Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Берегівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача орган опіки та піклування виконавчого комітету Берегівської міської ради Закарпатської області про стягнення аліментів на утримання дитини та позбавлення батьківських прав. Зокрема, позивач просить: -стягувати з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн. щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття; -позбавити [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позовна заява мотивована тим, що [INFO] від фактичних шлюбних відносин у сторін народився син [PERSON] . Починаючи з січня 2015 року і по теперішній час позивач проживає вдвох з сином у належній на праві приватної власності квартирі за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 14 серпня 2015 року у справі №297/1972/15-ц було визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з його батьком [PERSON] . Ухвалою суду від 23.12.2022 року роз`яснено вказане судове рішення, яким встановлено факт самостійного виховання неповнолітнього [PERSON] його батьком [PERSON] .. На даний час позивач самостійно здійснює постійний догляд за сином, позивач створив всі належні соціально-побутові умови для проживання та зростання дитини, забезпечує духовний та розумовий розвиток неповнолітнього сина як окремої особистості. Неповнолітній син сторін знаходиться на повному утриманні та вихованні позивача, який піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому, відповідачка не бере жодної участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сина, не надає жодної допомоги на утримання, взагалі не підтримує жодних ні моральних, ні матеріальні стосунки з дитиною. Відповідачка фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 12.02.2025 року провадження у зазначеній справі було відкрито та призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 03.04.2025 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про місце, дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином. При цьому, подав заяву про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами, позовну заяву підтримав повністю, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Про місце, дату і час розгляду справи була повідомлена належним чином. Відзив на позовну заяву не подала. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача орган опіки та піклування виконавчого комітету Берегівської міської ради Закарпатської області явку свого представника в судове засідання не забезпечила. Про місце, дату і час розгляду справи була повідомлена належним чином. При цьому, представником подано заяву про розгляд справи без його участі та долучено висновок щодо розв`язання спору. В межах вимог ст. 280 ЦПК України, суд у даній справі на підставі наявних у ній документів ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Позаяк, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин і без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не надав заперечень проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Судом встановлено, що сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 14 серпня 2015 року визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з його батьком - [PERSON] (а.с. 22). Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 23 грудня 2022 року роз`яснено рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 14 серпня 2015 року, а саме: визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із його батьком [PERSON] , означає те, що батько [PERSON] самостійно виховує вина [PERSON] , [INFO] (а.с. 19-21). Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 7 статті 7 Сімейного кодексу України 7 передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII , іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами 1-4 статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина 1 статті 155 СК України). Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини 1 статті 164 СК України, дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У частині 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява № 70879/11) ЄСПЛ зазначив, що якщо батько не підтримує стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. У цій справі ЄСПЛ звернув увагу на те, що заявник міг і повинен був усвідомлювати, що таке тривале і повне розставання з його сином, зокрема, враховуючи юний вік останнього в той час, коли їх контакт припинився, може призвести лише до значного ослаблення, якщо не повного розриву, зв`язку між ними і відчуження дитини від нього (§ 52). Саме бездіяльність заявника призвела до розриву зв`язків між ним і його сином і підштовхнула результат справи проти нього. Очевидно, що позбавлення заявника батьківських прав не більше ніж анулювало юридичний зв`язок між заявником і його сином. Враховуючи відсутність будь-яких особистих відносин протягом семи років, що передували цьому рішенню, не можна сказати, що воно негативно вплинуло на ці відносини (§ 54). Існуючі сімейні зв`язки між подружжям і дітьми, про яких вони фактично піклуються, зумовлюють захист відповідно до Конвенції. Більш того, якщо минув значний проміжок часу з того моменту, як дитина жила разом зі своїми біологічними батьками, то інтерес цієї дитини в тому, щоб його de facto сімейна ситуація знову не змінилася, може домінувати над інтересами батьків, щоб їх сім`я возз`єдналася (§ 55). 21 березня 2025 року Берегівським районним судом Закарпатської області отримано висновок органу опіки і піклування виконавчого комітету Берегівської міської ради № 603/03-17 від 18.03.2025 року. Згідно вказаного висновку встановлено, що з 2015 року мати [PERSON] , [INFO] - [PERSON] , [INFO] , свідомо не бажає приймати участь в утриманні та вихованні свого малолітнього сина; фізичним та духовним розвитком своєї дитини, її психічним та емоційним станом не цікавиться. Крім цього, про свого сина [PERSON] ніяким чином не піклується, морально та матеріально його не підтримує, тобто свідомо нехтує виконанням своїх батьківських обов`язків. На засідання комісії з питань захисту прав дитини була запрошена, проте надала письмову заяву про те, що не бажає приймати участь у даному засіданні. Зазначені обставини у відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України вказують на підстави для позбавлення батьківських прав. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, орган опіки та піклування виконавчого комітету Берегівської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] , [INFO] (а.с. 43-44). Згідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже судом встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 27 цієї Конвенції визначає, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років - 3196,00 гривень - 50% = 1598,00 гривень. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (тобто на час звернення до суду 1598,50 гривень). Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (тобто 2563,00 гривні та 3196,00 гривень). Відповідно до абз. 4 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Згідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного Кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, враховуючи, що позивачу потрібно утримувати неповнолітнього сина, якому виповнилося 12 років, а відповідачкою не спростовано належними і допустимими доказами неспроможність сплачувати аліменти у розмірі заявленому позивачем, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити повністю та стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 гривень щомісяця до досягнення нею повноліття. За таких обставин, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить висновку, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Отже, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню позивача, а тому позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі. Зокрема, слід позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , чим повністю буде захищено інтереси самої неповнолітньої дитини, в розумінні принципів Декларації прав дитини в тому числі. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн. щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved