Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

27 січня 2025 року до Кіцманського районного суду Чернівецької області звернулась [PERSON] (далі - позивач) із позовною заявою до АТ "Чернівцігаз" (далі - відповідач) про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії. Короткий зміст заяв по суті справи. У позовній заяві позивач просить визнати неправомірними дії АТ "Чернівцігаз" щодо визначених обсягів спожитого газу по о/р № [NUMBER] за жовтень 2021 р. квітень 2022 р. та зобов`язати його провести перерахунок цих обсягів за вказаний період. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач, серед іншого, зазначила, що розраховується за спожитий газ за лічильником газу, на протязі 2021-2024 років здійснювала сплату по своєму особовому рахунку № [NUMBER] згідно показань лічильника газу без надання їх Оператору ГРМ в особі АТ "Чернівцігаз", який через ненадходження йому від неї показань лічильника газу здійснив визначення щомісячних обсягів спожитого природного газу за жовтень 2020 р. - квітень 2022 р. в завищеному розмірі, а не на рівні планового місячного споживання за відповідний період. У позовній заяві позивач стверджує, що нею на адресу відповідача 31.12.2024 було надіслано заяву про надання їй арифметичного розрахунку (обґрунтування) визначених ним обсягів спожитого природного газу за жовтень 2021 р. - квітень 2022 р., проте станом на 27.01.2025 р. письмова відповідь на її заяву від 21.12.2024 р. не надійшла. За змістом позовної заяви, неправомірні дії відповідача, які полягають в неправильному застосуванні ним вимог п.4 гл.4 розділу ІХ Кодексу ГРМ, привели до виникнення перед газопостачальником ТОВ "Чернівцігаззбут" по її особовому рахунку № [NUMBER] недостовірної заборгованості, яка станом на 31.05.2022 р. становила 10134,92 грн. У позовній заяві позивач зазначила, що відображене колишнім газопостачальником в особі "Чернівцігаззбут" боргу по її о/р № [NUMBER] із-за неправильного визначення відповідачем обсягів спожитого природного газу за вказаний період до 01.05.2022 р. спричинило стягнення з неї на користь ТОВ "Чернівцігаззбут" (за рішенням суду) неіснуючого боргу в сумі 10134,92 грн, витрат на правничу допомогу 12000 грн та судового збору 3028 грн. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. 24.04.2025 через систему "Електронний суд" до суду надійшли письмові пояснення по справі від Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи Чернівцігаз", в яких відповідач повідомив, що про існування даного позову дізнався випадково та після закриття судом підготовчого провадження та призначення справи по суті, що унеможливило своєчасне подання відзиву на позовну заяву, просив відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог повністю. У письмових поясненнях відповідач повідомив, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02.07.2024 р. у справі №718/800/24, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 27.11.2024, позовну заяву ТОВ «Чернівцігаз Збут» до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог -\~ТОВ «Оператор газотранспортної системи України», ТОВ ГК «Нафтогаз України», АТ «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» про стягнення заборгованості за природний газ задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» заборгованість за природний газ в сумі 10134 гривень 92 копійки\~та сплачений судовий збір в сумі 3028 гривень 00 копійок. З покликанням на ч.4 ст.82 ЦПК України, відповідач стверджує, що обставини щодо правомірності дій АТ «Чернівцігаз» та ТОВ «Чернівцігаз Збут» встановлені рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02.07.2024 р. у справі №718/800/24, що набрало законної сили, в зв`язку з чим вони не доказуються при розгляді цієї справи №718/216/25, у якій беруть участі ті самі особи. Відповідач у письмових поясненнях вважає, що в порядку ст.53 ЦПК України до участі у цій справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, мають бути залучені ті ж самі особи, які були учасниками справи №718/800/24 (ТОВ «Чернівцігаз Збут», ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» та ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»), оскільки рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. У письмових поясненнях відповідач зазначив про пропуск позивачем позовної давності при зверненні до суду, оскільки позивачем лише 27.01.2025 року були заявлені позовні вимоги про неправомірність дій відповідача та про зобов`язання його провести перерахунок за період з жовтня 2021 року по квітень 2022 року, які були пред`явлені позивачем поза межами загальної позовної давності і не подано клопотання про поновлення вказаних строків та не наведено поважних причин її пропущення. За змістом письмових пояснень відповідача, забезпечення обліку природного газу у споживачів покладено на Оператора ГРМ, тобто на АТ «Чернівцігаз», щомісячне зняття фактичних показань лічильника газу та надання їх Оператору ГРМ належить виключно до обов`язків споживача, в даному випадку позивач у спірний період з 01.10.2021 р. по 30.04.2022 р. не надавав позивачу належним чином у визначений Кодексом ГРМ строк (щомісячно до 05 числа наступного місяця включно) показники лічильника газу; у зв`язку з невиконанням позивачем вимог п.4 гл.4 розд. ІХ Кодексу ГРМ та п.5.5 Типового договору розподілу природного газу в частині строку та способу надання Оператору ГРМ показників лічильника газу, Оператор ГРМ визначав споживачу об`єм споживання газу відповідних місяців на підставі вимог Кодексу ГРМ, тобто на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період. Відповідач стверджує, що починаючи з 01 травня 2022 року, перегляд ТОВ «Чернівцігаз Збут», який вже не був діючим постачальником, інформації на інформаційній платформі Оператора ГТС по всіх побутових споживачах є технічно неможливим, тобто коригування раніше спожитих об`ємів природного газу побутовими споживачами за минулі періоди на недіючого постачальника, здійснити неможливо, оскільки Кодекс ГТС не містить порядку подання Оператором ГРМ інформації Оператору ГТС за минулі періоди. У письмових поясненнях відповідач покликається на відповідь ТОВ «Оператор газотранспортної системи України», з якої вбачається, що ані АТ «Чернівцігаз» (як Оператор ГРМ), ані ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» (як Оператор ГТС) не мали можливості провести позивачу на інформаційній платформі Оператора ГТС перерахунок (коригування) об`ємів спожитого газу за минулий час (з 01 жовтня 2021 року по 30 квітня 2022 року) після завершення звітного періоду, яким в даному випадку є квітень 2022 року. Також у письмових поясненнях відповідач зазначає, що АТ «Чернівцігаз» з 01.03.2024 р. припинив виконання функцій оператора ГРМ, у зв`язку з чим позбавлений можливості доступу до Інформаційної платформи Оператора ГТС та проведення будь-яких коригувань об`ємів природного газу споживачам на цій інформаційній платформі. Процесуальні дії у справі, позиції представників сторін у судовому засіданні. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29 січня 2025 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху, надано строк для усунення недоліків заяви - десять днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13лютого 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкритозагальне позовне провадження, розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче\~засідання з\~участю учасників\~справи на 17 березня 2025 року о 10:00 год. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 31 березня 2025 року за заявою позивача відкладено розгляд справи на 24 квітня 2025 року о 12 год. 00 хв. 24 квітня 2025 року оголошено перерву у судовому засіданні до 30 квітня 2025 року до 14 год. 00 хв. У судовому засіданні представник позивача Шапка П.М. підтримав позовну заяву, просив задоволити позовні вимоги повністю, зазначив, що долучені до письмових пояснень відповідача докази, подані із пропущенням строку для подання доказів, а тому просив не приймати такі докази до розгляду. Представник відповідача адвокат Миронов С.І. у судовому засіданні в режимі відеоконференції просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, заявив про застосування позовної давності до даного позову. Щодо клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ «Чернівцігаз Збут», ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» та ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». Відповідно до ч.1 ст.53 ЦПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Судом встановлено, що відповідач повідомив про необхідність залучення вищевказаних юридичних осіб в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, у письмових поясненнях, поданих до суду 24.04.2025, тобто після закінчення підготовчого провадження у справі, а відтак суд не вбачає обґрунтованих підстав для залучення до участі у даній справі ТОВ «Чернівцігаз Збут», ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» та ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» поза межами підготовчого провадження у справі, у зв`язку з чим вказане клопотання відповідача не підлягає задоволенню. Фактичні обставини справи, встановлені судом. [PERSON] є споживачем природного газу за адресою місця проживання: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] . Споживач природного газу [PERSON] підключена до газорозподільної системи Оператора ГРМ та проводить споживання природного газу за вищевказаною адресою, ЕІС код - 56XM40G493212330. Постачання природного газу зазначеному споживачу по 30 квітня 2022 року проводило ТОВ «Чернівцігаз Збут» як постачальник природного газу. З наявної у матеріалах справи довідки про розрахунок заборгованості, виданої ТОВ «Чернівцігаз Збут», вбачається, що заборгованість [PERSON] за природний газ станом на 30.04.2022 становила 11734,92 грн. При цьому, згідно вказаного розрахунку, обсяг спожитого газу [PERSON] становив, зокрема: у жовтні 2021 року 306,6 м.куб, у листопаді 2021 року 466,05 м.куб, у грудні 2021 року -286,43 м.куб, у січні 2022 року 400,87 м.куб, у лютому 2022 року 297,52 м.куб, у березні 2022 року 314,16 м.куб, у квітні 2022 року 96,96 м.куб, що також підтверджується витягом з персоніфікованих даних про фактичний об`єм природного газу поставленого побутовому споживачу його постачальником (ТОВ «Чернівцігаз Збут») та розподіленого АТ «Чернівцігаз» (як Оператором ГРМ) побутовому споживачу, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ, а також довідкою щодо об`ємів використаного природного газу за період з 01.10.2021 року по 29.02.2024 року за адресою: [ADDRESS] (побутовий споживач [PERSON] , особовий рахунок [NUMBER] ). Акт звірки фактично використаних обсягів природного газу між АТ «Чернівцігаз» та [PERSON] о/р [NUMBER] підписано лише начальником Вижницького відділення АТ «Чернівцігаз» та не містить підпису споживача [PERSON] , а тому відхиляється судом як неналежний доказ фактично використаних обсягів природного газу. 31 грудня 2024 року [PERSON] надіслала АТ «Чернівцігаз» заяву щодо надання розрахунку об`ємів використаного природного газу, в якій просила надати їй арифметичний розрахунок вищезазначених обсягів спожитого природного газу в розрізі кожного з вказаних місяців, з обґрунтуванням (поясненням) складових чисел цього розрахунку (рівня планового місячного об`єму споживання, звідки його взято). У поданому до суду 10.02.2025 клопотанні позивач просила витребувати від відповідача вищезазначений арифметичний розрахунок, який суд ухвалою від 13 лютого 2025 року у даній справі зобов`язав відповідача надати суду у строк не пізніше 10 днів від дня отримання ухвали суду. У письмових поясненнях, поданих до суду 24.04.2025, відповідач повідомив, що згідно з постановою НКРЕКП від 22.02.2024 № 374 з 01.03.2024 зупинено дію ліцензії АТ «Чернівцігаз» на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, таким чином з 01.03.2024 АТ «Чернівцігаз» припинив провадження ліцензованої господарської діяльності з розподілу природного газу, тобто відповідач з 01.03.2024 припинив виконання функцій оператора ГРМ, у зв`язку з чим позбавлений можливості доступу до Інформаційної платформи Оператора ГТС та проведення будь-яких коригувань об`ємів природного газу споживачам на цій Інформаційній платформі, таким чином відповідач позбавлений можливості надавати будь-кому відповідну архівну інформацію щодо здійснення розподілу або припинення розподілу природного газу до об`єктів споживачів, проведення обліку природного газу у споживачів, в тому числі фактів передачі споживачами показників газу, способів та періодів отримання показників лічильників газу від споживачів, в зв`язку з фактичною відсутністю відповідної інформації в базі даних, а тому відповідач стверджує, що з об`єктивних причин АТ «Чернівцігаз» не має можливості надати докази, які витребувані судом. У позовній заяві [PERSON] визнала, що на протязі 2021-2024 років по особовому рахунку № [NUMBER] сплату за спожитий природний газ вона здійснювала згідно показань лічильника газу, без надання їх Оператору ГРМ в особі АТ «Чернівцігаз». Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02 липня 2024 року у справі № 718/800/24, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 27 листопада 2024 року, позов ТзОВ «Чернівцігаз Збут» до [PERSON] , треті особи: ТзОВ «Оператор газотранспортної системи України», ТзОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», АТ «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» про стягнення заборгованості за природний газ задоволено; стягнуто з [PERSON] на користь ТзОВ «Чернівцігаз Збут» заборгованість за природний газ в сумі 10 134 гривень 92 копійки. Докази, які не приймаються судом до розгляду. Судом встановлено, що відзив на позовну заяву до суду не надходив. 24.04.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшли письмові пояснення по справі, а також доповнення до письмових пояснень по справі. При цьому, відповідачу стало відомо про відкрите провадження у даній справі не пізніше 17.04.2025, оскільки саме в зазначену дату ним подано заяву про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції. Оскільки у відповідача наявний електронний кабінет, а в ухвалі суду від 13 лютого 2025 року про відкриття провадження у справі, серед іншого, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Згідно наявної у справі довідки, вказану ухвалу доставлено до електронного кабінету АТ «Чернівцігаз» 18.02.2025 о 17:52. За таких обставин, суд критично оцінює доводи відповідача, що про подання даного позову АТ «Чернівцігаз» дізналось лише після закриття судом підготовчого провадження, що унеможливило своєчасне подання відповідачем відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч.8 ст.83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Враховуючи вищезазначене, а також відповідне усне клопотання представника позивача у судовому засіданні 24 квітня 2025 року, суд не приймає до розгляду докази, долучені відповідачем до письмових пояснень. Щодо порушення права позивача як споживача природного газу. Норми процесуального права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. З огляду на приписи статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Захисту у суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес. У Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині згаданого Рішення Конституційного Суду України. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів. Оскільки постановою Чернівецького апеляційного суду від 27 листопада 2024 року від 27 листопада 2024 року у справі №718/800/24, яка є преюдиційною у даній справі, встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» не отримує дані щодо обсягів споживання природного газу побутовими споживачами безпосередньо від побутових споживачів, а отримує їх лише опосередковано, тобто через Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз», відтак апеляційний суд за відсутності доказів щодо неправомірності нарахованих обсягів природного газу оператором газорозподільної системи, дійшов висновку, що всі дані щодо обсягів споживання природного газу є правомірними і саме на підставі даних щодо обсягів споживання природного газу побутовими споживачами, які надійшли від АТ «Чернівцігаз», із [PERSON] стягнуто на користь ТзОВ «Чернівцігаз Збут» заборгованість за природний газ в сумі 10134 гривень 92 копійки, а тому суд приходить до висновку, що право позивача у справі № 718/216/25 як споживача природного газу є порушеним. Щодо позовної вимоги про визнання неправомірнимидій Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Чернівцігаз" щодо визначених обсягів спожитого газу по особовому рахунку № [NUMBER] за жовтень 2021 р. квітень 2022 р. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.\~У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18). Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права. Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція). У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom) (заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма (стаття 13 Конвенції) гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом. У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року, заява № 38722/02). Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тож у кожному конкретному спорі суд найперше повинен оцінювати застосовувані способи захисту порушених прав, які випливають з характеру правопорушень, визначених спеціальними нормами права, а також ураховувати критерії ефективності таких засобів захисту та передбачені статтею13 ЦК Україниобмеження щодо недопущення зловживання свободою при здійсненні цивільних прав будь-якою особою. З огляду на зазначене, суд звертає увагу на те, що положення\~ЦК України і ЦПК України, не передбачають такого способу захисту, як визнання протиправними дій господарюючого суб`єкта. Відповідно до статті 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з позицією ЄСПЛ процедурні гарантії, закріплені в статті 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином втілюється право на звернення досуду, одним з аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження в судах із цивільних питань. Кожен має право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками; на це право, що є одним з аспектів права на доступ до суду, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання в реалізацію його або її прав є неправомірним (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), серія А № 18, пункти 28-36). Здійснюючи тлумачення положень Конвенції, ЄСПЛ у своїх рішеннях указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Великої Британії» Ashingdane v. the. UnitedKingdom). Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання в її права (рішення від 4 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» Bellet v. France). Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою. Згідно з пунктом 1 частини першої\~статті 255 ЦПК України\~суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Положення «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті\~186, пункт 1 частини першої статті\~255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц). З урахування викладеного, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання неправомірнимидій Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Чернівцігаз" щодо визначених обсягів спожитого газу по особовому рахунку № [NUMBER] за жовтень 2021 р. квітень 2022 р.не підлягає розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, але і взагалі не підлягає судовому розгляду, а питання правомірності чи неправомірності відповідних дій АТ «Чернівцігаз». До аналогічного висновку дійшов Чернівецький апеляційний суд у постанові від 3 січня 2024 року у справі № 718/2567/23, у правовідносинах, які є схожими до правовідносин у даній справі. Такий висновок також узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20. Щодо позовної вимоги про зобов`язання Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Чернівцігаз" провести перерахунок обсягів спожитого газу по особовому рахунку № [NUMBER] за жовтень 2021 р. квітень 2022 р. Згідно із ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~(далі - Закон) до житлово-комунальних послуг належать, комунальні послуги, зокрема послуги з постачання та розподілу природного газу. Відповідно до ст.6 даного Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, зокрема, споживачі (індивідуальні та колективні), виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг, зокрема, послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача. За змістом п.5 ч.2 ст.7 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст.19,\~20 Закону\~відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Споживач має право: 1) одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; 6) на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так, відносини з приводу постачання населенню природного газу регулюються\~ст.714 ЦК України, Кодексом газорозподільних систем, затвердженого\~постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494. Виходячи із положень ст.6,\~526,\~626-631 ЦК України, укладений договір є обов`язковим для належного виконання сторонами відповідно до його умов вимог\~ЦК України\~та інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст.611 ЦК України\~в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що між сторонами склалися договірні відносини з приводу розподілу природного газу, що підтверджує, що позивач отримувала послуги з постачання природного газу та відповідно отримувала послуги з розподілу природного газу до об`єкту газопостачання за період з жовтня 2021 р. - квітня 2022 р. При цьому, позивач у позовній заяві визнала, що на протязі 2021-2024 років здійснювала сплату по своєму особовому рахунку № [NUMBER] згідно показань лічильника газу без надання їх Оператору ГРМ в особі АТ "Чернівцігаз", який через ненадходження йому від неї показань лічильника газу здійснив визначення щомісячних обсягів спожитого природного газу за жовтень 2021 р. - квітень 2022 р. в завищеному розмірі, а не на рівні планового місячного споживання за відповідний період. У п.39 ч1\~ст.1 Закону України «Про ринок природного газу»\~визначено наступних суб`єктів ринку природного газу: оператор газотранспортної системи; оператор газорозподільної системи; оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач. Взаємовідносини постачальника із споживачем визначаються Правилами постачання природного газу, затвердженими\~постановою НКРЕКП № 2496 від 30 вересня 2015 року\~(далі Правила), та Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим\~постановою НКРЕКП № 2500 від 30 вересня 2015 року. Зокрема, згідно з п.1 розділу І Правил, ці Правила регулюють відносини, що виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з оператором газорозподільної системи (далі Оператор ГРМ). Пунктом 1 розділу ІІІ Правил визначено, що підставами для постачання природного газу побутовому споживачу є в тому числі наявність у побутового споживача договору розподілу природного газу, укладеного з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого підключений об`єкт споживача. Відповідно до п.13 розділу ІІІ Правил розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди. Аналогічні положення містить Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам, згідно з пунктом 2.2 якого обов`язковою умовою для постачання природного газу споживачу є наявність у споживача укладеного в установленому порядку з Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, на підставі якого споживач набуває право правомірно відбирати газ із газорозподільної системи. У пункті 4.4 Типового договору визначено, що об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу. За змістом наведених норм обов`язковим учасником відносин по постачанню споживачу природного газу є оператор ГРМ, який визначає об`єм (обсяг) споживання природного газу споживачем. Взаємовідносини оператора ГРМ із суб`єктами ринку природного газу, в тому числі побутовими споживачами, визначаються Кодексом газорозподільних систем (далі КГС), затвердженим\~постановою НКРЕКП № 2494 від 30 вересня 2015 року, та Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим\~постановою НКРЕКП № 2498 від 30 вересня 2015 року. Відповідно до підпункту 8 пункту 3 глави 2 розділу І КГС до основних функцій Оператора ГРМ належить забезпечення комерційного обліку природного газу, у тому числі приладового, в ГРМ. Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу ІХ КГС порядок комерційного обліку природного газу (визначення його об`ємів і обсягів) по об`єктах споживачів, у тому числі побутових споживачів, здійснюється згідно з договором розподілу природного газу, укладеним між споживачем та Оператором ГРМ, та з урахуванням вимог цього\~Кодексу. У пункті 1 глави 4 розділу ІХ КГС передбачено, що визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього\~Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ. У разі відсутності лічильника газу в Оператора ГРМ приймаються дані лічильника газу побутового споживача. При цьому Оператор ГРМ має право протягом експлуатації лічильника газу та відповідно до вимог цього\~Кодексу\~здійснювати контрольне зняття показань ЗВТ (лічильника газу) для контролю та перевірки його показань. Відповідно до 4 та 5 абзаців пункту 5 глави 4 розділу ІХ КГС визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником. Розбіжності у частині визначення об`єму та/або обсягу розподіленого та спожитого природного газу врегульовуються договором розподілу природного газу, а у разі недосягнення згоди - в судовому порядку. До вирішення цього питання величина об`єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ. Згідно з підпунктами 5.1-5.3 Типового договору розподілу природного газу облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається Оператором ГРМ та споживається Споживачем, здійснюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем. Для визначення об`єму розподілу та споживання природного газу беруться дані комерційного вузла обліку Оператора ГРМ. У разі відсутності комерційного вузла обліку в Оператора ГРМ беруться дані комерційного вузла обліку Споживача. За розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу береться один кубічний метр природного газу, приведений до стандартних умов, визначених в Кодексі газорозподільних систем. При цьому оператор ГРМ має право протягом експлуатації лічильника газу та відповідно до вимог цього\~Кодексу\~здійснювати контрольне зняття показань ЗВТ (лічильника газу) для контролю та перевірки його показань. Згідно з пунктом 2 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ періодом, за який по об`єкту побутового споживача визначається об`єм та обсяг спожитого (розподіленого) природного газу, є календарний місяць. Споживач, що є побутовим, який за умовами цього договору розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти календарних днів (до 05 числа включно) надавати їх оператору ГРМ в один із таких способів: 1) через особистий кабінет на сайті оператора ГРМ; 2) за телефоном; 3) шляхом зазначення показань у сплаченому рахунку (квитанції абонентської книжки) оператора ГРМ;4) на електронну адресу. У разі неотримання до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по споживачу за розрахунковий період визначається оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується виходячи з групи споживання споживача та його середньорічного об`єму споживання природного газу за останні 12 календарних місяців. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть показання лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань. Відповідно до пункту 6 глави 4 розділу IX Кодексу ГРМ побутовий споживач має право не частіше одного разу на три місяці звернутись до Оператора ГРМ із заявою про проведення звіряння фактично використаних об`ємів природного газу та сплачених коштів за послуги розподілу природного газу. Оператор ГРМ на письмове звернення побутового споживача, не пізніше п`ятнадцяти робочих днів з дня отримання такого звернення, зобов`язаний провести з таким споживачем звіряння фактично використаних об`єктом споживача об`ємів природного газу. За результатами звіряння підписується відповідний акт. У разі виявлення розбіжностей між даними акта звіряння та даними Оператора ГРМ по особовому рахунку такого споживача проводяться коригування відповідно до підписаного акта звіряння фактично використаних об`єктом споживача об`ємів природного газу. За змістом наведених спеціальних норм, якими врегульовані спірні правовідносини, споживач має право на коригування обсягів фактично спожитого газу та коштів за надані послуги розподілу природного газу. Такому праву споживача кореспондує обов`язок оператора ГРМ відкоригувати облік фактично спожитого газу і передати ці дані постачальнику газу. Однак, позивач стверджує, а судом встановлено, що відповідач не надав ані [PERSON] , ані суду на виконання ухвали про витребування доказів за клопотанням позивача, арифметичного розрахунку об`ємів використаного природного газу в розрізі кожного з вказаних місяців, з обґрунтуванням (поясненням) складових чисел цього розрахунку (рівня планового місячного об`єму споживання, звідки його взято). Про неможливість надання позивачу та суду вищевказаного арифметичного розрахунку відповідач зазначив у своїх письмових поясненнях. При цьому, суд зазначає, що за змістом наведених норм, постачання [PERSON] , як побутовому споживачу природного газу, здійснюється за обов`язковою участю оператора ГРМ, на якого законом покладено обов`язок вести облік об`єму (обсягу) споживання природного газу споживачем відповідно до умов договору розподілу природного газу. Відтак, саме відповідач у даній справі\~як оператор ГРМ веде облік та визначає об`єм спожитого позивачем природного газу, в тому числі із застосуванням коефіцієнту приведення природного газу до стандартних умов, і доводить ці показники до постачальника, який у свою чергу лише обраховує вартість зазначених оператором ГРМ спожитих позивачем об`ємів газу згідно встановлених НКРЕКП тарифів для населення. Проведення розрахунків побутових споживачів з постачальником за спожитий природний газ згідно з розділом III Правил, глави 4 розділу IX КГС, здійснюються у наступному порядку: Оператор ГРМ, яким є відповідач, визначає об`єм спожитого природного газу та передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період до Оператора ГТС з метою її використання суб`єктами ринку природного газу, у тому числі постачальником споживача (абзац 3 пункту 5 глави 4 розділу IX Кодексу ГРМ). У жовтні 2021 р. - квітні 2022 р. ліцензовану діяльність\~з постачання\~(купівля-продаж)\~газу споживачу\~проводило ТОВ\~"Чернівцігаз\~Збут",\~тоді як\~ліцензовану діяльність\~з розподілу\~(доставка)\~газу у\~вказаний період\~проводило Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Чернівцігаз". Частиною другою статті 32\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Отже, згідно з вимогами даного Закону, розмір оплати спожитих комунальних послуг визначається виключно двома способами: або за лічильниками або за встановленими нормами споживання. Визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником. Отже, визначення обсягів спожитого побутовими споживачами природного газу є виключною компетенцією Оператора ГРМ. Позивач у позовній заяві покликається на те, що неправомірні дії відповідача, які полягають в неправильному застосуванні ним вимог п.4 гл.4 розділу ІХ Кодексу ГРМ, привели до виникнення перед газопостачальником ТОВ "Чернівцігаз Збут" по її особовому рахунку № [NUMBER] недостовірної заборгованості, яка станом на 31.05.2022 р. становила 10134,92 грн, тоді як арифметичного розрахунку об`ємів використаного природного газу в розрізі кожного з вказаних місяців, з обґрунтуванням (поясненням) складових чисел цього розрахунку (рівня планового місячного об`єму споживання, звідки його взято) відповідач не надав. Враховуючи вищезазначене та незгоду позивача із визначенням відповідачем обсягів спожитого природного газу за період: жовтень 2021 р. - квітень 2022 р., що призвело до стягнення з [PERSON] за рішенням суду у справі №718/800/24 боргу за природний газ в сумі 10134,92 грн, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача провести перерахунок обсягів спожитого газу по особовому рахунку № [NUMBER] за жовтень 2021 р. - квітень 2022 р. Щодо застосування спливу позовної давності. У письмових поясненнях від 23.04.2025 та у судовому засіданні представник відповідача заявив про застосування спливу позовної давності у даній справі. Суд відхиляє доводи представника відповідача про пропуск позивачем позовної давності з огляду на таке. У\~Цивільному кодексі України\~позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 та 5\~ст.261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У цій справі позивач звернулась до суду з позовом 27 січня 2025 року та просила зобов`язати відповідача провести перерахунок обсягів спожитого газу по особовому рахунку № [NUMBER] за жовтень 2021 р. квітень 2022 р. Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. В подальшому постановами Кабінету Міністрів України карантин продовжувався та був відмінений з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року на всій території України\~постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Відповідно до ч.12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України\~під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Крім того, згідно з ч.19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України\~у період дії воєнного стану в Україні, введеного\~Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№\~64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Отже, 30.06.2023, коли було відмінено карантин, вже діяв воєнний стан, на період дії якого також зупиняються строки позовної давності. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки за змістом ч.3 ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів" позивач звільнена від сплати судового збору за позовом, що пов`язаний з порушенням її прав, то судовий збір у розмірі 1211,20 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved