Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованими за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обгрунтовані наступним. Вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровані її дочка [PERSON] , її син [PERSON] , та онук [PERSON] . Так, останні за вказаною адресою не проживають, а саме: [PERSON] 9 років, [PERSON] 6 років, а [PERSON] 18 років. Вказує, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] будинком не цікавляться, комунальні послуги не сплачують, участі в утриманні будинку не приймають. В будинку відсутні їх речі, перешкод у користуванні будинком вона їм не чинила. Зазначене перешкоджає їй повною мірою користуватися своїм майном, а саме отримати субсидію по оплаті комунальних послуг. З огляду на викладене, нею подано даний позов до суду. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, а справу слухати за її відсутності. Не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Крім того зазначила, що відповідачі у справі наразі проживають на території Російської Федерації. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, відзив не подали. Згідно з ч.4\~ст.223 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 16.09.2024 №394986512 та від 16.09.2024 №394985717 [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 16.09.2024 №715, у житловому будинку, розташованому за адрсесою: [ADDRESS] зареєстровані: власник [PERSON] , її донька [PERSON] , яка не проживає за вказаною адресою з 2015 року, її син [PERSON] , який не проживає за вказаною адресою з 2006 року, та онук [PERSON] , який не проживає за вказаною адресою з 2018 року. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, згідно зі ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст.321 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення. Члени сім`ї власника житлового приміщення не мають права власності на житло, в якому вони проживають, що свідчить про суттєву відмінність їхнього правового статусу від правового статусу власника такого приміщення, унеможливлюючи, зокрема право розпорядження цим майном. Разом із тим, цим особам належить право використовувати приміщення для проживання, яке є сервітутним правом, тобто правом користування чужим майном (стаття 405 ЦК України). Проте член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на викладене та враховуючи, що позивач є власником житлового будинку, а відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є членами її сім`ї, понад рік, без поважних причин відсутні за місцем своєї реєстрації, домовленостей між власником та ними щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час їх відсутності досягнуто не було, а тому пред`явлений позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного ст.ст.150 ЖК України, ст.ст.317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved