Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

У жовтні 2022 року позивачка, інтереси якого представлені адвокатом, звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила витребувати з чужого незаконного володіння відповідачки квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.08.2022 року позов [PERSON] до ТОВ «Ренесанс компані», ТОВ «Світ Фінансів», приватного нотаріуса КМНО Пономарьової Д.В. про захист прав споживачів, задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1968 від 20.10.2020, укладений між ТОВ «Світ Фінансів» та ТОВ «Ренесанс Компані» та скасовано рішення про державну реєстрацію права власності № 54674349 від 20.10.2020 за ТОВ «Ренесанс компані» на квартиру [ADDRESS] . Вказане рішення набрало законної сили. Зазначає, що вказана справа розглядалась з 03.02.2021 року, а тому ТОВ «Ренесанс Компані», намагаючись уникнути повернення квартири з чужого незаконного володіння, 22.06.2021, відчужив квартиру [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу квартири №1921 від 22.06.2021, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Швець Р.О., у зв`язку з чим поновлення порушених прав позивача на житло на підставі рішення суду у справі № 761/1316/21 є неможливим, а тому позивачка вимушена звернутися до суду. Крім того, [PERSON] померла [INFO] , а її спадкоємицею є [PERSON] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.10.2022 матеріали позовної заяви передані на розгляд судді СіромашенкоН.В. Ухвалою суду від 31.10.2022 накладено арешт на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2198196080000), що належить на праві власності [PERSON] .. Ухвалою суду від 01.11.2022 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Протокольною ухвалою суду від 13.03.2025 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судовому засіданні просила позов задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених в ньому, просила ухвалити відповідне рішення, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідачки у судовому засіданні заперечив проти позову, просив відмовити в його задоволенні. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, причину неявки до суду не повідомили. Суд,заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Судом встановлено, що 02.04.2008 року 02 квітня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 125/П/73/2008-840 на споживчі цілі на забезпечення виконання зобов`язань, за яким того ж дня між ними укладено Договір іпотеки №125/П/73/2008-840, згідно якого майновим поручителем передано в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . 29.05.2020 у зв`язку із закінченням процедури ліквідації ВАТ КБ «Надра», відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на підставі договору про відступлення прав вимоги №GL3N216952, укладеного між Банком та ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ» замінено ПАТ КБ «Надра» на нового кредитора ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ». 20.10.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д. В. посвідчено договір купівлі-продажу нерухомого майна №1968 укладений між ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ» (продавець) та ТОВ «РЕНЕСАНС КОМПАНІ» (покупець) у відповідності до пункту 1 якого Продавець, діючи відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку», розуміючи значення своїх дій, без будь-якого примушення, як фізичного так і морального, продав, а покупець купив нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д. В. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності №54674349 від 20.10.2020 за ТОВ «РЕНЕСАНС КОМПАНІ» на належну позивачу квартиру. 22.06.2021 року між ТОВ «Ренесанс Компані» та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Швець Р.О., зареєстрований в реєстрі за №1921. Відповідно до п. 1 вказаного договору Продавець передає у власність Покупцю квартиру, а Покупець приймає зазначене майно у власність і сплачує за нього зазначену в п. 4 цього договору грошову суму. Згідно п. 2 вказаного договору квартира, що відчужується за цим договором, розташована за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.08.2022 позов [PERSON] до ТОВ «Ренесанс компані», ТОВ «Світ Фінансів», приватного нотаріуса КМНО Пономарьової Д.В. про захист прав споживачів, задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1968 від 20.10.2020, укладений між ТОВ «Світ Фінансів» та ТОВ «Ренесанс Компані» та скасовано рішення про державну реєстрацію права власності № 54674349 від 20.10.2020 за ТОВ «Ренесанс компані» на квартиру [ADDRESS] . Стягнуто з ТОВ «Світ Фінансів» та ТОВ «Ренесанс компані» на користь [PERSON] 50 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди по 25 000,00 грн. з кожного. Постановою Київського апеляційного суду від 20.07.2023 рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11.08.2022 в частині стягнення моральної шкоди скасовано та в цій частині ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині оскаржуване рішення залишено без змін. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від [INFO], Серія [NUMBER] . Як свідчить наявна в матеріалах справи довідка з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05 квітня 2023 року, [PERSON] 24січня 2023 року зареєструвала право власності на спірну квартиру на своє ім`я на підставі Свідоцтва про справо на спадщину, серія та номер: 27, виданий 24.01.2023, видавник Соболєв Д.В., приватний нотаріус КМНО; витяг зі Спадкового реєстру, серія та номер: 71240302, виданий 24.01.2023, видавник: Соболєв Д.В., приватний нотаріус КМНО. 09.01.2020 між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВІТ ФІНАНСІВ» укладено договір № GL3N212458 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, згідно якого право вимоги за кредитним договором № 75/П/73/2008-840 від 07.03.2008, укладеним між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] , та за договором поруки, укладеним між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ». ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ», як правонаступник ВАТКБ «Надра»,звернулося до Лохвицького відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із запитом про надання інформації стосовно виконавчого провадження [NUMBER] про стягнення з [PERSON] заборгованості за виконавчим листом №2-9166 від 24.11.2010, виданим Шевченківським районним судом м. Києва. Здійснення власником свого права власності передусім полягає у безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном. За змістом статей 317, 318 ЦК України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 цього Кодексу). Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Зазначений засіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння. Згідно з наведеною нормою власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до вимог ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно з висновком про застосування норм права, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №674/31/15-ц захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка незаконно володіє цим майном (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України. Крім того, положення статті 388 ЦК України можуть застосовуватись як підстави позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, і було відчужене третій особі за умови, що між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. (Правовий висновок ВСУ від 18 січня 2017р. у справі за № 6-2723цс16) Коли майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати, наслідком правочину, здійсненого з таким порушенням, є не двостороння реституція, а витребування майна із незаконного володіння (віндикація). Отже, право особи, яка вважає себе власником майна, підлягає захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача із використанням правового механізму, встановленого статтею 388 ЦК України. Аналогічна правова позиція також висловлена 28 серпня 2019 року Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 127/17971/15-ц, провадження № 61-11692св18. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. Таким чином, у відповідності до вимог ст.ст. 330, 388 ЦК України право власності на майно, яке було відчужено поза волею власника, не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Крім того, на наявність права власності на майно не впливає також і та обставина, що воно було предметом відчуження на підставі укладених іншими особами правочинів, оскільки дійсний власник не був стороною цих угод, а ст. 346 ЦК України не передбачає припинення права власності дійсного власника в зв`язку з реєстрацією договорів купівлі-продажу за іншими особами під час його неодноразового перепродажу, що відбувалося без участі та поза межами волі дійсного власника. (Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11.02.2015 року у справі №6-1цс15). Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Отже, відповідно до вищенаведених вимог закону, особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Зазначений засіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належним йому майном, тобто коли майно незаконно вибуває із його володіння. Згідно з наведеною нормою власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених Цивільним кодексом України. Аналіз положень статті 387 ЦК України дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі. Віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна або особи, яка має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу правомочностей. Віндикаційний позов належить до речово-правових способів захисту; захищає право власності в цілому, оскільки він пред`являється у тих випадках, коли порушено права володіння, користування та розпорядження одночасно. Предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення індивідуально визначеного майна з чужого незаконного володіння. Предмет доказування у таких справах становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-от: факти, що підтверджують його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. (Правова позиція висловлена 27.08.2019 року Верховним Судом у справі № 925/366/18). Таким чином, основним процесуальним обов`язком позивача, у даному випадку, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, є обов`язок доказування, тобто позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, тобто саме позивач повинен надати докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених ст. 388 ЦК України, тому що вона встановлює спеціальні правила для захисту такого права. Тобто, з урахуванням ст. 12 ЦПК України, при зверненні до суду з позовом про витребування майна на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, позивач повинен довести факти й обставини, що мають значення для справи, а саме: факт належності спірного майна позивачу, як титульного володільця на витребуване майно; факт, що майно вибуло з його володіння як власника не з його волі; факт наявності майна в натурі у незаконному володінні відповідача; факти й обставини, що підтверджують яким шляхом майно вибуло з його володіння (зокрема, крім іншого, на підставі оплатного чи безоплатного правочину воно відчужено) та відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи, що позивач у встановленому законом порядку на підставі відповідного правочину зареєструвала за собою право власності на спірну квартиру, яка у подальшому вибула з власності останньої поза її волею, оскільки рішенням судувизнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №1968 від 20.10.2020 укладений між ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ» та ТОВ «РЕНЕСАНС КОМПАНІ» та скасовано рішення про державну реєстрацію права власності №54674349 від 20.10.2020 за ТОВ «РЕНЕСАНС КОМПАНІ» на вказану квартиру, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно зі ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому слід задовольнити позов. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд відповідно до ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України й судові витрати (судовий збір) у сумі 1418 грн 60 коп. стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved