Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

10 квітня 2025 року Волочиським районним судом Хмельницької області розглянуто цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 10 квітня 2025 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 04 січня 2018 року Чортківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 02. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 605,60 грн. судового збору. Повернуто [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову відповідно до квитанції 8781-7490-0658-4303 від 13.03.2025 в АТ «ТАСКОМБАНК» в сумі 605,60 грн. Виконання рішення в частині повернення судового збору з державного бюджету покладено на Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області. Представник позивача звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, оскільки судом не вирішено питання про місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу разом з матір`ю, хоч така вимога була заявлена. Просить ухвалити додаткове рішення у справі про залишення дитини [PERSON] , [INFO] , проживати з матір`ю. Від представника позивача надійшла заява про розгляд заяви без його участі та без участі позивача. Відповідач, що був належним чином повідомлений, подав заяву згідно якої розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення просив проводити без його участі. В задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення просив відмовити. Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Судом встановлено, що в позовній заяві, крім вимог про розірвання шлюбу, позивач просила дитину [PERSON] , [INFO] , залишити проживати разом з матір`ю - [PERSON] , разом з тим, за даною вимогою судом не ухвалено рішення. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04 січня 2018 року Чортківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 02. Шлюбні відносини між сторонами припинені, майновий спір відсутній. На даний час народжена у шлюбі дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю. Спір про місце проживання дитини відсутній. На відсутність спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини вказує факт подання відповідачем заяви про безумовне визнання позову, відсутність доказів розгляду органом опіки та піклування або судом спору про визначення місця проживання дитини. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення, яким вимоги позивача про залишення дитини [PERSON] , [INFO] , проживати разом з матір`ю після розірвання шлюбу, з огляду на таке. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Верховний Суд у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Подібний висновок викладено Верховним Судом також у постанові від 21.12.20221 (справа № 339/143/20, провадження № 61-6809св21). У вказаній справі Верховний Суд розглядаючи подібні правовідносин зазначив таке: «Враховуючи, що сторони не зверталися до суду із вимогами про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, суд, враховуючи принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обґрунтовано в межах доводів та вимог позову про розірвання шлюбу та залишення дитини проживати з матір`ю, встановивши, що дитина до розірвання шлюбу після припинення фактичних шлюбних відносин батьків проживала разом з матір`ю, залишив проживати дитину з нею, чим лише констатував місце проживання дитини, не визначаючи його.» Таким чином, позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини разом з матір`ю суд визнає обґрунтованими. Одночасно суд наголошує на тому, що відповідач - батько дитини не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання сина разом з ним у разі наявності підстав вважати, що проживання дитини з батьком відповідатиме найкращим інтересам дитини. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved