Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

07 квітня 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» в інтересах якого діє Корнійчук Діана Дмитрівна до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача кредитну заборгованість у розмірі 85350 гривень 94 копійки. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04.02.2027 року між ТзОВ "Укр Кредит Фінанс" та [PERSON] було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1343-2967, за умовами якого відповідачу надано споживчий кредит для задоволення особистих потреб у розмірі 20000 грн., із заявленим строком кредитування на 300 днів, зі зниженою ставкою 1,20 % в день та зі стандартною ставкою 1,50 % в день, та комісією 15% від суми кредиту. ТзОВ "Укр Кредит Фінанс" виконало свою частину умов кредитного договору у повному обсязі. Разом з тим, [PERSON] порушив взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 24.02.2025 року у нього виникла перед позивачем заборгованість в загальному розмірі 90796,15 грн. з яких: прострочена заборгованість за кредитом 18790,94 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 72,005,21 грн. Однак, до відповідача застосовано програму лояльності за нарахованими процентами. Просить суд стягнути із [PERSON] на користь ТзОВ "Укр Кредит Фінанс" заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 85350,94 грн. з яких: прострочена заборгованість за кредитом 18790,940 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 66560,00 грн., а також судові витрати по справі. Ухвалою від 08 квітня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. 16 квітня 2025 року до суду від представника відповідача адвоката Ходіної Н.В. надійшов відзив на позовну заяву ТзОВ «Бізнес Позика», в якому остання просить відмовити в задоволенні позову у зв`язку із відсутність доказів зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника, належності відповідачу електронного підпису, заперечує щодо правомірності нарахованої комісії за видачу кредиту в розмірі 15%, вважає таким що не відповідає нормам закону та договору розрахунок заборгованості, який на її думку є явно завищеними та неправомірним нарахування відсотків після закінчення строку дії кредитного договору. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, вказує, що не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань на адресу суду від відповідача не надходило. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 04 лютого 2024 року між ТзОВ "Укр Кредит Фінанс" та [PERSON] було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1343-2967, за умовами якого відповідачу надано кредитний ліміт для задоволення особистих потреб у розмірі 20000,00 грн., із заявленим строком кредитування на 300 днів (дата повернення кредиту 29.11.2024 року), зі зниженою ставкою 1,20 % та зі стандартною ставкою 1,50 %, комісією за видачу кредиту 15% (а.с.12-19). Договір № 1343-2967 від 04 лютого 2024 року був укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» та підписаний електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора С3563. У п.12 Договору сторони вказали свої реквізити, зокрема відповідачем було зазначено свої анкетні та паспортні дані, РНОКПП, електронна адреса та номер особистого електронного платіжного засобу [NUMBER] , на який в подальшому було перераховано кредитні кошти в розмірі 20000 грн, що підтверджується також листом повідомленням АТ КБ «ПриватБанк» та довідкою ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (а.с.19, 33-35). Доводи сторони відповідача щодо відсутність доказів зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника та належність відповідачу електронного підпису спростовані дослідженими доказами. Підписуючи договір № 1343-2967 від 04 лютого 2024 року позивач також підписав правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «НА ВСЕ» (одноразовий ідентифікатор С3563), а також паспорт споживчого кредиту Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (одноразовий ідентифікатор А3563). Отже, [PERSON] ознайомився із умовами та порядком надання кредиту та підтвердив свою згоду на приєднання до умов кредитування та оотримання кредитних коштів. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № 1343-2967 від 04 лютого 2024 року заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 24 лютого 2025 року становить 90796,15 грн., яка складається із основного боргу в розмірі 18790,94 грн та залишку відсотків в розміні 72,005,21 (а.с.36-38). У своїй позовній заяві позивач вказує, що до відповідача застосовано програму лояльності, у зв`язку із чим зменшено розмір відсотків в розмірі 66,560,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Пунктом 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч.1 та ч.2 ст. 633 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст.634 ЦК України). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Водночас, наданий позивачу кредит є споживчим, тому на правовідносини сторін поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання, обслуговування та повернення кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29, 31.33 постанови від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) дійшла такого висновку: «З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів (п. 31.25 постанови). У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд звертає увагу, що пунктом 4.7 договору № 1343-2967 від 04 лютого 2024 року [PERSON] встановлено комісію за надання кредиту у розмірі 3000,00 гривень. Необхідність внесення плати за надання кредиту передбачена у паспорті споживчого кредиту та у графіку платежів. В даному випадку позивачем в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту та за які позивачем встановлена одноразова комісія за видачу кредиту. Враховуючи наведене, оскільки [PERSON] було встановлено плату за послуги банку і банком не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного договору, суд вважає, що положення договору №1343-2967 від 04 лютого 2024 року, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту у розмірі 3000,00 гривень є нікчемними відповідно до ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23. З врахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що оскільки відповідачу встановлено одноразову плату за послуги позивача, які за законом повинні надаватись безоплатно, відповідні положення кредитного договору є нікчемними в силу закону, а тому у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії слід відмовити. Щодо позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, суд зазначає наступне. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №1343-2967 від 04 лютого 2024 року станом на 24.02.2025 року відповідачу нарахована заборгованість в загальному розміні 90796,15 грн, яка складається з основного боргу в розмірі 18790,94 грн та залишку відсотків 72005,21 грн (а.с.36-38). Нарахування відсотків здійснювалось в межах строку встановленого кредитування по 29.11.2024 року, що спростовує доводи сторони відповідача в цій частині. Водночас, частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Всупереч вищенаведеному, в укладеному договорі у пунктах 4.6, 4.7, та 10.2 визначені розміри процентних ставок (знижена 1,20 на день, стандартна 1.5% на день та денна процентна ставка 1,388%), які перевищують максимально дозволену законом 1% на день. А тому суд здійснює самостійний розрахунок розміру заборгованості за відсотками, виходячи зі ставки 1,00% на день та строком кредитування 300 днів (за період з 04 лютого 2024 року по 29 листопада 2024 року, який зазначає позивач у позові у пунктах договору 4.1 та 4.9). Із дослідженого судом розрахунку заборгованості також встановлено, що [PERSON] здійснив протягом строку кредитування здійснив три платежі (22.02.2024, 23.02.2024 та 17.03.2024) на загальну суму 14649,06 гривень. Отже, за період з 04 лютого 2024 року по 22 лютого 2024 року (18 днів) проценти в розмірі 1,00% на день повинні нараховуватися на загальну суму кредиту 20000,00 гривень та становлять 200,00 гривень в день та 3600,00 гривень за вказаний період відповідно (200,00 грн. х 18 днів=3600,00 грн), а загальна сума заборгованості 23600,00 грн (20000,00 грн (тіло) + 3600,00 грн (відсотки)). 22 лютого 2024 року відповідач здійснив платіж на суму 6000,00 грн, отже борг станом на 22 лютого 2024 року становив 17600,00 грн (23600,00 грн 6000,00 грн). За період з 22 лютого 2024 року по 23 лютого 2024 року (1 день) проценти в розмірі 1,00% на день повинні нараховуватися на загальну суму кредиту 17600,00 грн гривень та становлять 176,00 гривень в день, а загальна сума заборгованості 17776,00 грн (17600,00 грн (тіло) + 176,00 грн (відсотки)). 23 лютого 2024 року відповідач здійснив платіж на суму 3886,04 грн, отже борг станом на 23 лютого 2024 року становив 13889,96 грн тіла кредиту (17776,00 грн - 3886,04 грн). В подальшому відповідачем не здійснювались платежі в розмірі, який перевищує суму нарахованих відсотків та зменшує тіло кредиту, а тому за період з 24 лютого 2024 року по 29 листопада 2024 року (280 днів) проценти в розмірі 1,00% на день повинні нараховуватися на загальну суму кредиту 13889,96 гривень та становлять 138,90 гривень в день та 38892,00 гривень за вказаний період відповідно (138,90 грн. х 280 днів). 17 березня 2024 року відповідач здійснив платіж на суму 4763,02 грн, отже борг по відсотках становить 34128,98 грн (38892,00 грн - 4763,02 грн). Враховуючи здійснений судом розрахунок загальна заборгованість [PERSON] становить 48018,94 грн (13889,96 грн (тіло кредиту) + 34128,98 грн (відсотки)). Позовних вимог про стягнення процентів, передбачених ст.625 ЦК України, позивач суду не заявляв. Враховуючи наведені висновки суду, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №1343-2967 від 04 лютого 2024 року в розмірі, що становить 48018,94 гривень, з яких 13889,96 гривень заборгованості тілом кредиту та 34128,98 гривень заборгованість за сплатою процентів, а тому позов підлягає до часткового задоволення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, згідно зі ч. 2 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору 1362,84 грн. пропорційно частині задоволених вимог (56,26%).

Outcome: partial