Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

03.04.2025 [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин. В обґрунтування заяви вказує, що навесні 2024 року нею виявлена помилка у свідоцтві про народження, а саме її прізвище вказано [PERSON] та батьками вказані - [PERSON] , [PERSON] . Однак у паспорті громадянина України прізвище її батька вказано [PERSON] . Крім того, у рідного брата заявниці - [PERSON] , у свідоцтві про народження вказано прізвище [PERSON] , та батьком вказаний [PERSON] . Заявниця звернулася до Полонського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо можливості внесення змін до актового запису про народження [PERSON] № 216, складеного 12.07.1978 та актового запису про шлюб [PERSON] та [PERSON] № 256 від 10.11.2007, а саме з [PERSON] на [PERSON] . У відповідь на заяву [PERSON] надано висновок від 13.08.2024 про неможливість задовольнити її заяву про внесення змін до актових записів про народження та шлюб у зв`язку з відсутністю підстав. [INFO] помер батько заявниці, [PERSON] , [INFO] . Встановлення факту родинних відносин заявниці необхідне для прийняття спадщини, однак вона позбавлена такої можливості, оскільки не може підтвердити родинні відносини з батьком внаслідок розбіжності прізвищ у цих документах. Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 03.04.2025 справу передано судді Іллюку С.В. Ухвалою суду від 11.04.2025 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду. Заявниця [PERSON] та її представник - адвокатка Салюк І.В. в судовому засіданні підтримали доводи заяви. Представник заінтересованої особи - Полонської міської ради Шепетівського району Хмельницької області до суду не прибув, 22.04.2025 подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що просить вирішити справу за наявними у ній матеріалами. Заслухавши пояснення заявниці, представника заявниці, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. У ст. 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Крім того, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Частиною 7 ст. 19 ЦПК України передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності, чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У постанові Верховного Суду України від 15.01.2025 у справі № 205/4972/23 зазначено, що родинні відносини (споріднення) (у теорії права) - це кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення, так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника). Виходячи з вимог чинного ЦК України поняттями «родичі», «родинні стосунки» охоплюється коло осіб, які пов`язані між собою певним ступенем споріднення. Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема, батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат та сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник. Усиновлений та усиновлювач прирівнюються до родичів за походженням. Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. З таких самих критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21 (провадження №11-150апп23). Метою встановлення факту родинних відносин заявниця [PERSON] вказала можливість прийняття спадщини. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з таких мотивів. Даними зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] підтверджується, що матір`ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , а батьком - [PERSON] (а.с. 10), актовий запис № 216 від 12.07.1978. Відповідно до даних зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , заявниця [PERSON] 10.11.2007 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , актовий запис № 256 від 10.11.2007. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с. 9). Згідно з даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батько заявниці [PERSON] , народився [INFO] , батьком останнього вказаний [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] , актовий запис № 74 від 07.09.1936 (а.с. 14). Як встановлено даними паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 23.05.2001 Полонським РВ УМВС України в Хмельницькій області, батько заявниці значився як [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Батько заявниці - [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується даними зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 28 від 25.01.2025 (а.с. 17). Рідний брат заявниці у свідоцтві про народження серії [NUMBER] вказаний як [PERSON] , [INFO] , батьками якого значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Крім того, до матеріалів справи долучено такі докази: довідку МСЕ серії ХМ № 194364, відповідно до якої встановлено другу групу інвалідності [PERSON] , 1936 року народження (а.с. 18); пенсійне посвідчення № [NUMBER] , відповідно до якого пенсія призначена із зазначенням російською мовою « [PERSON] », 1936 року народження; табель успішності за 1989 - 1990 рік, згідно з яким заявниця значилась як [PERSON] (а.с. 21-22). Висновком Полонського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 13.08.2024 заявниці відмовлено у внесенні відповідних змін щодо прізвища до актових записів про народження № 216, складеного 12.07.1978 та про шлюб № 256, складеного 10.11.2007 (а.с. 12-13). Свідки [PERSON] , 1956 року народження, та [PERSON] , 1977 року народження, кожен окремо, в суді пояснили, що дійсно заявниця [PERSON] та померлий [PERSON] є рідними донькою та батьком, які за життя постійно спілкувались, підтримували дружні родинні стосунки. Заявниця [PERSON] в інший спосіб, ніж в судовому порядку, не може встановити факт родинних відносин, що унеможливлює для неї прийняття спадщини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що докази, досліджені в суді, об`єктивно підтверджують правдивість доводів [PERSON] . Таким чином, встановлення вказаного факту має для заявниці [PERSON] юридичне значення, а зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність законних підстав для задоволення цієї заяви.

Outcome: approved