Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

Виконувач обов`язків керівника Тернопільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Тернопільській області звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення шкоди, завданої навколишньому природному середовищу в розмірі 66107,90 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно протоколу № 007629 про адміністративне правопорушення від 11.06.2024, 11.06.2024 о\~18\~год\~45\~хв, на водоймі Тернопільський став (м. Тернопіль), було виявлено порушення, а саме, [PERSON] , в межах Тернопільського ландшафтного парку «Загребелля», ловив рибу, забороненим знаряддям лову риби, двома сітками виготовленими з волосінні, та незаконно спіймав (вилучив) з природного середовища 16 (шістнадцять) риб виду: краснопірка-14 особин, плітка-2 особини. Своїми діями [PERSON] порушив ч.1 ст.52-1 Закону України «Про тваринний світ» та ст. 9-1 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», за що передбачена відповідальність ст. 91 КУпАП. Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 12.11.2024 у справі №\~607/22741/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 91 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу в розмірі дев`яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 153, 00 грн, який стягнути в дохід держави. Державною екологічною інспекцією у Тернопільській області здійснено розрахунок розміру шкоди, заподіяної незаконним виловом риби, яка становить 66\~107, 90 грн. Державною екологічною інспекцією у Тернопільській області на адресу [PERSON] 06.12.2024 скеровано досудову вимогу №\~1/2-6-09-3666 щодо добровільного відшкодування шкоди, а також долучено її розрахунок, однак вказаний лист повернуто в Інспекцію у зв`язку з закінченням терміну його зберігання на поштовому відділенні. Одночасно, в межах кримінального провадження №\~12024216040000592 від 22.06.2024 проведена інженерно-екологічна експертиза, за результатами якої розмір екологічного збитку (шкоди, завданої довкіллю) внаслідок незаконного вилову водних біоресурсів , а саме: риби в кількості 2 шт. виду плітка та риби в кількості 14 шт. види краснопірка, які були виловлені за допомогою ставних сіток на території природно-заповідного фонду України регіонального ландшафтного парку «Загребелля» становить 66\~107, 90 гривень. За наведених вище підстав, просить суд позов задоволити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.03.2025 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник Тернопільської окружної прокуратури позов підтримала з викладених у позовній заяві підстав та просила задовольнити. У судовому засіданні представник Державної екологічної інспекції у Тернопільській області позов підтримала з викладених у позовній заяві підстав та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку, зокрема шляхом надіслання на поштову адресу за його зареєстрованим місцем проживання повістки про виклик до суду. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавав. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подавав, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення, оскільки проти заочного розгляду справи не заперечує представник позивача. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/22741/24 від 12.11.2024 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.91 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі дев`яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 153 гривні, який стягнути в дохід держави. В зазначеній постанові встановлено, що 11.06.2024 о\~18\~год\~45\~хв, [PERSON] в межах Тернопільського ландшафтного парку «Загребелля» (м.Тернопіль) здійснював заборонену діяльність, а саме ловив рибу, забороненим знаряддям лову риби - двома сітками виготовленими з волосінні, та незаконно спіймав з природного середовища 16 (шістнадцять) риб, а саме: виду «Краснопірка»-14 особин та виду «Плітка»-2 особини, що є порушенням ч.1 ст.52-1 Закону України «Про тваринний світ», ст. 9-1 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», за що передбачена відповідальність за ст. 91 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За змістом постанови про закриття кримінального провадження від 28.08.2024, складеної дізнавачем сектору дізнання Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області А.Гук, постановлено кримінальне провадження № 12024216040000592 від 12 червня 2024 року - закрити, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. В межах досудового розслідування було призначено судову інженерно-екологічну експертизу. Згідно висновку експерта №СЕ-19/120-24/7970-ФХЕД від 15.08.2024, Розмір екологічного збитку (шкоди, завданої довкіллю) внаслідок незаконного вилову водних біоресурсів, а саме: риби в кількості 2 шт. виду плітка та риби в кількості 14 шт. виду краснопірка, які були виловлені за допомогою ставних сіток на території природно-заповідного фонду України РЛП «Загребелля», становить 66107,90 грн (шістдесят шість тисяч сто сім гривень 90 коп.). 01.01.2025 за №50-89-42ВИХ-25 керівник Тернопільської окружної прокуратури Г. Борщевська звернулася із листом до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області, в якому просила надіслати до Тернопільської окружної прокуратури інформацію про те, чи відшкодовано на даний час [PERSON] шкоду, завдану порушенням вимог природоохоронного законодавства у розмірі 66\~107, 90 грн, якщо так, то надати належним чином завірені підтверджуючі документи. Крім того просила повідомити, чи звертатиметься Державна екологічна інспекція у Тернопільській області з позовною заявою до суду з метою стягнення з [PERSON] шкоди, завданої порушенням вимог природоохоронного законодавства у розмірі 66 107, 90 грн. Державна екологічна інспекція у Тернопільській області, в особі начальника Р. Нитки, на звернення прокурора надала відповідь від 01.01.2025 №50-89-42ВИХ-25, повідомила про надіслання на адресу [PERSON] досудової вимоги 1/2-6-09-3666 від 06.12.2024, щодо добровільного відшкодування шкоди, проте на поточний день, розрахована сума шкоди залишається не відшкодованою. Також, зважаючи на обмежене фінансування коштів для сплати судового збору, Інспекція не заперечує, щодо розгляду питання вжиття заходів представницького характеру у відповідності до вимог ч.4 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру». Судом встановлено, що відповідно до Положення про Тернопільський регіональний ландшафтний парк «Загребелля», затвердженого розпорядженням Тернопільської міської ради народних депутатів від 23.06.1994 № 570 «Про затвердження меж та Положення Тернопільського ландшафтного парку «Загребелля», даний парк є природною рекреаційною установою місцевого значення та створений з метою збереження в природному стані окремих типових природних комплексів та об`єктів. Крім цього, належність Тернопільського регіонального ландшафтного парку «Загребелля» до об`єктів природно-заповідного фонду є загальнодоступною інформацією. Також, до матеріалів кримінального провадження № 12024216040000592 від 22.02.2024 долучено інформацію з управління екології та природних ресурсів Тернопільської обласної військової адміністрації, відповідно до якого, територія Тернопільського ставу входить до складу території регіонального ландшафтного парку «Загребелля» площею 630 га, оголошеного рішенням Тернопільської обласної ради від 18.03.1994 року «Про внесення змін і доповнень до мережі територій та об`єктів природно-заповідного фонду і затвердження Списку дикорослих, рідкісних, реліктових, ендемічних рослин, що підлягають особливій охороні та відноситься до природно-заповідного фонду України. Таким чином, Судом встановлено, що [PERSON] здійснено вилов риби в межах природно-заповідного фонду Тернопільського ландшафтного парку «Загребелля», всупереч вказаним вимогам природоохоронного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.4 ЦПК України особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.ст.76, 77 ЦПК України). Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Спір між сторонами виник з приводу наявності підстав для відшкодування шкоди відповідачем [PERSON] , завданої порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовано Цивільним кодексом України ( далі ЦК України). Відповідно до ст.23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Виходячи зі змісту рішення Конституційного Суду України у справі № 3-рп/99 від 08.04.99 поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Відповідно до статті 66 Конституції України - кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі та відшкодовувати завдані ним збитки. Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 700 від 19.09.2022 «Про затвердження правил любительського рибальства» затверджено правила любительського рибальства (далі- Правила). Пунктом 1 Правил визначено умови здійснення любительського рибальства (спортивного рибальства та підводного полювання), застосування знарядь лову і способів добування (вилову), обсяги добування (вилову) за вагою та поштучно, заборонені місця і строки (періоди) заборон на добування (вилов) водних біоресурсів, мінімально дозволені для добування (вилову) розміри та види водних біоресурсів, умови проведення спортивних заходів та/або змагань з видів спорту, якими відповідно до правил спортивних змагань передбачено здійснювати добування (вилов) водних біоресурсів (далі офіційні спортивні заходи) та умови використання суден рибалками-любителями. Пунктом 2 Правил, визначено, що правила поширюються на рибогосподарські водні об`єкти (їх частини), водні об`єкти (їх частини) в межах природно-заповідного фонду, де любительське рибальство не суперечить режиму територій та об`єктів природно-заповідного фонду, орендовані рибогосподарські водні об`єкти (їх частини) та рибницькі господарства (крім випадків встановлених водокористувачем інших умов загального водокористування, погоджених відповідно до законодавства), за винятком рибогосподарських водних об`єктів (їх частин) на яких добування (вилов) заборонено, та які мають обмеження щодо їх загального використання визначеного законодавством. Любительське рибальство в межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду здійснюється за умови, що така діяльність не суперечить режиму територій та об`єктів природно-заповідного фонду, який визначається Положенням про території та об`єкти природно-заповідного фонду та/або Проектом організації території об`єкта природно-заповідного фонду, з дотриманням вимог цих Правил і\~Положення про рекреаційну діяльність у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду України, затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 26 липня 2022 року № 256, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 вересня 