Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

У провадженні Рівненського міського суду перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дитини. Просить визначити місце проживання спільної доньки [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] . Стягнути з відповідача - [PERSON] на користь [PERSON] документально підтверджені судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує наступними доводами. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 04.05.2017 р. Після розірвання шлюбу Позивач придбав житловий будинок та земельну ділянку. Оскільки після розірвання шлюбу сторони нетривалий час підтримували відносини, то [INFO] у них народився син - [PERSON] . Зважаючи на те, що [PERSON] є сином позивача, то останній надав дозвіл на реєстрацію у своєму житловому будинку дитини та своєї колишньої дружини, які відповідно 21.09.2019 року були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Наприкінці 2023 року Відповідач перестала належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, виховувати та доглядати за сином, а в подальшому повідомила, що не має можливості виховувати сина і передала його Позивачу. Відтоді, відповідач перестала спілкуватись із сином, не бере участі у його вихованні та утриманні, не цікавиться його життям та не турбується станом його здоров`я. Відповідно, з початку 2024 року син [PERSON] проживає разом із Позивачем за адресою [ADDRESS] . Позивач самостійно займається вихованням та розвитком сина, здійснює за ним догляд, утримує його тощо. У будинку створені усі умови для проживання та розвитку [PERSON] . Окрім того, Позивач вчинив дії щодо обстеження дитини, і [PERSON] постановлено діагноз: ранній дитячий аутизм, порушення комунікативної функції та соціальної взаємодії, стереотипні форми поведінки. Тому для такої дитини необхідний постійний догляд та нагляд лікарів, спостереження у психіатра. Додатково Позивач зазначає, що йому невідомо точного місця проживання Відповідачки, і хоч остання зареєстрована за однією адресою із Позивачем, Відповідачка там не проживає. Нещодавно Відповідач повідомила Позивачу про свій намір проходити військову службу за контрактом, тому остання не буде у змозі піклуватись про дитину. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов у межах доводів позовної заяви, просив позов задовольнити. Додатково пояснив, що Рівненський психдиспансер не записує на прийом дитину без участі обох батьків, та на прийом слід приходити обом батькам. Дитина відвідує приватний дитячий садочок. Він не зареєстрований, проте проживає у квартирі по [ADDRESS] , яка належить йому на праві приватної власності, де зареєстрована дитина та відповідачка. Він не працює, займається вихованням дитини, отримує соціальну допомогу на дитину. Має заощадження за які може утримувати себе та дитину. Представники позивача адвокат Левченко К.В., яка діє згідно ордеру серія ВК № 1130407 від 21.05.2024 р., адвокат Оспанов Р.О., який діє згідно ордеру серія ВК №1119867 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася повторно. 22.10.2024 подала до суду заяву (вх..№ 59226/24-вх.) у якій просила розгляд справи відкласти на інший день, оскільки проходить службу у ЗСУ та перебуватиме у службовому відрядженні. Згідно поданої у підготовче засідання заяви від 30.10.2024 р. (вх. № 61182/24-вх.) просила проводити судовий розгляд у її відсутність. Зазначила, що перебуває на військовій службі. Зазначила, що не заперечує проти того, щоб син проживав з батьком, але вважає, що йому було б краще у її відсутність проживати з бабусею [PERSON] . Згідно поданої у підготовче засідання заяви 09.12.2024 (вх.№ 69842/24-вх), завіреної приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Струльчуком М.М., зареєстрованої у реєстрі за № 14312, просила проводити судовий розгляд у її відсутність. Зазначила, що перебуває на військовій службі. У поданій до суду заяві зазначила, що не заперечує проти того, щоб син проживав з батьком, але вважає, що йому було б краще у її відсутність проживати з бабусею [PERSON] . Із нотаріально завіреної приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Струльчуком М.М., зареєстрованої у реєстрі за № 3107 заяви, поданої до суду 17.03.2025 (вх..№15757/25-вх.) у судове засідання вбачається, що відповідачка просить розглянути справу без її участі за наявними матеріалами справи з урахуванням раніше поданих нею заяв. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради Самолюк І.Р. у судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування № 08-01-1440/24 від 11.09.2024 та вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] . [INFO] з батьком [PERSON] . На засідання комісії мама не викликалася, так як проходить військову службу, при огляді місця проживання мами у квартирі не було, та у подальшому вона з нею не спілкувалася. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачки, яка належним чином повідомлялллася про дату судового засідання, та подала до суду письмові заяви, де виклала свою позицію, щодо пред`явленого до суду позову. Ухвалою суду від 07.06.2024 року прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, справу призначено до підготовчого засідання з участю сторін. Залучено до участі у справі третю особу Службу у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради. Ухвалою суду від 20.01.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті з викликом учасників справи. Ухвалою суду на місці задоволено клопотання представника позивача про приєднання до матеріалів справи додаткових письмових доказів . Заслухавши пояснення позивача, представників позивача, представника третьої особи, дослідивши надані сторонами письмові докази, та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. 04 травня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що складено відповідний актовий запис № 69 , зареєстрований Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . З оглянутого судом свідоцтва про народження на ім`я [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 13, зареєстрований Рівненським міськрайонним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Рівненській області встановлено, що батьками дитини є: батько- [PERSON] , мати - [PERSON] . Отже дитина народилася після розірвання шлюбу, була визнана батьком, який вказаний у актовому записі. Окрім того, судом встановлено, що 14.06.2017 р. [PERSON] придбав згідно договору купівлі-продажу від 14.06.2017 , посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Червук О.В., зареєстрованого в реєстрі № 333, житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку кадастровий номер 5610100000:01:063:0163 площею 0,0105 га, на якій розміщується такий житловий будинок. З оглянутих судом: Довідки № 59066 від 21.09.2019 р, виданої Управлінням забезпечення надання адміністративних послуг РМР; адресної картки м.Рівне про реєстрацію місця проживання особи вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] та дитина [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою : [ADDRESS] . Як встановлено судом, зазначене житло належить на праві власності [PERSON] згідно договору купівлі-продажу №333 від 14.06.2017 р., витяг № 89594298 від 14.06.2017 р. Судом також встановлено, що сину сторін [PERSON] , [INFO] постановлено діагноз: ранній дитячий аутизм, порушення комунікативної функції та соціальної взаємодії, стереотипні форми поведінки, внаслідок чого йому необхідний постійний догляд та нагляд лікарів, спостереження у психіатра, що підтверджується консультаційним висновком спеціаліста від 09.05.2024 р., довідкою ЛКК 16 від 06.01.2025р. Внаслідок чого позивач набув право на отримання державної допомоги як для особи, яка здійснює догляд за хворою дитиною, що підтверджується оглянутою судом довідкою, виданною Департаментом соціальної політики Рівненської міської ради про отримання грошової допомоги від 14.01.2025 р. №53. Як вбачається з долучених та оглянутих судом у судовому засіданнімкопій письмових документів та фото, встановлено, що відповідачка [PERSON] перебуває на військовій службі в ЗСУ, що підтверджується наступними документами: копією військового квитка серія [NUMBER] від 30.05.2024 з відміткою про призов на військову службу, копією направлення на медичний огляд ВЛК № Р159 від 20.05.2024, копією картки обстеження та медичного огляду; копією довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психотропних речовин № 263773 від 21.05.2024. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету РМР № 08-01-1440/24 від 11.09.2024 року, визнано за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . Із висновку вбачається, що « фактично на даний час за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] . Це дворівнева квартира у будинку котеджного типу. Помешкання повністю мебльоване, облаштоване сучасною побутовою технікою. Наявні всі комунальні вигоди, є прибудинкова територія. У квартирі створені комфортні умови для проживання, виховання і розвитку малолітньої дитини. Малолітній [PERSON] , [INFO]., перебуває під спостереженням дитячого психіатра. Хлопчикові встановлено діагноз «ранній дитячий аутизм, порушення комунікативної функції та соціальної взаємодії, стереотипні форми поведінки». Батько [PERSON] пояснив, що вже тривалий час самостійно виховує та утримує сина. Хлопчик відвідує приватний дошкільний заклад «Перлинка», Центр розвитку дитини «Дотик». Відповідно до довідки, виданої Благодійною організацією Фондом «Крила надії», батько [PERSON] бере активну участь у розвитку дитини. Він виконує рекомендації фахівців, цікавиться успіхами сина, щоразу приводить та забирає з занять вчасно. Вільний час тато з сином проводять разом - граються, переглядають мультфільми, гуляють, відвідують дитячі ігрові кімнати. Мати малолітнього [PERSON] за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] не проживає. Вона військовозобов`язана, військове звання «солдат». В матеріалах справи наявна інформація, яка підтверджує наміри [PERSON] проходити військову службу у Збройних Силах України за контрактом. Питання про визначення місця проживання [PERSON] розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 21.08.2024. На засіданні комісії був присутній [PERSON] , батько малолітнього. Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення [PERSON] , комісія з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, прийняла рішення про доцільність визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] .». З оглянутої судом довідки, виданої [INFO] № 929 від 14.04.2025 вбачається, що [PERSON] надана відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі абзацу 6 частини 1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» чоловік, який виховує дитину хвору на тяжкі психічні розлади на строк до 09.05.2025 року. Відповідно до ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначають, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. У п. 1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини). У ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» передбачено, що кожна людина, яка законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування та свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані також піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст. 150 Сімейного кодексу України). Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 Сімейного кодексу України), у тому числі й на рівне виховання батьками. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПКУкраїни, при виборі і застотсуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, суд враховує правову позицію Верховного Суду КЦС у справі № 127/16211/23 від 10.07.2024. У мотивувальній частині постанови зазначено, що у справі, яка переглядається Верховним Судом, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - служба у справах дітей Вінницької міської ради, про визначення місця проживання дитини. Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову [PERSON] із тих підстав, що між сторонами відсутній спір щодо місця проживання дитини. Мати дитини не заперечує проти визначення місця проживання дитини разом із батьком, а тому позов є передчасним. Такий самий висновок надано й органом опіки та піклування. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками районного суду. Верховний Суд уважає, що суди попередніх інстанцій зробили вірні висновки про відмову у задоволенні позову [PERSON] . Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько,які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, ЄСПЛ зазначав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року, заява № 31111/04, вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) вказано, що положення Конвенції про права дитини про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Суд першої інстанції, вирішуючи спір, з яким погодився й апеляційний суд, вірно застосував відповідні норми СК України, правильно встановив обставини справи й обґрунтовано відмовив у задоволенні позову з наведених вище підстав. Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, вірно відмовив у задоволенні позову батька дитини про визначення місця проживання дочки разом із ним, так як ним не доведено, що його права порушені. А відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України до суду особа має право звернутися, якщо її права порушені, невизнані або оспорюються. Жодну із цих дій відповідач не вчиняла. Верховний Суд звертає увагу, що фактично цей спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживала і продовжує проживати. Мати дитини не вимагала та не вимагає зміни її місця проживання, а у справі відсутні докази того, що батько дитини забороняє матері бачитися з дочкою. З урахуванням наведеного, суди вірно виходили з того, що позивачем не доведено, що на час звернення до суду батька з позовом про визначення місця проживання дитини разом із ним, яка фактично проживала і проживає разом із ним, порушені права позивача. Зазначення судом фрази «між батьками відсутній спір щодо місця проживання дитини» у цьому випадку свідчить про те, що права позивача не порушені, а не як підстава для закриття провадження у справі. Тому в цій частині доводи касаційної скарги безпідставні. Аналогічна позиції Верховного Суду викладена у Постанові ВС КЦС від 10.12.2024 № 299/8679/23. Отже, даний цей спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком, з яким дитина і так фактично проживає і продовжує проживати. Мати дитини не вимагала та не вимагає зміни місця проживання сина, а у справі відсутні докази того, що батько дитини забороняє матері бачитися з дитиною. Окрім того, судом встановлено, що матір дитини прохотить віськову службу у ЗСУ за контрактом з травня 2024 року. У січні 2025 року у період перебування матері на службі, за зверненням батька дитини, остання була медично освідчена, про що видана довідка ЛКК16 від 06.01.2025. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] не довів, що на час звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, яка фактично проживала і проживає разом із ним, порушені його права відповідачкою. Між батьками відсутній спір щодо місця проживання дитини, відтак, відповідачкою права позивача не порушені . Будь-яких доказів порушення його прав як батька дитини третіми особами , суду не надано, а судом таких доказів встановлено не було. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позовна заява до задоволення не підлягає, так як є передчасною. На підставі викладеного, ст.ст. 141,150, 160 СК України,

Outcome: dismissed