Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

Позивач, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №103724967 від 11.11.2021 року в розмірі 44850,00 грн., з яких: 10000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 33750,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 1100,00 грн. - сума заборгованості за комісією, а також стягнути понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 11.11.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №103724967, згідно умов якого кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, строком на 30 днів з 11.11.2021 року надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 10000 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту в сумі 1100 грн та проценти за користування кредитом в сумі 3750 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, в строк по 11.12.2021 року та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. В подальшому 16.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу №16072024, у відповідності до умов якого ТОВ « Мілоан» передає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимог до боржників, вказаних у Реєстрах боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 16.07.2024 року до Договору факторингу №16072024 від 16.07.2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 44850,00 грн., з яких: 10000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 33750,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 1100,00 грн. - сума заборгованості за комісією. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала та припинила повертати наданий кредит в результаті чого у неї утворилася зазначена вище заборгованість, яку позивач просить стягнути на його користь. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10.03.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не з`явився в судове засідання, хоча був повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи. У позовній заяві просив суд розглянути справу без його участі, позов підтримав в повному обсязі. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином шляхом направлення судової повістки, правом на подання відзиву не скористалася. Враховуючи, що відповідач, яка була належним чином повідомлена про місце і час розгляду справи не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин своєї неявки та з урахуванням клопотання позивача, суд вирішив на підставі ст. 247, 280 ЦПК України, провести розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, дослідивши та проаналізувавши представлені докази в їх сукупності, встановив наступне. Згідно наявної в матеріалах справи копії Договору про споживчий кредит №103724967, 11.11.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №103724967, згідно умов якого кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, строком на 30 днів з 11.11.2021 року надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 10000,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту у сумі 1100,00 грн та проценти за користування кредитом в сумі 3750,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, в строк по 11.12.2021 року та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Договір був підписаний електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора - R42657. Згідно п.5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. В силу ст. 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є й невиконання або виконання, порушення умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та розмір процентів, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що на підтвердження надання відповідачу коштів за кредитним договором №103724967 від 11.11.2021 року у сумі 10000,00 грн. позивачем надано платіжне доручення №35030795 від 11.11.2021 року, де вказано, що кошти згідно договору №103724967 в сумі 10000,00 грн перераховано на кредит. рах. № [NUMBER] . При цьому у договорі №103724967 від 11.11.2021 року вказані наступні реквізити позичальника: [PERSON] , код [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , адреса місця проживання: [ADDRESS] , телефон [NUMBER] , електронна пошта: [INFO] . Тобто відомостей відносно реквізитів карткового рахунку відповідача не вказано, а тому суд позбавлений можливості достовірно встановити, що вказані кошти були перераховані та отримані саме відповідачем [PERSON] . Інших доказів на підтвердження здійснення перерахування ТОВ «Мілоан» [PERSON] коштів за договором №103724967 від 11.11.2021 року до суду не подано. Тож, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних та достатніх доказів щодо надання відповідачу [PERSON] та отримання останньою коштів в сумі 10000,00 грн. за кредитним договором №103724967 від 11.11.2021 року укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі №161/16891/15-ц вказано, що відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Таким чином, суду не доведено, що [PERSON] отримала кошти сумі в сумі 10000,00 грн. за кредитним договором №103724967 від 11.11.2021 року укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] на що посилається позивач у позові. Стосовно поданого позивачем договору факторингу та тверджень позивача про наявність у нього права вимоги до відповідача, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Оскільки боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У постанові Верховного суду України від 17 січня 2020 року, справа №916/2286/16, предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги). Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Згідно позовної заяви 16.07.2024 року між TOB «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу №16072024, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимог до боржників, вказаних у Реєстрах боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 16.07.2024 року до Договору факторингу №16072024 від 16.07.2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 44850,00 грн., з яких: 10000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 33750,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 1100,00 грн. - сума заборгованості за комісією. Досліджуючи документи надані позивачем на підтвердження наявності у нього права вимоги до відповідача судом встановлено наступне. Згідно наявних в матеріалах справи копій першого, другого, третього та останнього аркуша Договору факторингу №16072024 від 16.07.2024 року за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта, а Клієнт зобов`язується відступити Фактору Право грошової вимоги до боржників зазначених у відповідних Реєстрах Боржників. При цьому, інших аркушів Договору факторингу №16072024 від 16.07.2024 року до суду не подано, що позбавляє суд можливості ознайомитися з їх змістом. Доказів про виконання Фактором зобов`язань щодо передачі грошових коштів Клієнту на підтвердження обставин здійснення повної оплати за означеним договором факторингу №16072024 від 16.07.2024 року, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання фактором своїх зобов`язань за договором до суду не подано. Також до суду не подано відповідного Реєстру боржників до Договору факторингу №16072024 від 16.07.2024 року за яким би відступалося право вимоги до відповідача за кредитним договором №103724967 від 11.11.2021 року. А поданий витяг з реєстру боржників, сформований безпосередньо представником позивача та не містить підписів сторін (Клієнта, Фактора), що не може бути належним та достатнім доказом. Тож, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували перехід права вимоги відносно боржника [PERSON] від TOB «Мілоан» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Тож, судовим розглядом встановлено, що позивачем не доведено суду, перерахування відповідачу [PERSON] та отримання останньою коштів у сумі 10000,00 грн. за кредитним договором №103724967 від 11.11.2021 року. Також, позивачем не доведено суду наявності правонаступництва, тобто переходу права грошової вимоги до відповідача за означеним кредитним договором від TOB «Мілоан» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». А тому враховуючи все вище викладене, позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення. Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, згідно положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позов не підлягає до задоволення, тож судові витрати слід залишити на позивачеві.

Outcome: dismissed