Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

06.02.2025 [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання недійсними транзакцій та стягнення коштів. В позовній заяві [PERSON] посилається на те, що позивач є клієнткою АТ «Державний ощадний банк України», зокрема має відкритий рахунок [NUMBER] для зарахування пенсійних виплат. З невідомих позивачу причин, неодноразово та без її погодження, з рахунку [NUMBER] були списані кошти, а саме: 19.09.2024 о 07:58 з зазначеного рахунку було здійснено несанкціоноване зняття коштів у розмірі 2000,00 грн. без її відома та згоди. 09.12.2024 19:10 з зазначеного рахунку було здійснено несанкціоноване зняття коштів у розмірі 2000,00 грн. без її відома та згоди. 09.12.2024 19:17 з зазначеного рахунку було здійснено несанкціоноване зняття коштів у розмірі 10,00 грн, отримувач БО «Благодійний фонд Сергія Притули» без її відома та згоди. 10 січня 2025 року позивач спрямувала на офіційну юридичну адресу відповідача досудову претензію з проханням повернути безпідставно списані з її рахунку [NUMBER] вищезазначені кошти в 10-ти денний термін з дня отримання такої претензії. Вказану претензію було отримано довіреною особою 17.01.2025. Однак відповіді надано не було. Також, станом на 05 лютого 2025 року кошти на вказаний рахунок відповідачем не повернуто. У зв`язку з викладеним просила суд визнати недійсними вказані транзакції, стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у сумі 4010,00 грн., моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн. та судові витрати у розмірі 30000,00 грн. Представник відповідача скористався правом на подання відзиву, в якому заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість оскільки жодних прав позивача відповідачем порушено не було, крім того позивач вже здійснювала до цього переказ коштів за допомогою її номеру телефона, який є фінансовим номером, відтак просив відмовити в задоволенні позову. Позивач скористалась правом на подання відповіді на відзив в якій заперечувала проти доводів викладених у відзиві, просила задовольнити позов з підстав в ньому викладених. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач є клієнткою АТ «Державний ощадний банк України», зокрема має відкритий рахунок [NUMBER] для зарахування пенсійних виплат. Фінансовим номером [PERSON] визначено номер мобільного телефону [NUMBER] . 26.05.2022 о 15:53:34 Позивачем за допомогою телефону з фінансовим номером [NUMBER] здійснено реєстрацію у системі дистанційного банківського обслуговування «Ощад 24/7», в подальшому активовано на своєму мобільному пристрої мобільну версію системи дистанційного банківського обслуговування - мобільний додаток FLUMO. Позивач у позові посилається на те що, неодноразово та без її погодження, з рахунку [NUMBER] були списані кошти, а саме 19.09.2024 о 07:58 з зазначеного рахунку було здійснено несанкціоноване зняття коштів у розмірі 2000,00 грн. без її відома та згоди. 09.12.2024 19:10 з зазначеного рахунку було здійснено несанкціоноване зняття коштів у розмірі 2000,00 грн. без її відома та згоди. 09.12.2024 19:17 з зазначеного рахунку було здійснено несанкціоноване зняття коштів у розмірі 10,00 грн, отримувач БО «Благодійний фонд Сергія Притули» без її відома та згоди. 10 січня 2025 року позивач спрямувала на офіційну юридичну адресу відповідача досудову претензію з проханням повернути безпідставно списані з її рахунку [NUMBER] вищезазначені кошти в 10-ти денний термін з дня отримання такої претензії. Вказану претензію було отримано довіреною особою 17.01.2025. Однак відповіді надано не було. Також, станом на 05 лютого 2025 року кошти на вказаний рахунок відповідачем не повернуто. Проте, позивач протягом розумного часу, з моменту проведення оскаржуваних операцій, які відбулись 19.09.2024 та 09.12.2024 не зверталась до банку з повідомленням про втрату контролю над своїм фінансовим номером телефону, та/або компрометацією картки, рахунок з метою недопущення подальших неправомірних операцій, позивачем не блокувався, банківські платіжні картки не замінювались, до правоохоронних органів позивач також не зверталась. Крім того, видаткові операції, які відбулись 19.09.2024 та 09.12.2024 з рахунків позивача, проведені після успішної верифікації (прив`язки) платіжної картки. Верифікацію проведені коректно за допомогою введення позивачем даних платіжної картки, зокрема CVC та з використанням власно обраного під час первинної реєстрації в системі «Ощад 24/7» коду доступу-паролю/біометрії, без введення яких операцію щодо перерахунку коштів не можливо завершити. Згаданий код міг бути відомий тільки особі, яка здійснювала операції з платіжною карткою, а саме позивачу. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з 'ясувати обставини, які мають значення для справи. Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палити Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 550/936/18 та в додаткових постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.02.2022 у справі № 904/5726/19, від 15.06.2022 у справі № 910/12876/19. Також, при проведеній автентифікації платіжного засобу і його держателя - позивача, саме він несе відповідальність за проведені операції по власному рахунку, а судами неправильно застосований п. 146 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 № 164. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року по справі №363/3498/16-ц. Отже, АТ «Ощадбанк» діяв у відповідності до вимог Договору та чинного законодавства України. В той час як в діях Позивача вбачається недотримання, зокрема, вимог ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги», п.п. 136, 140 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою НБУ від 29.07.2022 № 164, п.п. 9.14 - 9.17, 17.2.3 Договору. В свою чергу, позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано належних та достатніх доказів порушення її прав відповідачем та здійснення транзакцій без згоди позивача, на які посилається позивач. Відтак, твердження позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, спростовуються вищевказаними обставинами та нічим об`єктивно не підтверджуються, а тому суд вважає, що в задоволені позовних вимог слід відмовити, оскільки суду не надано та судом не встановлено належних та достатніх доказів на підтвердження доводів зазначених позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог. Питання про розподіл судових витрат вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України, а саме у разі відмови в позові у якому позивача звільнено від спати судового збору, судовий збір покладається за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed