,33 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6\~450,28 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 4\~857,05 грн., а також за кредитним договором №22039000179653 в розмірі 144 145,54 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 72\~918,24 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 4\~857,05 грн. та заборгованості за комісією у розмірі 71\~114,40 грн. 15.12.2021 між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» укладено Договір факторингу №15/12/2021, відповідно до умов якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитними договорами №26207000425168 від 17.05.2019 та №22039000179653 від 29.09.2019, які було укладено між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] . Позивач зазначає, що станом на дату подання позовної заяви заборгованість за кредитним договором №26207000425168, враховуючи санкції ст. 625 ЦК України, становить 11\~572,67 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6\~450,28 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 4\~857,05 грн., збитків від інфляції у розмірі 228,23 грн., а також 3% річних у розмірі 37,11 грн. Заборгованість [PERSON] за кредитним договором №22039000179653, враховуючи санкції ст. 625 ЦК України, становить 147\~145,10 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 72\~918,24 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 112,90 грн., заборгованості за комісією в розмірі 71\~114,40 грн., збитків від інфляції у розмірі 2\~580,07 грн., а також 3% річних у розмірі 419,53 грн. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №26207000425168 від 17.05.2019 в загальному розмірі 11\~572,67 грн., заборгованість за кредитним договором №22039000179653 від 29.09.2019 в загальному розмірі 147\~145,10 грн., а також судові витрати у виді сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11.12.2024 відкрито провадження по справі, визначено її розгляд проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Розгляд (формування та зберігання) судової справи проводиться в змішаній (паперовій та електронній) формі. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач [PERSON] повідомлявся судом про наявність цивільної справи на розгляді у суді, стороною якої він є, шляхом направлення поштової кореспонденції суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19\~сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у\~постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17\~, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що 17.05.2019 між [PERSON] та Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» було укладено кредитний договір №26207000425168, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановлення кредитної лінії на суму 10\~000,00 грн., строком на 12 місяців, за процентною ставкою на строкову заборгованість за кредитом у розмірі 48% річних та на прострочену заборгованість у розмірі 56% річних. 29.09.2019 між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір №22039000179653, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 74 400,00 грн., строком на 60 місяців, за процентною ставкою на строкову заборгованість за кредитом у розмірі 0,001% річних та на прострочену заборгованість у розмірі 56% річних. Щомісячна комісія за обслуговування кредиту була погоджена у розмірі 5% від суми кредиту. Також у розділі 4 Кредитного договору викладено «Графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за цим договором», який був узгоджений умовами вищезазначеного кредитного договору. Відповідно до виписки по особовим рахункам [PERSON] за період з 17.05.2019 по 14.12.2021, а також з 29.09.2019 по 14.12.2021 вбачається, що АТ «Банк Кредит Дніпро» виконав умови кредитних договорів №26207000425168 від 17.05.2019 та №22039000179653 від 29.09.2019. 15.12.2021 між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» укладено Договір факторингу №15/12/2021, відповідно до умов якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитними договорами №26207000425168 від 17.05.2019 та №22039000179653 від 29.09.2019, які було укладено між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] , що підтверджується витягами з реєстру боржників до Договору факторингу №15/12/21 від 15.12.2021. З розрахунку заборгованості за кредитним договором №26207000425168 від 17.05.2019 вбачається, що заборгованість відповідача перед АТ «Банк Кредит Дніпро» станом на 14.12.2021 становила 11\~307,33 грн., з яких: залишок простроченого кредиту - 6\~450,28 грн.; залишок прострочених відсотків 4\~857,05 грн. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №22039000179653 від 29.09.2019 заборгованість відповідача перед АТ «Банк Кредит Дніпро» станом на 14.12.2021 становила 144\~145,54 грн., з яких: залишок простроченого кредиту 72\~918,24 грн.; залишок прострочених відсотків 112,90 грн., залишок прострочених комісій 71\~114,40 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом положень ст.ст. 512-514, 516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Як зазначено позивачем в позовній заяві, у порушення умов кредитних договорів відповідач зобов`язання за договорами №26207000425168 від 17.05.2019 та №22039000179653 від 29.09.2019 належним чином не виконав, у зв`язку з чим заборгованість за кредитним договором №26207000425168 від 17.05.2019, враховуючи санкції ст. 625 ЦК України, становить 11 572,67 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6 450,28 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 4 857,05 грн., збитків від інфляції у розмірі 228,23 грн., а також 3% річних у розмірі 37,11 грн. Заборгованість за кредитним договором №22039000179653 від 29.09.2019, враховуючи санкції ст. 625 ЦК України, становить 147 145,10 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 72 918,24 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 112,90 грн., заборгованості за комісією в розмірі 71 114,40 грн., збитків від інфляції у розмірі 2 580,07 грн., а також 3% річних у розмірі 419,53 грн. Відповідно до ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частинами 1, 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, між відповідачем [PERSON] та Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро», правонаступником якого є ТОВ «Цикл Фінанс», виникли кредитні правовідносини, в яких відповідач порушив умови кредитного договору №26207000425168 від 17.05.2019, а саме строки повернення суми кредиту та відсотків за користування кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість за даним кредитним договором в загальному розмірі 11\~307,33 грн., з яких: 6\~450,28 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 4\~857,05 грн. заборгованість за відсотками. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Стосовно вимог позивача в частині стягнення з відповідача інфляційних збитків та 3% річних, суд приходить до наступного. На суму боргу, з 15.12.2021 по 23.02.2022 позивачем було нараховано за прострочення виконання грошового зобов`язання інфляційні збитки в розмірі 228,23 грн. та 3% річних в розмірі 37,11 грн. Виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням 3% річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 ЦК України. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. З огляду на це слід зазначити наступне. Так, згідно із постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11.03.2020 на усій території України встановлено з 12.03.2020 карантин. Постановою № 383 від 25.04.2023 карантин продовжено до 30.06.2023. Законом України «Про внесення змін до Господарського кодексу країни та Цивільного кодексу України» №691-IX від 16.06.2020 щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» скасовано цивільну відповідальність (щодо сплати неустойки, штрафу, пені) за прострочення грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем) на період дії карантину або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину, тобто передбачено правило зворотної дії в часі положень цього Закону до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, щодо не нарахування штрафних санкцій під час дії карантину. Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» №530-ІХ від 17.03.2020, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Відповідно до постанови Київського апеляційного суду у справі № 752/24896/20 від 21.07.2021 Київський апеляційний суд зазначив, що нарахування та стягнення 3% річних та інфляційних втрат на суму боргу, який виник у період карантину, порушує норми матеріального права, оскільки під час карантину штрафні санкції не нараховуються в силу імперативної вказівки Закону № 530-IX. Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №756/7895/21, де зазначено про те, що, незважаючи на приписи чинного законодавства, які обмежують період нарахування штрафних санкцій, в тому числі і пені, що підлягає стягненню із позичальника у зв`язку із порушенням ним боргового зобов`язання (за умови встановлення судом існування такого зобов`язання) в період карантину, в задоволенні позовних вимог про стягнення збитків від інфляції та 3 % річних слід відмовити, оскільки період нарахування штрафних санкцій за прострочення грошового зобов`язання з 15.12.2021 збігається із періодом карантину, запровадженого на території України. Отже, в період з 15.12.2021 по 23.02.2022 відповідача звільнено від обов`язку сплати індексу інфляції та 3% річних за прострочення грошового зобов`язання за договором №26207000425168 від 17.05.2019. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №22039000179653 від 29.09.2019, судом встановлено [PERSON] порушив його умови, а саме строки повернення суми кредиту та відсотків за користування кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість за тілом кредиту в розмірі 72\~918,24 грн. та заборгованість за відсотками в розмірі 112,90 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується позовних вимог про стягнення комісії за користування кредитом слід зазначити, що п. 1.2 кредитного договору №22039000179653 від 29.09.2019 передбачена щомісячна комісія за обслуговування кредиту у розмірі 5% від суми кредиту. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Таким чином, враховуючи викладене, відсутні підстави стягнення з відповідача на користь позивача комісії за користування кредитом у розмірі 71\~114,40 грн. Також, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача індексу інфляції та 3% річних за прострочення грошового зобов`язання за кредитним договором №22039000179653 від 29.09.2019 за період з 15.12.2021 по 23.02.2022, оскільки період нарахування штрафних санкцій за прострочення грошового зобов`язання збігається із періодом карантину, запровадженого на території України. У зв`язку з вищевикладеним, позов підлягає частковому задоволенню. Що стосується судових витрат по справі, суд приходить до наступного. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини 1-2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав суду ордер на надання правничої (правової) допомоги №1497193, договір про надання правничої допомоги №16/05 від 16.05.2023; додаток №1 до Договору про надання правничої допомоги від 16.05.2023; акт приймання-передачі наданих послуг №545 від 21.10.2024, рахунок-фактуру №545, платіжну інструкцію №7024 від 23.10.2024. У постанові Верховного Суду від 20.10.2021 у справі № 757/29103/20-ц зазначено, що витрати за адвокатські послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи. Велика палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №206/4841/20 звернула увагу на те, що при вирішенні питань про відшкодування витрат на професійну правову допомогу та покладення на сторони судових витрат має враховуватися принцип пропорційності задоволених позовних вимог. У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи принцип пропорційності задоволених вимог при покладенні на сторін судових витрат та зважаючи на те, що позов задоволено частково (з заявлених до стягнення 158\~717,81 грн. стягнуто 84\~338,47 грн.), суд вважає, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають також частковому задоволенню у розмірі 4\~022,70 грн. Відповідно ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача слід стягнути в рахунок судових витрат судовий збір у розмірі 1\~287,20 грн. (2\~422,40 грн. х 84\~338,47 грн. : 158\~717,81 грн.).

Outcome: partial