Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідача ОМР про визнання права власності на спадкове майно та зняття арешту з нерухомого майна та просила: визнати за [PERSON] ( [ADDRESS] ; РНОКПП: [NUMBER] ) право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 42,5 кв. м та житловою площею 18,5 кв. м.; зняти арешт з нерухомого майна [PERSON] , зареєстрований 31.01.2012 за № 12116125 реєстратором Одеської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № В-13/146/28437046 від 30.01.2012, винесеної державним виконавцем Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Танасійчук С. В. Вимоги позову обґрунтувала тим, що [INFO] помер двоюрідний брат [PERSON] [PERSON] , про що Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) склав відповідний актовий запис за № 1087 та видав свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Внаслідок смерті [PERSON] 22 липня 2022 року за заявою [PERSON] приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сегенюк С. Б. відкрила спадкову справу до його майна № 23/2022. За життя на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Восьмої одеської державної нотаріальної контори Туйск Ф. Л., р/н 1-4022, [PERSON] був власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 42,5 кв. м та житловою площею 18,5 кв. м. 20 листопада 2003 року його право власності на зазначену квартиру зареєструвало комунальне підприємство «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», що підтверджується реєстраційним написом на копії свідоцтва про право на спадщину та листом комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 20.01.2023 № 20653/04-04. Листом від 10.01.2023 № 4/02-14/23/2022 приватний нотаріус Сегенюк С. Б. повідомила [PERSON] , що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, як спадкоємцю за правом представлення, буде можливим тільки у тому разі, коли вона звернеться до суду та надасть відповідне судове рішення про встановлення факту родинних стосунків із [PERSON] 22 лютого 2024 року Приморський районний суд м. Одеси ухвалив рішення по справі № 522/5568/23, яким задовольнив заяву [PERSON] про встановлення факту родинних відносин. Встановив факт родинних відносин між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та встановив, що [PERSON] є двоюрідною сестрою [PERSON] . Дане рішення набрало законної сили 28.03.2024, після чого [PERSON] надала його приватному нотаріусу Сегенюк С. Б. для видачі свідоцтва про право на спадщину. Однак, листом від 16.05.2024 № 95/02-14 приватний нотаріус Сегенюк С. Б. повідомила [PERSON] , що видати свідоцтво про право на спадщину за законом все ж неможливо, оскільки згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень нею отримано відомості щодо арешту нерухомого майна [PERSON] на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № В-13/146/28437046 від 30.01.2012, винесеної Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. З огляду на неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину та захистити свої права в позасудовому порядку, [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом. Ухвалою суду від 12 липня 2024 року суддею прийнято до свого розгляду зазначену цивільну справу в порядку загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов. (а.с. 37). Ухвалою суду від 12 липня 2024 року витебувано від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегенюк Світлани Борисівни ( [ADDRESS] ) завірену належним чином копію спадкової справи №23/2022 до майна померлого [PERSON] . (13.10.1959 27.01.2022) (а.с. 39). 04 грудня 2024 року на адресу суду приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегенюк С. Б. надано спадкову справу №23/2022 до майна померлого [PERSON] . (а.с. 43-90). Ухвалою суду від 22 січня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд по суті позову. (а.с. 97). 25.04.2025 року набрав чинності\~Закон № 4273-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів", відповідно до якого Суворовський районний суд міста Одеси змінено на Пересипський районний суд міста Одеси. Представник позивача адвокат Наседкін О. І. надав заяву про розгляд справи за його відсутністю та відсутністю позивача, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі. (а.с. 101). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи судом повідомлявся належним чином, причин неявки суду не сповістив та з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався. (а.с. 41,100). Враховуючи вимоги\~ст. 223 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції\~Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності представника відповідача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) склав відповідний актовий запис за № 1087 та видав свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . (а.с. 14). Внаслідок смерті [PERSON] 22 липня 2022 року за заявою [PERSON] приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сегенюк С. Б. відкрила спадкову справу до його майна № 23/2022. (а.с. 43,44). Листом від 10.01.2023 № 4/02-14/23/2022 приватний нотаріус Сегенюк С. Б. повідомила [PERSON] , що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, як спадкоємцю за правом представлення, буде можливим тільки у тому разі, коли вона звернеться до суду та надасть відповідне судове рішення про встановлення факту родинних стосунків із [PERSON] (а.с. 76). 22 лютого 2024 року Приморський районний суд м. Одеси ухвалив рішення по справі № 522/5568/23, яким задовольнив заяву [PERSON] про встановлення факту родинних відносин. Встановив факт родинних відносин між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та встановив, що [PERSON] є двоюрідною сестрою [PERSON] (а.с. 86-88). Дане рішення набрало законної сили 28.03.2024, після чого [PERSON] надала його приватному нотаріусу Сегенюк С. Б. для видачі свідоцтва про право на спадщину. Однак, листом від 16.05.2024 № 95/02-14 приватний нотаріус Сегенюк С. Б. повідомила [PERSON] , що видати свідоцтво про право на спадщину за законом все ж неможливо, оскільки згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень нею отримано відомості щодо арешту нерухомого майна [PERSON] на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № В-13/146/28437046 від 30.01.2012, винесеної Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. (а.с. 90). Щодо позовних вимог про зняття арешту з нерухомого майна, суд зазначає наступне. На підставі ст.ст.12,13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до вимог ст. 16 ЦК України, захист права позивача необхідно вчинити шляхом припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення, тобто звільнити майно з-під арешту. Статтею 41 Конституції України\~та статтею\~1\~Першого\~протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статей\~316,\~317,\~319 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1\~статті 321 ЦК України\~передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини 1\~статті 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За змістом статей\~1216,\~1217 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~статті 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5\~статті 1268 ЦК\~встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із частинами 1, 3\~статті 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Підпунктами 4.18. та 4.20. п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України за № 296/5 від 22.02.2012, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Якщо на спадкове майно накладено арешт, видача свідоцтва про право на спадщину зупиняється до зняття арешту. Враховуючи, що листом від 16.05.2024 № 95/02-14 приватний нотаріус Сегенюк С. Б. повідомила [PERSON] , що на нерухоме майна покійного [PERSON] на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № В-13/146/28437046 від 30.01.2012, винесеної Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було накладено арешт, то остання набула право на звернення до суду з позовом про зняття арешту, як спадкоємець померлого власника арештованого майна. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач та її представник-адвокат Наседкін О. І. не звертались до суду в порядку ст. 84 ЦПК України про витребування доказів, а саме витребування документів щодо накладеного арешту, підстав його накладення, підстав необхідності арешту на даний час, задля встановлення повного кола осіб та рішення по зазначеній справі може вплинути на права та обов`язки таких осіб. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про зняття арешту не підлягають до задоволення у зв`язку з їх недоведеністю. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно суд зазначає наступне. Відповідно до статті 392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно достатті 328 Цивільного кодексу Україниправо власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У\~постанові Пленуму Верховного Суду України 30.05.2008 №7«Про судову практику у справах про спадкування»\~звернуто увагу судів на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають; у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (п.23). Згідно положень п.п. 4.20 п. 4 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо на спадкове майно накладено арешт, видача свідоцтва про право на спадщину зупиняється до зняття арешту. Як встановлено судом, єдиною підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії (листа)\~видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину позивачу є наявність накладеного на спадкове майно обтяження у вигляді арешту. При цьому, в листі нотаріуса від 16.05.2024 року зазначено про затримання видачі свідоцтва про право на спадщину, до зняття арешту. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо передчасності позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, оскільки після скасування такого виду обтяження як арешт, приватний нотаріус, у встановленому законом порядку, має право видати позивачу свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом. Отже, в цій частині визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 42,5 кв. м та житловою площею 18,5 кв. м., позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв`язку з їх передчасністю. Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які посилалися сторони, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed