Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.04.2025 року в цивільній справі № 161/22841/23 у задоволенні позову [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача арбітражний керуючий Темчишин В.П., до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ТзОВ «Кредитні ініціативи» про витребування майна з чужого незаконного володіння було відмовлено. 28.04.2025 року від представника відповідачки адвоката Кумановського Л.М. надійшла через систему «Електронний суд» заява про ухвалення додаткового рішення. В обґрунтування заявлених вимог останній зазначає, що до закінчення судових дебатів ним було зроблено заяву щодо подання доказів про розмір витрат, які його довірителька понесла у зв`язку з розглядом справи. Вказує, що [PERSON] у зв`язку з розглядом цивільної справи № 161/22841/23 було понесено витрати на правничу допомогу в сумі 30000 грн. Даний розмір гонорару є фіксованим. Враховуючи наведене, а також те, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння було відмовлено в повному просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] по 30000 грн. витрат на правничу допомогу (Том 2, а.с. 89-91). 08.05.2025 року представником позивача через систему «Електронний суд» подано заяву про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. В обгрунтування своїх заперечень остання зазначає, що з огляду на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, вважає про надмірність заявленої суми компенсації витрат у розмірі 30000 грн. На її переконання, розумний розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з позивача на користь відповідачки становить 5000 грн. (Том 2, а.с. 114-115). Позивач та його представник в судове засідання не з`явилася, про причини свої неявки суду не повідомили. Представник відповідача адвокат Кумановський Л.М. в судове засідання не з`явився, від нього через систему «Електронний суд» надійшла заява з проханням розгляд справи проводити за його відсутності, заяву про ухвалення додаткового рішення підтримує (Том 2, а.с. 109). Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача та на стороні відповідача в судове засідання не з`явилися, причини їх неявки суду не відомі, заяви, клопотання від них на адресу суду не надходили. Частиною ч. 4 ст. 270 ЦПК України визначено, що в разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. З огляду на наведене, суд вважає за можливе вирішити заяву сторони відповідача про ухвалення додаткового рішення за відсутності сторін. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи та клопотання про ухвалення додаткового рішення, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення або/чи не вирішено питання про судові витрати. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як слідує з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.10.2018 року в справі № 569/17904/17, - на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.? Крім того, у своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обгрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Із наведеного вище слідує, що сторона, яка заявляє вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язана надати відповідні докази, які у причинно-наслідковому зв`язку підтверджують затрачений час на правову допомогу, надану в справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги та фактичну передачу виконаних адвокатом робіт, які, зокрема, можуть міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Судом встановлено, що 01.05.2024 року між АО «АФК», в особі адвоката Кумановського Л.М., та відповідачкою [PERSON] було укладено Договір про надання правничої допомоги № б/н, за умовами якого адвокат взяв на себе зобов`язання з приводу здійснення представництва свого клієнта, у тому числі в судах (Том 1, а.с. 161-162). Як вбачається із вартості правничої допомоги адвокатського об`єднання до Договору про надання правничої допомоги № б/н від 01.05.2024 року, вартість представництва Дудюк Б.Я. в суді першої інстанції становить 30000 грн. (Том 1, а.с. 147). Згідно п. 4.2. Договору, визначено, що розмір гонорару у кожній конкретній справі визначається Сторонами у додатках до даного Договору, які є його невід`ємною частиною. При цьому враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвокатів Адвокатського об`єднання залучених до виконання захисту інтересів Клієнта та інші істотні обставини. Як вбачається із акту приймання-передачі правничої допомоги від 24.04.2025 року, АО «АФК», в особі адвоката Кумановського Л.М. надано [PERSON] правничі послуги в загальному розмірі 30000 грн., з яких: ознайомлення з матеріалами справи, усні консультації, підготовка та подання відзиву на позов, інших процесуальних клопотань, а також участь в засіданнях (Том 2, а.с. 93). Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд дійшов висновку, що заявлена сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30000 грн. є неспівмірною із складністю справи та виконаними роботами. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат. Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial