Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1. 08.07.2019 року [PERSON] (далі - позивач), в особі представника, звернувся з позовом, який уточнив 01.02.2021 року, 28.10.2024 року, до Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області з залученням третьої особи: Управління ДКСУ у Біляївському районі Одеської області, з вимогами про відшкодування шкоди завданої бездіяльністю Нерубайської сільської ради. 2. Свої вимоги мотивує тим, що 21.07.2018 року позивач направив на електронну адресу відповідача запит щодо надання інформації стосовно вільних земельних ділянок на території Нерубайської сільської ради Біляївського району, котрі можуть бути використані для будівництва та обслуговування житлових будинків. Запит залишився без відповіді. 26.09.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виділення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведеної земельної ділянки. Рішення по заяві отримано позивачем не було. Запитувану інформацію щодо вільних ділянок, що можуть бути використані під забудову Нерубайська сільська рада не надала. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/6354/18 від 30.01.2019 року було визнано протиправним бездіяльність Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області щодо не розгляду заяви [PERSON] від 26.09.2018 року. В зв`язку з чим, розмір моральної шкоди, яку зазнав позивач через протиправні дії відповідача, він оцінює в розмірі 760000,00 гривень, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі. (т. 1 а.с. 1-3) 3. 01.08.2019 року представником відповідача було надано до суду відзив на позовну заяву яким у задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що заява позивача від 26.09.2018 року була розглянута та по ній було прийнято рішення № 559-VІІ від 24.10.2018 року, яким позивачу було відмовлено у наданні земельної ділянки на підставі ст. 118 ЗК України, а саме не зазначено місце розташування земельної ділянки, та ст. 24 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». Копія вказаного рішення була направлена на адресу позивача простим поштовим відправленням, крім того про результат розгляду справи позивач був повідомлений в усній формі в приміщенні сільської ради. Також позивача було повідомлено про прийняття рішення за його заявою листом від 26.04.2019 року за вих. № 02-17-473. Також Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.01.2019 року по справі № 420/6354/18 є виконаним згідно Ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 року по справі № 420/6354/18 про прийняття звіту від 06.06.2019 року № 02-17-653. Враховуючи викладене, на думку представника відповідача, позовні вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. (т. 1 а.с. 18-21) 4. 12.10.2020 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, де зазначено, що відповідач, рішенням № 697-УІІ від 22.08.2019 року, повторно відмовив позивачу у надані дозволу на виготовлення землевпорядної документації. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 року по справі № 420/1652/20 вищевказане рішення Нерубайської сільської ради визнано протиправним, що являється підставою для відшкодування моральної шкоди. (т. 1 а.с. 113-114) 5. 01.02.2021 року на адресу суду від позивача, в особі представника, надійшла заява про уточнення позовних вимог. В обґрунтування зазначив, що Одеським окружним адміністративним судом було прийняте рішення від 05.08.2020 року по справі № 420/1652/20 котрим було визнано протиправним та скасовано рішення Нерубайської сільської ради № 697-УІІ від 22.08.2019 року та зобов`язано Нерубайську сільську раду повторно розглянути заяву щодо виділення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку з врахуванням висновків суду. На виконання рішення суду Нерубайською сільською радою було прийнято рішення № 877-УІІ від 27.08.2020 року котрим позивачу втретє було відмовлено у виділенні земельної ділянки. В зв`язку з чим, розмір моральної шкоди, яку зазнав позивач через протиправні дії відповідача, він оцінює в розмірі 185000,00 гривень, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі. (т. 1 а.с. 125) 6. 24.08.2023 року від представника позивача, на адресу суду, надійшла заява про збільшення позовних вимог. В обґрунтування зазначив, що позивач фактично мав (має) право отримати дозвіл та розробляти проект землеустрою навіть одночасно з третьою особою, а подальше затвердження цих проектів сільрадою повинно відбуватися об`єктивно, справедливо і прозоро, з кінцевим визначенням особи, що і отримає право власності або користування (оренду) на цю земельну ділянку. Окрім цього, на момент прийняття оскаржуваного рішення № 877-УІІ, тобто станом на 27.08.2020 року спірна земельна ділянка ще не перебувала у власності або користуванні фізичних чи юридичних осіб та рішення про остаточне відведення цієї земельної ділянки третій особі відповідачем не приймалося, а було лише ухвалено рішення про затвердження проекту землеустрою і то, фактично після, а не до прийняття спірного рішення № 877-УІІ. Відповідач не міг у своєму спірному рішенні № 877-УІІ посилатися, як на підставу для відмови, на своє наступне рішення № 878-УІІ, яке було прийнято пізніше. Приймаючи до уваги норми ЗУ № 497-УІІІ від 02.06.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою», відповідач, в даному конкретному випадку, на думку представника позивача, повинен був розглянути питання затвердження проекту землеустрою для третьої особи ще у 2017 році, а фактично розглянув його 27.08.2020 року, тобто в день прийняття рішення про відмову позивачу. В зв`язку з чим, розмір моральної шкоди, яку зазнав позивач через протиправні дії відповідача, він оцінює в розмірі 150000,00 гривень, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі. (т. 2 а.с. 92-97) 7. 21.11.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшли пояснення, яким просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування зазначила, що отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є одним з початкових етапів визначеної законом процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. Метою надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок є формування земельної ділянки, яке полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Отже, надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. При цьому, не суттєво за чиїм замовленням такий проект буде розроблено. Закон не виключає ситуації, коли проекти одночасно розробляються різними замовниками. Під час розробки проекту, серед іншого, визначаються (узгоджуються) її межі та з`ясовується наявність правових та фактичних перешкод для надання її у власність, зокрема спірність прав щодо ділянки. Ці обставини повинні враховуватися органом, що розпоряджається землями, під час затвердження проекту та надання земельної ділянки у власність, а не на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Надання дозволу на розробку проекту відведення не свідчить, що проект компетентним органом буде затверджено. Якщо буде виявлено обставини, що за законом є підставами для відмови у затвердженні проекту, орган місцевого самоврядування може відмовити». Акцентувала увагу, що, навіть, за умови надання Нерубайською сільською радою дозволу на розроблення [PERSON] проекту землеустрою у позивача не виникло б жодного майнового права відносно земельної ділянки, бажаної ним до приватизації. Оскільки, стадія надання дозволу сільською радою на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є початковим етапом процедури безоплатної приватизації земельної ділянки та має на меті лише формування земельної ділянки, як окремого об`єкта цивільного обороту. Відсутність обтяжень будь-яких осіб, які бажають набути у власність таку земельну ділянку, на цій стадії, ще й підтверджується можливістю двох та більше осіб претендувати на набуття у власність такої земельної ділянки, шляхом розроблення відповідних проектів землеустрою. Надання у власність громадян земельних ділянок в межах норм безоплатної приватизації із земель комунальної власності відповідних територіальних громад є виключною компетенцією міських, селищних, сільських рад. На даний час, за [PERSON] зберігається право щодо набуття у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах не більше 0,25 гектара, в селищах не більше 0,15 гектара, в містах не більше 0,10 гектара. Тобто, відповідач не позбавляв позивача, гарантованого йому ст. 116 ЗК України права на одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) цього органу; наявність шкоди; причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України. На думку представника відповідача, позивачем в рамках даної справи не наведено наявності одночасно вищевказаних трьох умов, які б свідчили про понесення позивачем моральної шкоди, внаслідок ненадання Нерубайською сільською радою йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. На підставі вищевикладеного представник відповідача вважає, що у позивача не виникло правомочностей власника відносно бажаної до приватизації земельної ділянки, позивач, навіть, не скористався можливістю щодо розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, з метою її формування як окремого об`єкта цивільного обороту, вважав доведеним то факт, що нібито, внаслідок протиправного рішення відповідача, позивач був позбавлений права набути у власність земельну ділянку в межах норм безоплатної приватизації. (т. 2 а.с. 148-153) 8. 28.10.2024 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог якою просив стягнути з відповідача 760000,00 гривень моральної шкоди, яку зазнав позивач через протиправні дії відповідача. В обґрунтування зазначив, що Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.08.2023 року по справі № 420/5297/21 фактично визнано, що Нерубайською сільською радою була вчинена пряма дискримінація щодо позивача. (т. 2 а.с. 201, 203-204) \~ \~ \~ \~ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 9. 09.09.2019 року, 15.06.2020 року та 15.07.2021 року на адресу суду від позивача надійшли клопотання про зупинення провадження. (т. 1 а.с. 39, 102). 10. 27.02.2020 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про надання додаткового строку для подання відповіді на відзив. (т. 1 а.с. 68) 11. 27.02.2020 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів. (т. 1 а.с. 71) 12. 07.04.2020 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі Національне агентство з питань запобігання корупції. (т. 1 а.с. 97-98) 13. 20.09.2022 року на адресу суду від позивача надійшла заява про відвід судді. (т. 1 а.с. 231, 232-233) 14. 02.10.2024 року на адресу суду від позивача та представника позивача надійшли заяви про залишення без розгляду заяв про зупинення провадження та клопотання про залучення НАЗК. (т. 2 а.с. 192, 193) 15. 02.12.2024 року від представника відповідача надійшли заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі. (т. 2 а.с. 227-228) 16. 02.12.2024 року від представника відповідача надійшли заперечення на клопотання про залучення до участі у справі Національного агентства з питань запобігання корупції. (т. 2 а.с. 230-231) 17. Позивач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, а матеріали справи містять клопотання про розгляд справи у його відсутність. (т. 1 а.с. 117, т. 2 а.с. 206) ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 18. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2019 року, цивільну справу № 496/2435/19, передано на розгляд головуючій судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. (т. 1 а.с. 13) 19. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 09.07.2019 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, з проведення підготовчого засідання та викликом сторін. Окрім цього відповідачу визначений строк для надання відзиву на позовну заяву. (т. 1 а.с. 14) 20. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 18.08.2021 року визнано явку позивача обов`язковою. (т. 1 а.с. 171-172) 21. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 13.10.2021 року визнано явку позивача обов`язковою. (т. 1 а.с. 181-182) 22. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 30.11.2021 року позовну заяву залишено без розгляду (т. 1 а.с. 185-188) 23. Постановою Одеського апеляційного суду від 31.08.2022 року по справі № 496/2435/19 (провадження № 22-ц/813/5443/22) ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 30.11.2021 року скасовано з направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. (т. 1 а.с. 221-222) 24. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 22.09.2022 року заяву представника позивача про відвід судді Галич О.П. повернуто заявнику без розгляду. (т. 1 а.с. 234-236) 25. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.10.2022 року по справі № 496/2435/19 (провадження № 22-ц/813/8372/22) апеляційну скаргу на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 22.09.2022 року про повернення без розгляду заяви позивача про відвід судді Галич О.П. (т. 2 а.с. 19) 26. Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.04.2023 року по справі № 496/2435/19 (провадження № 61-10328св22) ухвалу Одеського апеляційного суду від 05.10.2022 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. (т. 2 а.с. 60-64) 27. Постановою Одеського апеляційного суду від 18.07.2023 року по справі № 496/2435/19 (провадження № 22-ц/813/5915/23) ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 22.09.2022 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для розгляду заяви позивача від 20.09.2022 року про відвід судді Галич О.П. (т. 2 а.с. 76-77) 28. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 10.04.2024 року заяву представника позивача про відвід судді Галич О.П. визнано необґрунтовано. Заяву про відвід судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П., постановлено передати до канцелярії Біляївського районного суду Одеської області для визначення судді, який буде вирішувати питання про відвід, у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України. (т. 2 а.с. 179, 180-182) 29. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.04.2024 року цивільна справа № 496/2435/19 (провадження № 2-ві/496/3/24) передано на розгляд головуючій судді Пасечник М.Л. (т. 3 а.с. 6) 30. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Пасечник М.Л. від 22.04.2024 року у задоволенні заяви позивача про відвід головуючої судді Галич О.П. відмовлено. (т. 3 а.с. 9-11) 31. В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 24.01.2025 року, суд на місці ухвалив, з урахуванням заяви позивача, зняти з розгляду заяви і клопотання позивача щодо залучення НАЗК та зупинення провадження. (т. 4 а.с. 3-8) 32. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 24.01.2025 року клопотання позивач про витребування доказів залишено без задоволення. Заяву позивача про збільшення про збільшення розміру позовних вимог від 28.10.2024 року прийнято до провадження. Підготовче засідання закрите та призначено справу до розгляду по суті. (т. 4 а.с. 9, 10-11) ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом обставини та зміст спірних правовідносин. 33. Судом встановлено, що 21.07.2018 року [PERSON] направ на адресу Нерубайської сільської ради запит на інформацію щодо вільних земельних ділянок на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, відведених для будівництва та обслуговування житлових будинків. (т. 1 а.с. 6) 34. 26.09.2018 року [PERSON] направив на адресу Нерубайської сільської ради заяву про виділення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку з проханням виділити йому вільну земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку (в межах норми передбаченої ст. 121 ЗК України (0,1 га)) на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області та надати дозвіл на виготовлення землевпорядної документації щодо відведеної земельної ділянки. (т. 1 а.с. 7, 86) 35. Рішенням Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області № 559-VІІ від 24.10.2018 року [PERSON] відмовлено згідно ст. 118 ЗК України, а саме: не зазначено місце розташування земельної ділянки. (а.с. 24-25) 36. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.01.2019 року по справі № 420/6354/18, адміністративний позов [PERSON] до Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області щодо не розгляду заяви [PERSON] від 26.09.2018 року. Зобов`язано Нерубайську сільську раду Біляївського району Одеської області розглянути заяву [PERSON] від 26.09.2018 року. (т. 1 а.с. 8-9, 150-154, т. 2 а.с. 105-109, 212-214) 37. 04.04.2019 року [PERSON] направив на адресу Нерубайської сільської ради звернення щодо виконання рішення суду з проханням надати інформацію щодо вільних земельних ділянок на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, відведених для будівництва та обслуговування житлових будинків. (т. 1 а.с. 72) 38. Листом від 26.04.2019 року за вих. № 02-17-473 Нерубайська сільська рада Біляївського району Одеської області повідомила [PERSON] про відмову у надані земельної ділянки на підставі ст. 118 ЗК України, а саме не зазначено місце розташування земельної ділянки та ст. 24 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». Додатково повідомлено, що на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області вільні земельні ділянки, відведені для будівництва жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), відсутні. Зазначено, що Генеральний план населених пунктів Нерубайської сільської ради не пройшов в установленому порядку екологічну експертизу. (т. 1 а.с. 26) 39. Рішенням Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області № 620-VІІ від 04.06.2019 року відмовлено [PERSON] у виділені вільної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку (в межах норм передбачених ст. 121 ЗК України 0,1 га) на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області та наданні дозволу на виготовлення землевпорядної документації щодо відведення земельної ділянки, у зв`язку з ненаданням до заяви графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. (т. 1 а.с. 31-32) 40. 18.06.2019 року Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області направлено на адресу Одеського окружного адміністративного суду Звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.01.2019 року у справі № 420/6354/18 за позовом [PERSON] до Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії. (т. 1 а.с. 33-36) 41. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 року по справі № 420/6354/18 прийнято звіт Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.01.2019 року по справі № 420/6354/18 та постановлено вважати його виконаним в повному обсязі. (т. 1 а.с. 27-30) 42. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 року по справі № 420/1652/20 визнано протиправним та скасовано рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області № 697-VІІ від 22.08.2019 року. Зобов`язано Нерубайську сільську раду Біляївського району Одеської області повторно розглянути заяву [PERSON] про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд з врахуванням висновків суду. (т. 1 а.с. 140-149, т. 2 а.с. 113-122, 207-211) 43. Рішенням Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області № 877-VІІ від 27.08.2020 року, на виконання рішення суду щодо зобов`язання Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області повторно розглянувши заяву [PERSON] про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд з врахуванням висновків суду по справі № 420/1652/20 від 10.06.2020 року, повторно розглянувши заяву [PERSON] , відмовити у надані дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд у зв`язку з затвердженням проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки [PERSON] ( т. 1 а.с. 129, т. 2 а.с. 90, 218) 44. 05.11.2020 року старшим державним виконавцем Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Згамою З.О. постановлено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63490501 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 04.09.2020 року Одеським окружним адміністративним судом по справі № 420/1652/20 про зобов`язання Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області повторно розглянути заяву [PERSON] про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з врахуванням висновків суду. (т. 1 а.с. 155-156) 45. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.08.2023 року по справі № 420/5297, визнано протиправним та скасовано рішення Нерубайської сілької ради Біляївського району Одеської області від 27.08.2020 року за № 877-VІІ «Про відмову [PERSON] у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га у власність. Зобов`язано Нерубайську сільську раду Біляївського району Одеської області вирішити питання про виділення [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку на території Нерубайської сільської ради та надати дозвіл на виготовлення землевпорядної документації щодо відведеної земельної ділянки. (т. 2 а.с. 100-104, 215-217) 46. Докази (т. 1 а.с. 99, 100, 101) судом не розглядалися, оскільки до Іллічівської місцевої прокуратури надійшла ухвала Приморського районного суду від 23.10.2019 року за скаргою [PERSON] , а не [PERSON] з урахуванням Свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові. V. Оцінка Суду. 47. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 48. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 49. Відповідно до ч. 3 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 50. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 51. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. 52. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. 53. Згідно п. 16 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійснені правосуддя», суди мають суворо додержувати передбаченого ст. 56 Конституції права особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. 54. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 55. Відповідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. 56. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст.ст. 1173 та 1174 ЦК України відповідно. 57. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. 58. Повноваження Нерубайської сільської ради в спірних правовідносинах регулюються Земельним кодексом України, Законами України «Про місцеве самоврядування в України», «Про землеустрій». 59. Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання з приводу земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. 60. Згідно з п. «б» ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, крім іншого, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. 61. Відповідно до ст.ст. 116, 123 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. 62. Статтею 118 Земельного кодексу України визначений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. 63. Частиною 6 ст. 118 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.\~122 цього Кодексу. У заяві зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До заяви додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. 64. Як встановлено судом позивач звертався до відповідача із заявами про виділення йому земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку. Рішеннями № 650-VІ від 30.01.2019 року, № 697-VІІ від 22.08.2019 року, № 877-VІІ від 27.08.2020 року Нерубайська сільська рада відмовила позивачу у задоволенні його заяви. Рішеннями Одеського окружного адміністративного суду від 30.01.2019 року по справі № 420/6354/18, від 10.06.2020 року по справі № 420/1652/20, та постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.08.2023 року по справі № 420/5297, вищевказані рішення Нерубайської сільської ради визнано протиправними та скасовані. 65. Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 66. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 67. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. 68. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. 69. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. 70. Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. 71. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. 72. Тобто, аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставинами справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, то насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача. 73. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. 74. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). 75. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 76. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 77. Відповідно до правової позиції викладеної у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.02.2023 року по справа № 400/491/21 (адміністративне провадження № К/990/14149/22) при розгляді аналогічних правовідносин, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. При цьому, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань. 78. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу; наявність шкоди; причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18). 79. Відсутність хоча б одного з наведених складових елементів шкоди виключає склад цивільного правопорушення, і, як наслідок, настання юридичної відповідальності. 80. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду від 25.05.2022 в справі № 487/6970/20). 81. Позивачем не надано суду доказів моральних (душевних) переживань та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань, з урахуванням того, що Заяви про збільшення позовних вимог зводилися до незгоди з рішеннями відповідача та до упущення фінансової вигоди. Окрім того позивачем не надано до суду пояснень в чому саме полягала цінність саме тієї земельної ділянки, на яку [PERSON] отримав дозвіл на виготовлення проекту землеустрою. 82. Суд погоджується з позицією представника відповідача стосовно того, що надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є початковим етапом процедури безоплатної приватизації земельної ділянки та має на меті лише формування земельної ділянки, як окремого об`єкта цивільного обороту. А також, з тим, що відповідач, своїми діями, не позбавляв позивача гарантованого йому ст. 116 ЗК України права на одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації. 83. Виходячи з вищевикладеного суд вважає доводи позивача недостатніми, оскільки позивачем не доведено наявності спричиненої йому моральної шкоди від неправомірних дій відповідача тому правових підстав для відшкодування моральної шкоди немає. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 84. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. 85. Так, при зверненні до суду із цим позовом, позивач не сплачував судовий збір, у зв`язку з тим, що він позивач користується пільгою щодо сплати судового збору, передбаченою п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», якою визначено, що судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. 86. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 87. З огляду на вищевикладене, судових витрат по справі компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed