Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

В квітні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою та посилається на те, що [INFO] в м. Ростов-на-Дону Ростовської області рф померла його матір [PERSON] , про що уповноваженим органом рф видано свідоцтво про смерть. Оскільки з 27 грудня 2022 року зупинено дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах у відносинах з рф та Республікою Білорусь, заявник позбавлений можливості апостилювання свідоцтва про смерть матері відповідними органами рф. Ця обставина унеможливлює проведення державної реєстрації смерті [PERSON] \~органом ДРАЦС\~України.Тому [PERSON] просить суд встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Фрунзе Івановського району Херсонської області, громадянка України, померла [INFO] в м. Ростов-на-Дону Ростовської області рф. У судовому засіданні [PERSON] підтримує заяву та посилається на те, що його матір проживала в житловому будинку [ADDRESS] . Після окупації вказаного населеного пункту, його батьків примусово вивезли на територію рф. Їй було надано житло в м. Ростов-на-Дону рф. Потім [PERSON] захворіла в рф і більше не змогла повернутись в Україну. Тому [PERSON] просить задовольнити заяву. Представник Бориспільського ВДРАЦС у Бориспільському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) не з`явився у судове засідання. Він був неодноразово у встановленому порядку повідомлений про час та місце розгляду справи. Ця обставина підтверджується судовою кореспонденцією, що міститься в матеріалах цивільної справи (а.с.28, 29, 38). Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з п.1 гл.5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року, підставами для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до абз.3 п.9 гл.5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року, державна реєстрація факту смерті, встановленого у судовому порядку, проводиться за заявою осіб, що були заявниками при розгляді судом справи, а також спадкоємців померлого за їх зверненням в день отримання рішення суду у спосіб, передбачений абзацами п`ятим, сьомим пункту 3 глави 1 розділу II цих Правил. Згідно з ч.1 ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до ст.22 Закону України «Про міжнародне приватне право» до особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом. Згідно з ч.1 ст.13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Аналогічно регламентовано зазначене питання у пункті 7 глави 1 розділу II Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, відповідно до якого документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Про деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення. Однак зазначені норми незастосовні у правовідносинах за участю рф. У зв`язку з військовою агресією рф проти України та повномасштабним вторгненням 24 лютого 2022 року російських військ на територію України задля знищення Української держави, захоплення силою української території та встановлення окупаційного контролю Президент Володимир Зеленський підписав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». У відповідь на акт збройної агресії рф проти України Президент України Володимир Зеленський підтримав пропозицію Міністерства закордонних справ України про розрив дипломатичних відносин України з рф, про що 24 лютого 2022 року оголошено на офіційному веб-сайті Міністерства закордонних справ України. На доручення Президента України Міністерство закордонних справ України розпочало процедуру розриву дипломатичних відносин відповідно до норм міжнародного права. 1 грудня 2022 року прийнято Закон України «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі - Закон № 2783-IX). 22 грудня 2022 року Закон № 2783-IX опубліковано у газеті «Голос України» та 23 грудня 2022 року він набрав чинності. Закон №\~2783-IX передбачає: зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі - Мінська конвенція та Протокол), вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР, у відносинах з рф та Республікою Білорусь (стаття 1); вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР (стаття 2). Відповідно до ст.72 Віденської конвенції про право міжнародних договорів якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, зупинення дії договору відповідно до його положень або відповідно до цієї Конвенції звільняє учасників, у взаємовідносинах яких зупиняється дія договору, від зобов`язання виконувати договір у своїх взаємовідносинах протягом періоду зупинення. Згідно з ст.25 Закону України «Про міжнародні договори України» зупинення дії міжнародного договору України за умов, якщо договір не передбачає іншого, чи за відсутності іншої домовленості з іншими його сторонами, звільняє Україну від зобов`язання виконувати його протягом періоду зупинення дії договору з тими його сторонами, з якими зупинено дію договору, і не впливає стосовно іншого на встановлені договором правові відносини України з іншими його сторонами. За повідомленням Міністерства закордонних справ України дію Мінської конвенції у відносинах з рф та Республікою Білорусь зупинено з 27 грудня 2022 року. З дати зупинення дії Мінської конвенції, зокрема, до документів, виданих на території рф і Білорусі, при їх пред`явленні на території України застосовується вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, від 5 жовтня 1961 року, яка є чинною у відносинах України з рф і Білоруссю. Встановлено, що [PERSON] була матір`ю заявника. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17 травня 1984 року (а.с.7). Зі змісту листа першого заступника голови Державної міграційної служби України №6.1-10991/2-24 від 8 листопада 2024 року (а.с.14-15) вбачається, що за наявною в ДМС інформацією Каховським РВ УМВС у Херсонській області 25 січня 2000 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , оформлено паспорт громадянина України серії [NUMBER] . З копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 січня 2010 року (а.с.30) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , яка має РНОКПП [NUMBER] , отримала спадщину, яка складається з житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами під [ADDRESS] . Зі змісту медичного свідоцтва про смерть серії 60 №207477665 від 1 серпня 2024 року (а.с.12) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована по [ADDRESS] , померла [INFO] , причиною смерті є атеросклеротична хвороба серця. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 1 серпня 2024 року (а.с.13) вбачається, що [PERSON] померла в м. Ростов-на-Дону Ростовської області рф. Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 1 серпня 2024 року (а.с.13), видане в м. Ростов-на-Дону рф, може підтверджувати смерть [PERSON] лише у випадку засвідчення його оригіналу (дублікату) апостилем. З огляду на збройний конфлікт між рф та Україною заявник (син померлої) позбавлений фізичної можливості на апостилювання свідоцтва про смерть відповідними органами рф, яким надаються повноваження на проставлення апостиля. У цій цивільній справі склалася така правова ситуація, за якої [PERSON] , громадянин України, позбавлений юридичної можливості засвідчити в Україні факт смерті своєї матері, громадянки України, внаслідок обставин, що не залежали від них окупації міста проживання (м. Каховка Херсонської області), депортації [PERSON] в м. Ростов-на-Дону рф, де видано свідоцтво про смерть російського зразка, що не визнається дійсним в Україні з наведених вище підстав. Особисті немайнові та майнові права заявника перебувають у стані правової невизначеності, що потребує гарантованого Конституцією України та міжнародними договорами державного захисту. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 15 вересня 2021 року в справі №367/2656/20 (провадження №61-16174св20), від 31 січня 2024 року в справі №643/1873/23 (провадження № 61-9113св23). З огляду на це суд висновує про те, що з метою забезпечення юридичної визначеності належить встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Фрунзе Івановського району Херсонської області, громадянка України, померла [INFO] в м. Ростов-на-Дону Ростовської області Російської Федерації.

Outcome: approved