Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

06.11.24р. позивачка звернулася з позовом, в якому просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо їх спільного сина - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування зазначає, що в період з 05.09.15р. по 13.09.19р. вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому народився син - [PERSON] , [INFO] . Починаючи з січня 2019 року, позивачка одноосібно виховує сина, оскільки відповідач самоусунувся від виховання сина, участі в його житті та розвитку не приймає, станом здоров`я не цікавиться. 09.09.20р. дитині [PERSON] встановлено діагноз - розлад аутистичного спектру. Батько жодного разу не супроводжував дитину на прийом до лікарів, що підтверджується відповідними листами-відповідями від медичних установ та не звертався до позивачки щодо отримання будь - якої інформації про дитину. За час відвідувань дитячого садочка - Деражнянського закладу дошкільної освіти №1 «Дзвіночок» та Деражнянського ліцею №3 ДМР Хмельницької області, батько жодного разу не приводив і не забирав дитину не спілкувався з вихователями та вчителями, навчанням, розвитком та вихованням дитини не цікавився. Позивач вказує, що рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області по справі №673/144/23 було відмовлено в позбавленні відповідача батьківських прав в зв`язку з його запереченнями, водночас, суд попередив відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Однак, з моменту ухвалення рішення судом, ставлення [PERSON] до виховання сина не змінилося, він жодного разу не бачився із сином, продовжує ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків, тому вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина [PERSON] буде повністю відповідати якнайкращим інтересам дитини. Ухвалою від 19.11.24р. позов був прийнятий та призначений до розгляду в порядку загального позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася, її представник подав клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 05.12.24р. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що на даний час із сином не спілкується, враховуючи, що у хлопчика на сьогодні склалися сталі сімейні відносини з вітчимом як батька і сина, позовні вимоги про позбавлення його батьківських прав щодо [PERSON] визнає, проти розгляду даної справи без його участі не заперечує. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - орган опіки та піклування Деражнянської міської ради на виконання ухвали суду від 17.01.25р. подав до суду висновок, в якому вказує про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] . Суд, заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 17.10.16р., в графі «батько» зазначено - [PERSON] , «мати» - [PERSON] . Рішенням Деражнянського районного суду по справі №673/144/23 від 09.08.19р. розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , судовим наказом від 06.05.19р. присуджено до стягнення з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі частини від усіх його доходів. Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 12.02.21р. зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 02.08.23р. по справі №673/144/23 відмовлено у позові щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Водночас, констатовано, що перешкод бачитися із сином йому не чинилося, відповідач не вживав дієвих заходів, спрямованих на налагодження стосунків із дитиною, тому з його боку мала місце певна винна поведінка, в зв`язку з чим суд попередив відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і здійснення його батьківських обов`язків. Як вбачається із витягу №653 Деражнянської МТГ, дитина - [PERSON] проживає разом із матір`ю - [PERSON] та вітчимом - [PERSON] . Згідно акта обстеження житлово-побутових умов від 04.10.23р. мати та вітчим створили належні умови для проживання та розвитку [PERSON] . Факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків підтверджується листами ПП «Приватна поліклініка «Малятко плюс»» від 12.09.24р., КНП «Деражнянський центр первинної медико-санітарної допомоги» ДМР Хмельницької області від 18.11.24р., Деражнянського ліцею №3 ім. Героя України І.Зубкова ДМР Хмельницької області від 18.09.24р. та Комунальної установи «Інклюзивно-ресурсний центр» ДМР Хмельницької області від 17.01.23р., з яких слідує, що вихованням, навчанням та лікуванням сина одноосібно займається мати - [PERSON] , батько - [PERSON] - за інформацією щодо навчання та стану здоров`я сина не звертався. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Деражнянської міської ради Хмельницького району Хмельницької області від 19.02.25 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , за результатами розгляду матеріалів справи, орган опіки та піклування встановив, що ставлення його до сина не змінилося, із сином не спілкується, тому має місце свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, та прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . При цьому, суд був позбавлений можливості заслухати дитину через його вік та особливості розвитку. За змістом статті 164 СК України, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Конвенцією про права дитини у ст. 18 визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. У відповідності до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, судом враховується, що у рішенні Деражнянського районного суду Хмельницької області від 02.08.23р. по справі №673/144/23 констатовано певну винну поведінку відповідача щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків та попереджено його про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і здійснення ним батьківських обов`язків щодо [PERSON] . Проте, з моменту винесення рішення відповідач жодних дій не вчинив, за відсутності перешкод з боку матері [PERSON] , із сином - [PERSON] не бачився, участі в його розвитку та вихованні не приймав, навчанням та станом здоров`я не цікавився, що підтверджується наявними у справі доказами. Також, задовольняючи вимоги позову, суд враховує, що відповідач належним чином обізнаний із ініційованим позивачем судовим процесом, пов`язаним із позбавленням його батьківських прав щодо спільної дитини та у відзиві на позов вказав, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Жодних доказів, які вказували, що відповідач в будь який спосіб цікавиться життям дитини та вживає для цього відповідних заходів судом не здобуто. При цьому, малолітній син сторін [PERSON] тривалий час проживає у новоствореній родині своєї матері-позивача [PERSON] та вітчима - [PERSON] , в сім`ї для дитини створені належні умови проживання, що свідчить про те, що дитина перебуває у позитивному, гармонійному для її життя та розвитку середовищі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що факт ухилення відповідача від виконання обов`язків по вихованню його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] знайшов своє підтвердження в суді. [PERSON] протягом тривалого часу не проявляє батьківської турботи, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, також він в повній мірі припинив спілкування з сином і не виявляє інтересу до його виховання та навчання. При цьому, всі інші передбачені чинним законодавством заходи впливу на батька та корекції його поведінки щодо виховання малолітнього сина [PERSON] результатів не принесли, що є підставою для застосування такого крайнього заходу сімейно- правового впливу як позбавлення батьківських прав. Виходячи із оцінки доказів у справі, таке ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків суд вважає свідомим та умисним, а тому вважає, що позбавлення його батьківських прав є доцільним і відповідатиме інтересам дитини. Враховуючи визнання відповідачем позову, в силу вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 605,60 грн. Зважаючи на положення ч.1 ст.142 ЦПК України, 50% сплаченого судового збору, що становить 605,60 грн. слід повернути позивачу з Державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved