Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

13.01.2025 р. до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області через систему «Електронний суд» надійшов позов [PERSON] до Павлоградської міської ради, за участю третьої особи - Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] з 04 жовтня 2005 року по [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 04 жовтня 2005 року він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , ведучи спільне господарство, маючи взаємні права та обов`язки. Позивач і [PERSON] перебували у шлюбі з 20 вересня 1975 року по 06 травня 1985 року, після чого підтримували сімейні відносини без реєстрації шлюбу. Після смерті [PERSON] 23 грудня 2023 року позивач звернувся до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак отримав відмову через відсутність документів, що підтверджують родинні відносини чи факт спільного проживання однією сім`єю. Позивач організував поховання [PERSON] , що підтверджується витягом про смерть для отримання допомоги на поховання та рахунком-замовленням № 212-Д. Позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю для реалізації спадкових прав, оскільки інших спадкоємців немає. Позивач просив розглядати справу без його участі. Відповідач та третя особа подали заяви про розгляд справи без участі їхніх представників, відзиву на позов не надали, просили розглядати справу без їхньої участі. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», є забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. При цьому предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов, вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав чи законних інтересів позивача. Оцінивши докази по справі, суд вважає, що вимоги позивача мають бути задоволеними з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 1975 року по 06 травня 1985 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] та свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 18, 23). Після розірвання шлюбу позивач і [PERSON] підтримували сімейні відносини, проживаючи однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] , з 04 жовтня 2005 року до смерті [PERSON] [INFO] . Факт спільного проживання підтверджується Актом про фактичне проживання від 12.12.2024, складеним ОСББ «Верстатобудівників, 2», який засвідчує, що [PERSON] , [PERSON] та їхній син [PERSON] проживали разом за вказаною адресою з жовтня 2005 року до моментів смертей [PERSON] та [PERSON] , відповідно. Акт підписано сусідами [PERSON] (кв. [ADDRESS] ) та [PERSON] (кв. [ADDRESS] ), які підтвердили спільне проживання позивача та [PERSON] . Додатково факт спільного проживання підтверджується організацією позивачем поховання [PERSON] , що засвідчується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану про смерть № 00042873340 від 25.12.2023 та рахунком-замовленням № 212-Д. Позивач також зазначив, що разом із [PERSON] вони регулярно відвідували матір позивача, [PERSON] , у с. Кочережки до її смерті [INFO] , що побічно підтверджується заповітом матері позивача. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.12.2023, [PERSON] померла [INFO] . Позивач 13.02.2024 подав заяву до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, на підставі чого заведено спадкову справу № 124/2024, зареєстровану в Спадковому реєстрі за № 7198791. Однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність документів, що підтверджують родинні відносини. Судом встановлено, що інших спадкоємців [PERSON] немає. Спільні діти сторін - [PERSON] (помер [INFO] ) та [PERSON] (померла [INFO] ) - померли до відкриття спадщини (а.с. 19, 22). Заповіту [PERSON] не складала, що підтверджується матеріалами витребуваної спадкової справи № 124/2024. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України), сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно з ч. 4 ст. 3 СК України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Однак, згідно з ч. 1, 2 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно зі ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 03.06.1999, сім`ю складають, зокрема, особи, які постійно проживають разом і ведуть спільне господарство. Верховний Суд у постанові від 06.09.2023 у справі № 552/3164/21 вказав, що для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу необхідно довести спільне проживання, ведення спільного господарства, наявність взаємних прав та обов`язків, що характерні для сімейних відносин. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Джонстон проти Ірландії» від 18.12.1986, заява № 9697/82, §11, 55 (b), 56 ( «JOHNSTON AND OTHERS v. IRELAND») вказувалося, що заявники проживали разом близько п`ятнадцяти років, становлять «сім`ю» для цілей статті 8. Таким чином, вони мають право на її захист, незважаючи на те, що їхні відносини існують поза шлюбом, при цьому стаття 8 застосовується до «сімейного життя» «незакононародженої» сім`ї так само, як і до «законної» сім`ї. Суд вважає, що надані позивачем докази, зокрема Акт про фактичне проживання від 12.12.2024, свідчення сусідів, організація позивачем поховання, підтверджують факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 04 жовтня 2005 року по [INFO] . Позивач і [PERSON] вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, що відповідає ознакам сім`ї за ст. 3 СК України. Період спільного проживання (понад 18 років) значно перевищує мінімальний п`ятирічний строк, передбачений ст. 1264 ЦК України, для спадкування у четвертій черзі. Оскільки інших спадкоємців немає, а заповіту [PERSON] не складала, позивач має право на спадкування за законом у четвертій черзі на підставі встановлення факту спільного проживання. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність підтвердження спільного проживання зумовила звернення позивача до суду, що є належним способом захисту його прав. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 04 жовтня 2005 року по 23 грудня 2023 року підтверджується доказами, відповідає вимогам закону та має правове значення для реалізації спадкових прав позивача.

Outcome: approved