Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

07.11.2024 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.09.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено договір №3963236 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Згідно умов договору [PERSON] надано кредит у розмірі 14 000 гривень строком на 352 дні, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 16 днів. Первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та перерахував кредитні кошти у розмірі 14 000 гривень на картку № [NUMBER] . Крім цього, 07.09.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено додатковий договір до договору №3963236 від 07.09.2023 року, відповідно до якого відповідачу було надано кредит у розмірі 2800 гривень (та перераховано вказані кошти на картку № [NUMBER] ). Враховуючи внесені зміни до договору, які оформлені додатковим договором, сума кредиту на дату укладення договору становила 16800 гривень. Згідно з умовами договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 2% в день і застосовується в межах строку кредиту. Знижена процентна ставка, яка становить 1,4% в день застосовується як індивідуальна знижка на стандартну процентну ставку у разі виконання клієнтом умов, зокрема сплати до встановленого в умовах договору строку або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, суми, не менше суми першого платежу, визначеного графіком платежів або у разі часткового дострокового повернення кредиту. Станом на 24.05.2024 року загальна сума заборгованості відповідача за договором становила 90 091,98 гривень, з яких тіло кредиту 16 622,37 гривень, заборгованість за процентами 73 469,61 гривень. В подальшому право вимоги до [PERSON] перейшло на підставі договору факторингу до позивача. В межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було нараховано проценти за стандартною процентною ставкою у розмірі 19 947 гривень. Таким чином, представник позивача прохав суд стягнути з відповідача заборгованість загальною сумою 110038,98 гривень та понесені судові витрати: судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 11.11.2024 року по справі відкрито провадження та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 26.12.2024 року змінено найменування позивача у справі ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». 11.03.2025 року до суду від відповідача надійшло заперечення про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно якого вказані у позові відсотки нараховані з порушенням та не підлягають стягненню у військовий час. Зазначила, що позичальник звільняється від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання на період дії воєнного стану та що договір не повинен включати положення, які є несправедливими. При цьому тіло кредиту становить лише 16 622,37 гривень, в той час як відсотки 93 416,61 гривень, що є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Також зазначила, що кредитор повинен повідомити споживача про умови кредитування належним чином. Таким чином [PERSON] прохала суд у задоволенні позовної заяви відмовити частково (Том 1, а. с. 220-224). 24.03.2025 року до суду від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, згідно якої спірний договір було укладено належним чином, кредитні кошти було отримано відповідачем. При цьому проценти нараховані відповідно до умов договору. Ані кредитний договір, ані будь-яке його положення або пункт, включаючи ціну договору, не визнано відповідно до чинного законодавства недійсним, не справедливим чи не добросовісним. Таким чином, представник позивача прохала задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (Том 1, а. с. 237-244). 17.04.2025 року до суду від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення, відповідно до яких відповідач вказала, що вказана сума заборгованості не є справедливою та що можливою є сплата тієї суми кредиту, яку вона брала. При цьому позивачем було викуплено право вимоги до неї у ТОВ «Лінеура Україна» лише за 16 000 гривень. На підставі викладеного [PERSON] прохала суд відмовити у задоволенні позову. Не заперечувала проти сплати 16 800 гривень, тобто тієї суми коштів, які вона отримала (Том 2, а. с. 32-33). 05.05.2025 року до суду від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення, згідно яких відповідач частково визнала заборгованість у розмірі тіла кредиту. Також не заперечувала проти стягнення відсотків, які однак не повинні непропорційно перевищувати тіло кредиту (Том 2, а. с. 49-50). Представник позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» Городніщева Є. О. в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, вказала, що готова повернути 16800 гривень. Пояснила, що дізналася про відступлення права вимоги до позивача лише після подання позову до суду. Також не заперечувала, що уклала кредитний договір з ТОВ «Лінеура Україна» шляхом введення інформації на сайті, після цього їй було надіслано СМС-повідомлення з кодом, який вона ввела у спеціальне вікно. Кошти отримала. Читала умови договору, однак не очікувала, що до неї буде подано позов. Також вказала, що заплатила два рази по 5 000 гривень за пролонгацію. Судом встановлено та не заперечується стороною відповідача, що 07.09.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір №3963236 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого відповідачу було надано кредит у розмірі 14 000 гривень строком на 352 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 16 днів (Том 1, а. с. 29-38). Відповідно до п. 1.4.1 стандартна процентна ставка становить 2% в день та застосовується в межах всього строку кредиту. Знижена процентна ставка становить 1,40% в день та застосовується якщо клієнт до 23.09.2023 року включно або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. За таких обставин клієнт як учасник програми лояльності отримає індивідуальну знижку за стандартною процентною ставкою, у зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. Відповідно до п. 1.6 Договору орієнтовна загальна вартість кредиту становить 112 650 гривень за стандартною ставкою за весь період кредитування, 111 216 гривень за стандартною процентною ставкою з урахування періоду застосування зниженої ставки. Договір підписано [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що також не заперечується відповідачем. Судом також встановлено та не заперечується відповідачем, що 07.09.