Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і свої вимоги обґрунтовував тим, що є власником житлового будинку садибного типу, загальною площею 77,0 кв.м, житловою площею 37,2 кв.м, з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування будинку від 30.06.2009, реєстровий № 1535. В поточному році позивач виявив намір розпорядитись належним йому майном та звернувся до приватного нотаріуса Конотопського районного нотаріального округу Сумської області Фесенко А.О. з питанням посвідчення договору дарування, але в процесі проведення нотаріальних дій нотаріусом було виявлено обтяження щодо вказаного нерухомого майна, а саме арешт нерухомого майна. Після отримання відмови нотаріуса, позивач звернувся до державного виконавця з проханням зняти заборону (арешт) з нерухомого майна, в зв`язку з чим отримав відомості про стан виконавчого провадження завершено у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення. Виконавче провадження було відкрито відносно батька позивача [PERSON] , який мав заборгованість в ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», і яку він повністю погасив, внаслідок чого було завершено виконавче провадження, а арешт був накладений на майно, яке йому вже не належало, оскільки договір дарування був посвідчений в червні 2009 року, а постанова про арешт майна боржника винесена в серпні 2009 року. Посилаючись на ці обставини, просив позов задовольнити. Ухвалою судді Путивльського районного суду Сумської області від 27.03.2024 відкрито провадження у даній справі та визначено її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження, а також призначено підготовче засідання. Ухвалою Путивльського районного суду Сумської області від 26.04.2024 підготовче провадження у даній справі було закрито та призначено її до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, надав на адресу суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позов підтримав, витрати по справі просив покласти на нього. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Відповідач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» у судове засідання не з`явився, надав на адресу суду письмові пояснення, в якій просив розгляд справи проводити за відсутності його представника, у задоволенні позову просив відмовити. При цьому, відповідач вказував, що позивач невірно викладає обставини справи, оскільки виконавче провадження № 13390652 було відкрито у Путивльському РВ ДВС у Сумській області на виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.05.2009, справа № 2-4066/09. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.05.2009 у вказаній справі було задоволено заяву ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про забезпечення позову і накладено арешт на все майно, що належить відповідачу [PERSON] в межах заявлених позовних вимог у розмірі 12545,60 грн. На виконання вказаної ухвали було накладено арешт на нерухоме майно, що знаходиться по [ADDRESS] , інше майно та грошові кошти. Отже, закінчення виконавчого провадження № 13390652 на підставі п.8 ч.1 ст. 49 закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання) свідчить про виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.05.2009 у справі № 2-4066/09 в частині накладенні арешту та жодним чином не є доказом погашення заборгованості [PERSON] перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Навпаки, [PERSON] має непогашену заборгованість перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Тобто арешт на житловий будинок [ADDRESS] було накладено як захід забезпечення позову. Крім того, станом на день ухвалення вказаного рішення саме боржник [PERSON] був власником вказаного нерухомого майна, а не позивач. Для скасування арешту з зазначеного нерухомого майна [PERSON] та [PERSON] повинні звернутися з відповідним клопотанням про скасування заходів забезпечення позову у справі № 2-4066/09 до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, тобто до суду, який вжив ці заходи. Ухвала від 19.05.2009 наразі діє та не скасована. За таких обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, письмових пояснень щодо позову не надала. З`ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, дослідивши надані письмові докази, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Як вбачається з фотокопії договору дарування від 30.06.2009, зареєстрованого в реєстрі за № 1535, позивач є власником житлового будинку садибного типу, загальною площею 77,0 кв.м, житловою площею 37,2 кв.м, з надвірними будівлями, який знаходиться по [ADDRESS] (а.с. 7-8). Дарувателем, згідно вказаного договору, є [PERSON] . Право власності позивача на домоволодіння за вказаною адресою зареєстровано 02.07.2009, що підтверджується фотокопією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.07.2009 (а.с. 9). Відповідно до відомостей з ЄРЗ, 12.08.2009 за реєстраційним номером обтяження № 8961078 зареєстровано арешт нерухомого майна будинку, розташованого по [ADDRESS] , на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА 960334 від 12.08.2009, ВДВС Путивльського РУЮ (а.с. 16). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.08.2023, 12.08.2009 Сумською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за реєстраційним номером обтяження 8961078 зареєстровано арешт нерухомого майна будинку [ADDRESS] , власник [PERSON] , підстава обтяження постанова ВДВС Путивльського РУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА 960334 від 12.08.2009. На підставі договору дарування від 30.06.2009, посвідченого приватним нотаріусом Колесніченко М.Г. за реєстровим № 1535, власником житлового будинку садибного типу, розташованого по [ADDRESS] є [PERSON] , дата прийняття рішення про державну реєстрацію 02.07.2009, дата внесення запису 02.07.2009 (а.с. 17-18). З відомостей виконавчого провадження № 13390652 вбачається, що дане виконавче провадження завершено у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення ухвали Жовтневого суду від 19.05.2009 № 2-4066 про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно та грошові кошти у розмірі 12545,60 грн. [PERSON] , стягувач ЗАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 19-20). Копією ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.05.2009 підтверджена та обставина, що в порядку забезпечення позову ЗАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості було задоволено заяву ЗАТ КБ «ПриватБанк» та накладено арешт на все майно, що належить відповідачу [PERSON] в межах заявлених вимог у розмірі 12545,60 грн, а саме нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , інше рухоме майно, що знаходиться за місцем реєстрації відповідача: [ADDRESS] , грошові кошти, що обліковуються на рахунках відповідача (а.с. 47). З довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 27.05.2024 вбачається, що [PERSON] має заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 48). У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Під забезпеченням позову потрібно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. За правилами частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Встановлено судом, що у межах заяви про забезпечення позову Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська наклав арешт на майно, яке на момент звернення до суду із позовом та на момент постановлення зазначеної ухвали суду належало особі, яку заявник визначив як відповідача за позовом, а саме [PERSON] . Водночас, на день реєстрації обтяження, після постановлення такої ухвали судом, майно, на яке було накладено арешт за ухвалою суду, було відчужено особі, яка не визначена як відповідач за позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк». Тож оскільки [PERSON] , який на момент постановлення ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.05.2009 у справі № 2-4066/09 про накладення арешту на житловий будинок садибного типу з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не був власником вказаного майна, вважає, що вжитими заходами забезпечення позову порушуються його права як нового добросовісного власника вказаного нерухомого майна, то він вправі звернутися до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, у межах якого доводити, у тому числі, і добросовісність набуття права власності на майно, на яке суд наклав арешт. Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в ухвалі від 14 серпня 2023 року у справі № 464/5357/21 (провадження № 61-10969ск23). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, дослідивши надані у справі докази та оцінивши їх в сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що позивачем доведено правомірність та добросовісність набуття ним права власності на житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору дарування від 30.06.2009, який є чинним та недійсним не визнавався. В той же час, відповідач, заперечуючи проти позову, не надав суду належних, допустимих, достатніх доказів того, що позивач недобросовісно набув право власності на вказаний житловий будинок, а також що останній має непогашені зобов`язання перед АТ КБ «ПриватБанк». Понесені позивачем судові витрати не розподіляються, враховуючи відповідне його клопотання. На підставі викладеного,

Outcome: approved