Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

У грудні 2024 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулося до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з нього на свою користь в порядку регресу суму страхового відшкодування у розмірі 35 124,39 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.10.2022 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Dodge», д.н.з. [NUMBER] , та транспортного засобу «Audi», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого вказані автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. ДТП сталось внаслідок порушення Правил дорожнього руху України водієм [PERSON] , що встановлено судовим рішенням. Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Audi», д.н.з. [NUMBER] , станом на дату ДТП була забезпечена в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-211300230. Потерпілий звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі такої заяви та наданих потерпілим документів страховиком було складено страховий акт №16-105/69857/3.2.29 від 24.06.2022 та у подальшому виплачено страхове відшкодування у розмірі 70 248,78 грн. У зв`язку з наведеним, а також враховуючи, що відповідач є пенсіонером, позивач, посилаючись на положення ч.13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 1187, 1191 ЦК України, просить стягнути з відповідача в порядку регресу 50% сплаченої ним суми страхового відшкодування, тобто 35 124,39 грн. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 13.12.2024 справу передано на розгляд за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва. Ухвалою суду від 07.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив. У встановлений судом строк відповідач без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України. У судове засідання представник позивача не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просив проводити розгляд справи за його відсутності та не заперечив щодо ухвалення судом заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, жодних заяв та заперечень до суду не подав. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд ухвалив провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. При вирішені питання щодо розгляду справи в заочному порядку суд виходив з того, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 07.10.2022 о 09 год. 20 хв. в м. Києві на перехресті вулиці Волинської та проспекту Повітрофлотського сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Dodge», д.н.з. [NUMBER] , та автомобіля «Audi», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого вказані автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення пунктів 10.5, 12.1 Правил дорожнього руху України відповідачем. Зазначені обставини та вина відповідача підтверджена постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 01.11.2022 у справі №760/14673/22, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн. Постанова суду не оскаржувалася та набрала законної сили 11.11.2022. У відповідності до ст. 82 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Audi», д.н.з. [NUMBER] , була забезпечена в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-211300230. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 82 Цивільного кодексу України щодо відшкодування шкоди. 07.10.2022 власник пошкодженого автомобіля «Audi», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] звернулася до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із повідомленням про ДТП та заявою про страхове відшкодування. 17.10.2022 експертом (оцінювачем) у присутності власника пошкодженого транспортного засобу було складено протокол огляду КТЗ, у якому зафіксовано пошкодження автомобіля «Audi», д.н.з. [NUMBER] , які сталися внаслідок ДТП. Письмовою заявою від 21.10.2022 потерпілий [PERSON] погодив із страховиком виплату йому суми страхового відшкодування у розмірі 70248,78 грн. 24.10.2022 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було складено страховий акт №22461/1, яким визначено суму страхового відшкодування для виплати потерпілій особі у розмірі 70248,78 грн. Вказана сума страхового відшкодування фактично була виплачена потерпілому [PERSON] , що підтверджується платіжною інструкцією №00084336 від 25.10.2022. Враховуючи наведене, суд приймає до уваги такий розмір відшкодування заподіяння шкоди, як вірно визначений та підтверджений належними доказами. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент скоєння ДТП регулювалися Законом України №1961-IV від 01.07.2004 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-IV), який був спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно із статтею 3 Закону №1961-IV метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Статтею 6 Закону №1961-IV встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею 22 Закону №1961-IV передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону №1961-ІV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Підпунктом «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону №1961-ІV передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 01.11.2022 у справі №760/14673/22 встановлено вину відповідача [PERSON] у вчиненні ДТП за частю застрахованого транспортного засобу, яка мала місце 07.10.2022. Матеріалами справи підтверджується, що позивач поніс витрати страхового відшкодування у розмірі 70 248,78 грн. Ураховуючи наведене, позивач ПрАТ «СК «ПЗУ України» має право регресної вимоги до відповідача та його позовні вимоги ґрунтуються на нормах закону. Згідно з ч. 13.2 ст. 13 Закону №1961-ІV розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. Відповідно до пункту 38-1.1 статті 38-1 Закону №1961-ІV у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Таким чином, суд вважає доведеним, що відповідач порушив умови ст. 13.2 Закону №1961-ІV, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення на його користь з відповідача в порядку регресу 50% сплаченої ним суми страхового відшкодування, що складає 35 124,39 грн, є обґрунтованою та доведеною, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому, суд зауважує, що відповідач жодним чином не спростовував вимоги позивача щодо вказаної суми та інші обставини, не надавши до суду відзиву або доказів, які б підтверджували відсутність вини в його діях в рамках цих правовідносин. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Кім того, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн, розмір та сплата яких підтверджуються платіжною інструкцією №112008 від 20.02.2024. На підставі викладеного,

Outcome: approved