2022 року за № 1043/38379. Відповідно до підпункту 8 пункту 2 розділу ІІІ Правил, рибалка зобов`язаний відшкодовувати шкоду, заподіяну водним біоресурсам внаслідок порушення цих Правил, у порядку та розмірах, визначених законодавством. Статтею 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси. Особливій державній охороні підлягають території та об`єкти природно-заповідного фонду України й інші території та об`єкти, визначені відповідно до законодавства України. Статтею 36 Закону встановлено, що охорона тваринного світу забезпечується шляхом: встановлення заборони та обмежень при використанні об`єктів тваринного світу; охорони від самовільного використання та інших порушень встановленого законодавством порядку використання об`єктів тваринного світу; охорони середовища існування, умов розмноження і шляхів міграції тварин. Статтею 10 Закону встановлено, що громадяни відповідно до закону зобов`язані, зокрема, охороняти тваринний світ і середовище перебування диких тварин; використовувати об`єкти тваринного світу відповідно до закону; відшкодовувати шкоду, заподіяну ними тваринному світу внаслідок порушення вимог законодавства про охорону, використання і відтворення тваринного світу. Також, ст. 12 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що громадяни України зобов`язані: а) берегти природу, охороняти, раціонально використовувати її багатства відповідно до вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища; б) здійснювати діяльність з додержанням вимог екологічної безпеки, інших екологічних нормативів та лімітів використання природних ресурсів; г) вносити штрафи за екологічні правопорушення; д) компенсувати шкоду, заподіяну забрудненням та іншим негативним впливом на навколишнє природне середовище. Згідно з ст. 63 Закону, ч. 1 ст. 64 Закону України «Про природно-заповідний фонд» порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу несуть особи, винні в: порушенні правил використання об`єктів тваринного світу; незаконному вилученні об`єктів тваринного світу з природного середовища. З аналізу вказаних норм вбачається, що встановлено відповідальність за здійснення забороненого виду діяльності, що полягає у тому числі в незаконному вилученні об`єктів тваринного світу з природного середовища. Частиною 4 ст.68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Згідно із ч.1 ст. 69 зазначеного Закону, шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації у повному обсязі. Частиною 2 статті 10 Закону України «Про тваринний світ» передбачено, що громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними тваринному світу внаслідок порушення вимог законодавства про охорону, використання і відтворення тваринного світу. Згідно ч.4 ст.63 Закону України «Про тваринний світ» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Розмір компенсації за незаконне добування, знищення або пошкодження видів тваринного світу, а також за знищення чи погіршення середовища їх існування встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з ст. 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) до природно-заповідного фонду України належать природні території та об`єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища. Регіональні ландшафтні парки є природоохоронними рекреаційними установами місцевого чи регіонального значення, що створюються з метою збереження в природному стані типових або унікальних природних комплексів та об`єктів, а також забезпечення умов для організованого відпочинку населення (ст. 23 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»). Землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду (ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»). Частинами 2 та 3 ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» встановлено, що землі природно-заповідного фонду України, а також землі територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і є відповідно до статті 6 цього Закону об`єктами комплексної охорони, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення. На землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим охоронюваним правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Враховуючи зазначене, заподіяна шкода має стягуватися з відповідача [PERSON] . Згідно з ч.1, п.«б» ч.2 ст.47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються Державний, Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища. Одним з джерел формування таких місцевих фондів є частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством. Відповідно до п.7 ч.3 ст.29 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності. Відповідно до п.4 ч.1 ст.69-1 Бюджетного кодексу України до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до бюджетів місцевого самоврядування (крім бюджетів міст Києва та Севастополя) - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків. Статтею 6 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста. Відповідно до ст.10 вищевказаного Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Статтею 33 даного Закону передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги виконувача обов`язків керівника Тернопільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції до [PERSON] про стягнення шкоди, завданої навколишньому природному середовищу в розмірі 66\~107,90 гривень є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved