Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зменшення розміру аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17.10.2009 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Старобасанської сільської ради Бобровицького району, Чернігівської області, актовий запис № 01. [INFO] в шлюбі народилась донька [PERSON] та [INFO] народився син [PERSON] . 01.11.2023 року рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області по справі №729/1679/23 розірвано шлюб між сторонами. 10.10.2024 року Бобровицьким районним судом Чернігівської області було розглянуто заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів заявником якої є [PERSON] Бобровицький районний суд Чернігівської області видав судовий наказ, яким з позивача на користь [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти на дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно. Мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину не можу бути меншим, ніж 50% прожиткової мінімуму для дитини відповідного віку. З моменту народження і на даний час місце проживання дітей зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . За вищевказаною адресою донька [PERSON] фактично постійно проживає разом з позивачем, перебувала та перебуває на його забезпеченні і на час винесення судового наказу. 07.11.2024 року позивач звернувся із заявою до старости Ярославської старостинського округу Юхно Галини Іванівни щодо обстеження умов проживання його доньки та сина та на підставі його заяви, комісією 08.11.2024 року було складено акт обстеження матеріальних побутових умов проживання сім`ї. В результаті перевірки встановлено, що [PERSON] проживає та зареєстрований в [ADDRESS] , розлучений та має слідуючий склад сім`ї: дочка - [PERSON] та син - [PERSON] , мати дітей [PERSON] проживає окремо. У будинку теплі чисто та охайно, продуктами харчування сім`я забезпечена. Діти навчаються в школі, батько працює, кошти витрачаються на виховання та утримання дітей. Вказує на те, що син [PERSON] фактично проживає разом з матір`ю, так як внаслідок свого віку, не може сформувати остаточне бажання, з ким хоче проживати. Утримувати матеріально свого сина не відмовляється, та має бажання допомагати і сплачувати аліменти. Звертає увагу суду, що у заяві про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дітей відповідачка ввела в оману суд, так як зазначила, що діти перебувають на повному її утриманні, батько не надає матеріальної допомоги. Хоча донька проживала і проживає разом з позивачем [PERSON] , а з сином він постійно підтримує спілкування та надає йому кишенькові кошти, забезпечує одягом та їжею. Оскаржити виданий судом наказ в п`ятнадцятиденний термін не зміг в зв`язку з його пропуском і тому вимушений звернутися з даного питання в позовному провадженні. 02.04.2025 року від представника відповідача адвоката Палій А.В. надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, в яких просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зпідстав наведених у відзиві. 14.04.2025 року позивач надав відповідь на відзив на позовну заяву, в якому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а підстави наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими. Позивач в судове засідання не з`явився, у відповіді на відзив просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, від представника відповідача надійшла зава про розгляд справи без їх участі, у задоволенні позовних вимолг просить відмовити. Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є сторони по справі, що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.6,8). 10.10.2024 року Бобровицьким районним судом Чернігівської області було видано судовий наказ, яким з позивача на користь [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти на дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно. Мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину не можу бути меншим, ніж 50% прожиткової мінімуму для дитини відповідного віку(а.с.18). Положеннями\~статті 141 СК України\~визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. За умовами\~ст. 179 СК України\~аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно із ч. 1\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За умовами ч. 5\~ст. 183 СК України\~той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. За правилами ч. 4\~ст. 273 ЦПК України\~якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. У постанові Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18) зроблено висновок про те, що аліменти це кошти, спрямовані на забезпечення дитини всім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. У цьому аспекті доведенню підлягають саме ті обставини, що діти постійно, а не тимчасово проживають із тим з батьків, хто сплачував аліменти. Наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір (постанова Верховного Суду від 03.02.2021 у справі №520/21069/18 (провадження № 61-1347св20). Отже, обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти. При цьому, факт зміни місця проживання дитини від одного з батьків до іншого, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання аліментів з боку того з батьків, з ким стала проживати дитина на користь того з батьків з ким вона проживала. З акту обстеження матеріальних побутових умов проживання сім`ї від 08.11.2024 року встановлено, що [PERSON] проживає та зареєстрований в [ADDRESS] , розлучений та має слідуючий склад сім`ї: дочка - [PERSON] та син - [PERSON] , мати дітей [PERSON] проживає окремо, у будинку теплі чисто та охайно, продуктами харчування сім`я забезпечена, діти навчаються в школі, батько працює, кошти витрачаються на виховання та утримання дітей. З характеристини наданої Ярославської філії І-ІІ ступенів Бобровицького закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 1 встановлено, що вихованням доньки [PERSON] займається батько [PERSON] , мати [PERSON] , проживає окремо, із донькою не знаходить спільної мови (а.с.14). Таким чином, з наданих позивачем доказів встановлено, що донька [PERSON] проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні. В зв`язку з чим, суд погоджується з доводами позивача про те, що проживання дитини разом з ним є тією істотною обставиною, яка припиняє його обов`язок сплачувати аліменти на користь відповідача на утримання дитини доньки [PERSON] . Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В свою чергу, відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували, що донька [PERSON] проживає та перебуває на повному утриманні матері. Таким чином, оскільки донька сторін проживає з батьком, відтак позивача необхідно звільнити від сплати аліментів з 10.10.2024 року, які стягуються на підставі судового наказу. Щодо позовної вимоги про зменшення розміру аліментів на утримання сина, суд зазначає наступне. Відповідно до частин 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 51Конституції України та статтею 180СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з частиною першою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними або за рішенням суду. Згідно статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розглядісправи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Згідно із ч. 2\~ст. 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1\~ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Проаналізувавши вищенаведені норми та надані сторонами докази, суд вважає, що в даному випадку наявні правові підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються із позивача на користь відповідачки на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з 1/3 до 1/4 всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки 1/3 частина аліментів стягувалася на утримання двох дітей. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що визначення розміру аліментів в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідає встановленим обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України. Таким чином, судом зберігається баланс між правом дитини на належний рівень життя і реальними фінансовими можливостями платника аліментів, а також рівність інтересів усіх дітей [PERSON] . Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. У зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимог про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: partial