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено додатковий договір до договору №3963236 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого сторони за взаємною згодою домовились, що сума кредиту, яка надається за цим додатковим договором становить 2800 гривень. Таким чином, внесено зміни до договору №3963236 про надання коштів на умовах споживчого кредиту та зазначено, що сума кредиту складає 16 800 гривень. Орієнтовна загальна вартість кредиту становить 135 072 гривень за стандартною ставкою за весь період кредитування, 133 459,20 гривень за стандартною процентною ставкою з урахування періоду застосування зниженої ставки (Том 1, а. с. 18-19). До договору №3963236 про надання коштів на умовах споживчого кредиту та додаткового договору додано таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором (Том 1, а. с. 20-21). Суду також надано паспорт споживчого кредиту та паспорт споживчого кредиту до додаткового договору, які підписані відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (Том 1, а. с. 40-45). Стороною позивача до позовної заяви також приєднано Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна» від 09.05.2023 року (Том 1, а. с. 85-95). Відповідно до довідок ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 31.05.2024 року №1174-3105, №1173-3105\~ на картку [NUMBER] 07.09.2023 року 0 22:12 було перераховано 14 000 гривень, о 22:18 2 800 гривень (Том 1, а. с. 16, 17). Як вбачається з відповіді АТ «Універсал Банк» №БТ/Е-1376 від 12.03.2025 банківська картка № [NUMBER] належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Встановлено, що дійсно 07.09.2023 року о 22:12 на платіжну картку № [NUMBER] надійшов платіж у розмірі 14 000 гривень та о 22:18 у розмірі 2 800 гривень (Том 1, а. с. 236). Факт отримання кредитних коштів у розмірі 16 800 гривень не заперечується [PERSON] . Судом також встановлено, що 24.05.2024 року між позивачем та ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір факторингу №24/05/2024, відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за кредитом та інші платежів, право на одержання яких належить клієнту (Том 1, а. с. 97-101). На підтвердження укладення договору факторингу стороною позивача також надано платіжні інструкції про сплату за договором факторингу №24/05/2024 (Том 1, а. с. 70-72). Відповідно до копії акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу та витягу з реєстру боржників ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором №3963236 у розмірі 90 091,98 гривень, з яких тіло кредиту 16 622,37 гривень, заборгованість за процентами 73 469,61 гривень (Том 1, а. с. 57, 102). Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» за кредитним договором №3963236 від 07.09.2023 року нараховано відсотки за користування коштами у розмірі 2% на день за період з 24.05.2024 року по 22.07.2024 року у розмірі 19 947 гривень (Том 1, а. с. 54). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У пункті 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Нормами ч. ч. 3, 6, 12 ст. 11 цього Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 цього Закону). Спірний договір укладено відповідно до положень ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», тобто шляхом пропозиції на його укладення однієї сторони та її прийняття іншою стороною та підписанням зі сторони позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Укладання електронного договору та підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 12.01.2021 року в справі №524/5556/19. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 513, ст. 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із положеннями частини першої, п`ятої, шостої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме, такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, а сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). В судовому засіданні встановлено, що позивачем надано належні та допустимі докази, не спростовані відповідачем, щодо укладення кредитного договору та отримання [PERSON] кредитних коштів у сумі 16 800 гривень. Також стороною позивача надано докази на підтвердження переходу права грошової вимоги до відповідача за укладеним кредитним договором. Що стосується нарахованих відсотків за кредитним договором, суд зазначає наступне. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.48 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою у справі №202/4494/16-ц від 31.10.2018, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За умовами укладеного кредитного договору №3963236 від 07.09.2023 року сторонами погоджено: строк кредитування 352 дні та процентну ставку у розмірі 2% на день (стандартна процентна ставка) та 1,4% (знижена процентна ставка). Отже, обґрунтованими є вимоги позивача щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами, нарахованими відповідно до погодженого строку кредитування. При укладенні кредитного договору відповідачу було надано інформацію про суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту; тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни; орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування. Відповідачем не надано суду власного розрахунку заборгованості на спростування доводів і розрахунку позивача щодо нарахованих процентів та відсоткової ставки за ними. Із вимогами про визнання недійсним кредитного договору в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами відповідач не звертався, а отримавши кредитні кошти, не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення такого договору відмовитися від нього без пояснення причин, тим самим підтвердив виконання своїх зобов`язань. Доводи відповідача зводяться до заперечення проти нарахування непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором, водночас судом встановлено, що жодних штрафних санкцій ні первісним кредитором, ні позивачем не нараховувалось. За таких обставин, судом встановлено погодження позичальником істотних умов кредитування та неналежне виконання укладеного договору, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат на правову допомогу стороною позивача надано заявку №21 на виконання доручення до договору №26/08-2024 від 26.08.2024 року, рахунок на оплату №5348/10-2024 від 25.10.2024 року на суму 10 000 гривень, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №21 до договору №26/08-2024 від 26.08.2024 року, договір про надання правової допомоги №26/08-2024 від 26.08.2024 року (Том 1, а. с. 23-24, 47, 55, 67-68) Відповідно до ч.ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10 000 гривень є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. При цьому відповідачем на заперечення витрат на правову допомогу доводів не надано. За таких обставин, на підставі ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути судові витрати: судовий збір у розмірі 2422,40 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень.

Outcome: approved