Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Адвокат Грінцов І.В., який діє в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду із вказаним позовом до ФОП [PERSON] , в якому, з посиланням на Закон України «Про захист прав споживачів», просить стягнути на користь [PERSON] 40135,00 грн основного боргу, 104752,35 грн пені, 16000,00 грн компенсації моральної шкоди та понесені судові витрати в розмірі 20 000,00 грн. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 08.03.2024 між позивачем та ФОП [PERSON] було укладено договір № 00006/1 про надання інформаційно-консультативних послуг з організації освітньої подорожі за кордон, за яким організатор освітньої подорожі зобов`язується провести та підтвердити бронювання місця у вибраному навчальному закладі у строк до двох днів після отримання повної оплати інформаційно-консультативних послуг організатора, згідно виставленого розрахунку-фактури та загальної вартості курсу навчання згідно розрахунку-фактури навчального закладу. 08.03.2024 клієнт відповідно до умов п. 4.1 договору сплатив вартість послуг в повному обсязі, а саме 950 євро (40135,00 грн). Оскільки відповідачка свої зобов`язання не виконала у передбачені договором строки, 19.04.2024 на її адресу було направлено лист-вимогу №1904-1, в якому повідомлялось про рішення клієнта відповідно до п. 9.6 розірвати договір в односторонньому порядку та містилась пропозиція відповідно до п.10.7. добровільно повернути сплачені кошти у розмірі 40 135 грн, що є еквівалентом 950 євро. Договір вважається розірваним з 27.04.2024. Відповідачка у відповідь надіслала пропозицію про мирне врегулювання спору від 18.05.2024, а по факту відмову від повернення коштів, оскільки, згаданий лист жодної пропозиції про мирне врегулювання не містить. На дату звернення із позовом, відповідачка кошти не повернула, у зв`язку з чим заявлено вимоги про стягнення коштів з урахуванням штрафних санкцій, а також про відшкодування завданої моральної шкоди. Судові витрати просить покласти на відповідача. Інші заяви по суті справи. 21.01.2025 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] повністю за безпідставності. Заперечення проти позову обґрунтовані тим, що замовник був зобов`язаний оплатити послуги організатора, підписати додатки 1 та 2 та оплатити загальну вартість курсу навчання згідно рахунку-фактури навчального закладу. ФОП [PERSON] повідомляла, неодноразово (здійснювала консультування), що для початку співпраці та переведення до навчального закладу в Чехії необхідні відповідні документи. Однак, в порушення п. 3.1.3 договору замовником не було надано жодного необхідного документа. Згідно з п. 6.7 договору, організатор не несе відповідальності щодо відшкодування грошових витрат замовника за оплачені послуги, якщо замовник у період обслуговування за своїм розсудом чи у зв`язку зі своїми інтересами не скористався всіма або частиною запропонованих та сплачених послуг. У відповідності до п.11 додатку № 1 до договору відповідач здійснила реєстрацію до Міністерства освіти для апостилювання документів про освіту на 25.03.2024 о 12 год. 35 хв, однак через масовані ракетні атаки на м. Київ 25.03.2024, виконати вказані дії ФОП [PERSON] не вбачалось можливим. Зазначає, що клієнт отримав консультування в повному обсязі, заволодівши її інтелектуальною власністю, повністю зрозумівши структуру, пакет документів, тому ФОП [PERSON] не порушувала прав позивача і підстави для розірвання договору та повернення коштів відсутні. Крім того, в порушення п.п. 2.1.3, 3.1.1, 3.1.2, замовник додаток № 2 не підписав та курс навчання не оплатив, що унеможливило подальше надання послуг з організації освітньої подорожі за кордон. Вимоги позивача про стягнення неустойки у вигляді пені відповідач вважає безпідставними через відсутність її вини у подальшій неможливості виконання договору. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди зазначає про відсутність доказів її заподіяння з вини відповідача. Витрати на правову допомогу вважає необґрунтованими та значно завищеними. 30.01.2025 представником позивача подано відповідь на відзив, в якому стверджено про не надання відповідачем жодного доказу в обґрунтування заперечень, зокрема на підтвердження факту надання послуг, перелічених в п.п. 1.3, 2.1.3, 3.1.3, доказів виконання вимог п. 6.7, доказів реєстрації в Міністерстві освіти для апостилювання. Цим самим відповідач спростувала свої твердження про ненадання позивачем жодного необхідного документа. З огляду на наведене представник позивача прохає позов задовольнити в повному обсязі. Також представником позивача звернуто увагу про порушення відповідачем строку подачі відзиву. Рух справи. 23.07.2024 в провадження Подільського районного суду міста Києва надійшла вищевказана позовна заява. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 24.07.2024 справу передано на розгляд до Ленінського районного суду міста Полтави. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.10.2024 головуючим у справі визначено суддю Подмаркову Ю.М. Ухвалою Ленінського районного суду міста Полтави від 07.10.2024 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Участь у справі сторін та інших учасників справи. Представник позивача у судовому засіданні на задоволенні позовної заяви наполягав. Позивач [PERSON] до суду не прибув, про причини неявки не повідомив. Відповідач ФОП [PERSON] та її представник адвокат Сахно О.В. до суду не прибули, про причини неявки не повідомили. Судом не встановлено поважності причин неприбуття до суду відповідача та її представника, беручи до уваги приписи ст. 223 ЦПК України, якою врегульовані наслідки неприбуття в судове засідання учасників процесу, суд не вбачає підстав для відкладення судового розгляду справи та вважає можливим проведення судового розгляду за відсутності сторони відповідача на підставі наданих ними заяв по суті і доказів, що містяться у справі. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Судом встановлено, що 08.03.2024 між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір № 00007/1 про надання інформаційно-консультативних послуг з організації освітньої подорожі за кордон, за яким організатор зобов`язується провести та підтвердити бронювання місця у вибраному навчальному закладі у строк до двох днів після отримання повної оплати інформаційно-консультативних послуг організатора, згідно виставленого розрахунку-фактури та загальної вартості курсу навчання згідно розрахунку-фактури навчального закладу. За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позивач умови договору виконав у повному обсязі, зокрема сплативши відповідачу 08.03.2024, відповідно до п. 4.1 договору загальну вартість інформаційно-консультативних послуг з організації освітньої подорожі замовника у розмірі 950 євро, що складає 40 135,00 грн. При цьому, відповідач свої зобов`язання за договором та додатком 1 до договору не виконала, у зв`язку з чим представником позивача 19.04.2024 на адресу відповідача було направлено лист-вимогу № 1904-1 про розірвання договору відповідно до п. 9.6 договору та вимога про повернення сплачених коштів у розмірі 950 євро, однак дана вимога залишилась без виконання. Згідно зі ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За таких обставин та враховуючи, що відповідач свої зобов`язання за договором у визначений у ньому строк не виконала, суд приходить до висновку про задоволення позовних щодо стягнення коштів за договором у розмірі 40 135,00 грн. При ствердженні про неможливість виконання договору з вини позивача, надання послуг, перелічених в п.п. 1.3, 2.1.3, 3.1.3, виконання вимог п. 6.7 договору, відповідач жодного доказу суду не надала. Відповідачкою жодним чином не спростовано та не доведено належними та допустимими доказами виконання з її боку умов укладеного договору. Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 104 752,35 грн, судом встановлено наступне. Частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Отже, пеня, передбачена ч. 5 ст. 10 зазначеного Закону, застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. А відповідно до ст. 611 цього Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З урахуванням вказаної норми права, оскільки розмір визначеної позивачем неустойки значно перевищує, майже в 2,5 рази розмір основного боргу, тому суд вважає необхідним зменшити розмір неустойки до розміру фактичних збитків, з 104 752,32 грн до 40 135,00 грн. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 16000 грн, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Виходячи з положення статті 23 ЦК України, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суду необхідно встановити характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, настання негативних змін у його житті, можливість відновлення стану, який мав потерпілий до нещасного випадку чи професійного захворювання. Вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовані позивачем тим, що внаслідок протиправних дій з боку відповідача, пов`язаних з невиконанням умов договору, відмовою надавати послуги, які передбачені додатком 1 до договору, безпідставним заволодінням коштів та ігноруванням прохання їх повернути, ставлення позивача в позицію безпорадності та примушування до відстоювання своїх прав в судовому порядку, позивачу була заподіяна моральна шкода, яка оцінена у 16 000 грн. Як роз`яснено у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тобто при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду слід встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд враховує характер та тривалість страждань позивача та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає суму 16000,00 грн значно завищеною, а тому відповідно дана позовна вимога підлягає задоволенню частково в розмірі 4000,00 грн. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Щодо стягнення судових витрат. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами Згідно із ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат береться до уваги розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Таким чином, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Представник позивача зазначив, що сума фактично понесених та сплачених судових витрат становить 20 000,00 грн. На підтвердження понесених витрат суду надано ордер про надання правової допомоги Синиці О.В., свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю серії КВ № 004349, договір № 1604-2 від 16.04.2024 про надання правової допомоги, додаток № 1 до договору, згідно з яким вартість наданих адвокатом послуг становить 20 000,00 грн, квитанцію про перерахування платником [PERSON] 20 000,00 грн на виконання умов договору № 1604-2 від 16.04.2024. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідачкою у відзиві заявлено про те, що розмір витрат на правову допомогу є завищеним та не обгрунтованим. Зважаючи на вищевикладене суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат до 10 000,00 грн та з огляду на часткове задоволення позову, присудити до стягнення з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 5 238,00 грн. Також враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 634,43 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial