Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

У квітні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01 вересня 2001 року у відділі реєтрації актів громадянського стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області зареєстрували шлюб з відповідачкою. Від даного шлюбу мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З відповідачкою в них відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. З відповідачкою спільного господарства не ведуть, проживають окремо та не переймаються проблемами один одного. Вважає, що подальше збереження сім`ї неможливе, а тому просить суд шлюб розірвати. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, позов підтримує повністю, а також просить не стягувати з відповідачки понесені судові витрати та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачка про день, час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації та через оголошення опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не надійшов. За наявності умов, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 01 вересня 2001 року Відділом реєтрації актів громадянського стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 76. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] ", що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим повторно 14 березня 2002 року (а.с. 4). Від даного шлюбу сторони мають двох дітей неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та сина який досяг повноліття [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтв про народження (а.с. 6-7). Як зазначає в заявлених вимогах позивач, шлюбні відносини з\~відповідачкою фактично\~припинені за\~відсутності\~взаєморозуміння та\~різних\~поглядів\~ на\~подружнє\~ життя,\~між ними\~втрачено почуття\~любові та\~поваги один\~до одного.\~ Сім`я розпалася остаточно та існує формально. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідачка відзив на позов не надала, суд вважає, що сім`я розпалася остаточно, примирення між сторонами не відбулося, а тому збереження даної сім`ї не відповідало б інтересам сторін, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, та суд приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На вимогу позивача суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Outcome: approved