Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Макарівського районного суду Київської області з позовом до Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області, третя особа: Макарівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що [INFO] померла її\~тітка [PERSON] ,\~яка 07 лютого 2007 року склала заповіт, яким заповіла їй все своє майно. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за заповітом, до складу якої, увійшла земельна ділянка площею 4,8501 га, кадастровий номер 3222783500:05:008:0023, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Королівського старостинського округу Макарівської об`єднаної територіальної громади Бучанського району Київської області (раніше Королівської сільської ради Макарівського району Київської області). Однак, нотаріус надав роз`яснення щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у спадкоємця необхідних документів, а тому змушена звернутися за захистом своїх спадкових прав до суду. Суд ухвалою від 26 лютого 2025 року позов [PERSON] прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи постановив здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 01 травня 2025 року. Встановив відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Представник відповідача просив справу розглядати без його участі. Рішення прийняти за наявними матеріалами справи. Від третьої особи державного нотаріуса Тищенко Вікторії Григорівни Макарівської державної нотаріальної контори 18 квітня 2025 року до суду надійшла заява, в якій просила справу розглядати за відсутності представника контори. Рішення прийняти відповідно до законодавства. Суд ухвалою\~від 01\~травня 2025\~року закрив\~підготовче провадження\~та призначив\~справу до\~судового розгляду\~того ж\~дня. У судовому засіданні оголошено перерву до 12 травня 2025 року. В судовому засідання позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача дослі дивши письмові матеріали справи, суд встановив таке. Відповідно до статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 Цивільного кодексу України). Частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] 07 лютого 2007 року склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Королівської сільської ради Макарівського району Київської області Шуман Т.Ф., яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане 06 липня 2007 року виконавчим комітетом Королівської сільської ради Макарівського району Київської області, актовий запис № 22. Після її смерті [PERSON] відкрилася спадщина за заповітом. До складу спадщини увійшла земельна ділянка площею 4,8501 га, з кадастровий номер 3222783500:05:008:0023, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташування на території Королівської сільської ради Макарівського району Київської області) (Державний акт на право власності на земельну ділянку, бланк серії ЯЖ № 685706). Інших спадкоємців за законом та за заповітом немає, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі витяг № 12068273 від 07 грудня 2007 року. Позивач звернулася до державного нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав. Державний нотаріус Макарівської державної нотаріальної контори Тищенко В.Г. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначене майно, оскільки, для підтвердження факту передачі у власність земельної ділянки [PERSON] , позивачем надано Архівний витяг з розпорядження Макарівської районної державної адміністрації Київської області № 1585 від 07 квітня 2008 року. Проте, зазначене розпорядження видане після смерті [PERSON] , тобто після втрати цивільної правоздатності щодо набуття останньою будь-яких цивільних прав чи обов`язків (лист державного нотаріуса Тищенко В.Г. від 20 грудня 2024 року № 297/02-14). Згідно із частиною першою статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, зі змісту рішення Макарівського районного суду Київської області від 06 квітня 2004 року вбачається, що за [PERSON] визнано право на земельну частку (пай) на який в порядку спадкування має право [PERSON] та зобов`язано Макарівську районну державну адміністрацію та Королівську сільську раду видати відповідний державний акт на ім`я [PERSON] . Відповідно до статей 12161218 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із статтею 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно із статтею 1233 та частиною першою статті 1235 Цивільного кодексу України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Спадкоємець за\~заповітом чи\~за законом\~має право\~прийняти спадщину\~або не\~прийняти її. Не\~допускається прийняття\~спадщини з\~умовою чи\~із застереженням (частини перша, друга статті 1268 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України визначено, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За частиною першою статті 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (частина перша статті 1297 Цивільного кодексу України). Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (частина перша статті 1225 Цивільного кодексу України). Згідно статті 126 Земельного Кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (пункт 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року). Статтею 392 Цивільного кодекс України регламентовано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання , у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ураховуючи встановлені судом обставини справи, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею за заповітом майна померлої [INFO] [PERSON] , однак через відсутність інформації, щодо дати видачі документу, а також реєстрацію в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею позбавлена можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому їх необхідно задовольнити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved