Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

У березні 2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (далі - позивач, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс») звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 41\~692,80 грн., понесених витрат на сплату судового збору у розмірі 3 028,00 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 9 200,00 грн. Свої вимоги ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» мотивувало тим, що 30.07.2019 Акціонерне товариство «Альфа- Банк» (АТ «Альфа- Банк») та відповідач [PERSON] уклали договір про надання кредиту 501168537, відповідно до умова якого АТ «Альфа-Банк» надав позичальнику кредит у сумі 25\~250,00грн. на строк 36 місяці на споживчі потреби з відсотковою ставкою 33%. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». АТ «Альфа-Банк» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти у розмірі 25\~250,00грн., в свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість. Станом на 20.09.2021 року загальна сума заборгованості за кредитом становить 41\~692,80 грн., яка складається з: тіла кредиту в розмірі 21\~938,02грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 19\~754,78грн. 20.09.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором 501168537 від 30.07.2019, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем. Згідно з розрахунком заборгованості за відповідачем станом на 20.09.2021 року обліковується заборгованість в розмірі 41\~692,80 грн. Ухвалою суду від 05.03.2025 відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідач відзив на позовну заяву не подала. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 30 липня 2019 року між АТ«АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 501168537, що підтверджується офертою на укладання угоди про надання кредиту та додатку до неї. Згідно з умовами Оферти, тип кредиту\~«Кредит готівкою», сума кредиту\~25250,00грн, процентна ставка, % річних -33,00% річних, тип ставки- фіксована, строк кредиту-36місяців, дата повернення кредиту\~30.07.2022. Оферта акцептована 30 липня 2019, що відповідно до її змісту свідчить про укладення угоди та набуття чинності для її сторін. Також сторонами був підписаний Додаток № 1 до Угоди про надання кредиту № 501168537 від 30.07.2019, який є невід`ємною частиною договору, яким визначено Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, а також Паспорт споживчого кредиту . Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по особовому рахунку за період з 30.07.2019 по 20.09.2021. Згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 20.09.2021, загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором № 501168537 від 30.07.2019 становить 41\~692,80 грн., яка складається з: тіла кредиту в розмірі 21938,02грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 11\~265,90грн., комісії за обслуговування кредиту в розмірі 8488,88 грн. 20.09.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу № 3, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 501168537 від 30.07.2019. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором № 501168537 від 30.07.2019, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] у розмірі 41\~692,80 грн. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються нормами\~Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України). Згідно п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Статтею 509 ЦК України\~передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.ст.\~525,\~526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу. Статтею 611 ЦК України\~передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З доказів, наданих позивачем на підтвердження позовних вимог, судом встановлено, що [PERSON] належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором № 501168537 від 30.07.2019, з умовами якого вона погодилася, та приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з\~\~ [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 501168537 від 30.07.2019 в розмірі 33\~203,92грн, яка складається із: тіла кредиту в розмірі 21938,02грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 11\~265,90грн. Як вбачається з позову, позивач просить стягнути заборгованість по відсоткам у розмірі 19754,78грн. Разом з цим, до цієї суми також нараховано комісію за обслуговування кредиту у розмірі 8\~488,88грн., яка не підлягає стягненню з відповідача з огляду на наступне. Відповідно до частини п`ятої\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемним. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Частиною четвертою\~статті 42 Конституції України\~передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно зі\~статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168\~(у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Згідно частини третьої\~статті 13 ЦК України\~не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до\~статті 3 ЦК України\~принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої\~статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті\~ЦК України\~зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту\~це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Оскільки сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником. Такі висновки викладені Верховним Судом в постанові від 07 червня 2023 року у справі № 686/14530/15 (провадження № 61-13299св22). Враховуючи те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги Банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд приходить до висновку про те, що положення пункту 1 кредитного договору № 501168537 від 30.07.2019 в цій частині є нікчемними. Таким чином, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії в розмірі 8\~488,88грн. суд відмовляє з підстав їх необґрунтованості. Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених вимог у розмірі 2422,40 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку. Так, до інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Також, із положень ч.ч. 1-4 ст.137 ЦПК України, слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 751/3840/15-ц від 20.09.2018 р. суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 9 200 грн. суду надано копії: договору про надання правової допомоги від 01.07.2024 р. № 03-07/24, який було укладено між адвокатом Литвиненко О.І. та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС», Акт №1 приймання-передачі послуг від 15.07.2024, платіжну інструкцію № 4953 від 01.10.2024 р. про сплату гонорару у розмірі 9200 грн. При цьому, надані представником позивача Договір та платіжна інструкція не містять посилань, що послуги були надані адвокатом клієнту саме в межах представництва інтересів клієнта щодо стягнення заборгованості з боржника [PERSON] за договором № 501168537 від 30.07.2019. Також, суд звертає увагу, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень позивачем вищевказані докази, зокрема Договір та платіжна інструкція № 4953 від 01.10.2024 на підтвердження витрат на правничу допомогу надавались до інших справ, зокрема у справах №№ 498/374/25, 642/7866/24, 643/7177/24, 243/10064/24, 173/3316/24, 688/5615/24, 335/29/25, 524/13993/24. Таким чином, розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в рамках цивільної справи № 643/3435/25 суд вважає не доведеним, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 9200,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial