Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 07 червня 2024 року звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] та просив суд встановити факт самостійного виховання та утримання ним неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] без будь-якої сторонньої допомоги та без участі матері [PERSON] чи інших осіб, визначивши місце проживання їх малолітнього сина [PERSON] разом з ним. В обґрунтування вимог зазначено, що від шлюбу з відповідачкою вони мають синів [PERSON] та [PERSON] , які після фактичного розірвання з відповідачкою шлюбних відносин проживають з ним, батьком дітей. Він самостійно виховує та утримує дітей, проживаючи у будинку, належному його матері, зареєстрований як ФОП, забезпечує синів усім необхідним для життя: діти відвідують школу, обліковані в медичних закладах. Старший син досяг 14-річного віку та самостійно обрав місце проживання разом з ним, батьком дитини, молодший син проживає з ним за своїм бажанням. Мати дітей не приймає участі у вихованні та утриманні дітей, проживає окремо від дітей та майже рік як перестала приймати будь яку участь у їх житті. Тому з метою правової визначеності та можливості на офіційному рівні представлення інтересів дітей, подальшого оформлення документів для соціальної допомоги на дітей і можливості переміщення їх без документального оформлення згоди матері, просить задовольнити вимоги. В ході розгляду справи в підготовчому провадженні позивач вимоги уточнив, та в редакції позову від 09.09.2024 просив суд встановити факт самостійного виховання та утримання ним неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] без участі матері [PERSON] . Ухвалою суду від 13 червня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 25 вересня 2024 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву [PERSON] . Ухвалою суду від 25 вересня 2024 року за клопотанням позивача витребувано докази. Ухвалою суду від 16 грудня 2024 року закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Сілкіна М.В. , кожний окремо, позовні вимоги підтримали з підстав викладених у зміненій позовній заяві. Відповідач [PERSON] причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подала. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради Фігурна Л.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила , що є сусідкою позивача. Двоє синів проживають з батьком, матір дітей вона не бачила на протязі приблизно 2 років. Батько виховує та утримує дітей. Її дитина дружить з сином позивача , то той тільки за батька і розповідає , за матір нічого не каже. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що є сусідом позивача. Знає позивача 11 років, його дружину не знає і не бачив. Діти живуть з батьком . Утримує дітей батько та виховує їх теж він. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він є батьком позивача, син самостійно виховує та утримує дітей. Він з жінкою теж допомагає. Відповідач з дітьми не спілкується, кошти на утримання дітей не надає, подарунків не дарить. Де знаходиться відповідач йому не відомо. Вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, [PERSON] , перебував з відповідачкою [PERSON] із 17 вересня 2005 року у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 травня 2024 року між ними розірвано. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки про склад сім`ї від 29 травня 2024 року, посвідченого головою квартального (вуличного) комітету № 1 Довгинцівського району м. Кривого Рогу, по вул. Пуріна, 110 м. Кривого Рогу, проживають [PERSON] разом з дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] , якій зазначене житло належить на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 25.03.1988 згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Позивач [PERSON] офіційно зареєстрований як фізична особа-підприємець. Згідно психолого-педагогічної характеристики Криворізької гімназії № 9 Криворізької міської ради від 29 травня 2024 року, [PERSON] , [INFO] навчається у гімназії з 1 класу, бере участь у суспільному житті класу та школи, вихований, стриманий, толерантний хлопчик. Товариський, програмний матеріал засвоює на високому та достатньому рівні. Батько приділяє належну увагу навчанню сина та виховує [PERSON] з дотриманням морально-етичних норм, прищеплює любов до рідного краю та патріотизм, постійно підтримує зв`язок з класним керівником та адміністрацією гімназії. Неповнолітній [PERSON] , [INFO] навчається у 10 класі Криворізького Центрально-Міського ліцею, відповідно до довідки якого батько дитини за період навчання дитини в ліцеї систематично відвідує онлайн батьківські збори, постійно цікавиться станом навчання сина, виховує його з дотриманням морально-етичних норм, завжди підтримує зв`язок з класним керівником. Згідно акту фактичного проживання, складеного сусідами від 01 червня 2024 року про встановлення факту перебування на самостійному утриманні, [PERSON] проживає разом з дітьми по [ADDRESS] та самостійно займається вихованням і утриманням синів: неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] , забезпечуючи їх всім необхідним самостійно, без допомоги матері дітей, що проживає окремо від них. Позивач [PERSON] просить встановити факт самостійного виховання дітей, пов`язуючи заявлені вимоги з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує дітей. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України). Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України. За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один із батьків проживає окремо від дитини, на підставі цього договору він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, що очевидно полягає у вчиненні визначених договором певних дій, необхідних для виховання дитини, а не у повній відмові від них. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України). Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Тому смерть, до прикладу, батька дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину. Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання. У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. Сімейним кодексом України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У цій справі позивач просить установити факт самостійного виховання ним неповнолітніх дітей, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини. Так, у статті 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Позивачем надано копію судового наказу від 04 11 2024 року про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей на користь позивача [PERSON] , підтверджень звернення даного судового наказу на виконання не надано. Стягнення з матері аліментів на підставі судового наказу - це не доказ свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків, а один із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення. У наданих до суду характеристиці та довідці з місць навчання дітей не зазначено ухилення матері дітей від їх виховання, викладено лише про участь батька. На виконання ухвали суду Державною прикордонною службою України надано відомості про перетин кордону відповідачкою у період з 20.08.2024 по 20.09.2024, які свідчать про в`їзд відповідачки на територію України 23.08.2024 та виїзд 04.09.2024, однак вказану обставину суд не можу розцінювати як факт ухилення її від виховання та утримання дітей з огляду на короткий проміжок затребуваної інформації (за клопотанням позивача) - позов подано до суду у червні 2024 року, посилаючись на ухилення від виконання обовязків відповідачки майже рік, однак інформацію позивач просив витребувати за період з 20.08.2024 по 20.09.2024, що не може слугувати належним доказом на підтвердження заявлених вимог. Саме лише перебування відповідачки за кордоном не свідчить про невиконання нею своїх батьківських обов`язків. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про встановлення факту самостійного виховання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] батьком дітей [PERSON] , оскільки позивач не довів, що мати дитини не здійснює прав та не виконує обов`язків щодо своїх неповнолітніх дітей. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні вимог, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed