Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Тульчинського районного суду Вінницької області з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору [PERSON] , про визнання батьківства. Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 17.04.2024 року справу передано за підсудністю до Дарницького районного суду міста Києва (а.с. 15). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, справу передано на розгляд судді Осіпенко Л.М. В обгрунтування позову зазначає, що він познайомився зі [PERSON] у липні 2022 року, а уже з жовтня 2022 року вони почали проживати разом та вести спільне господарство. Вони зі [PERSON] проживали разом, між ними тривалий час були подружні стосунки. Після того [PERSON] йому повідомила, що в суді знаходиться справа щодо розірвання її шлюбу з попереднім чоловіком, вони почали планувати спільне життя та шлюб. [PERSON] виїхала до Республіки Польща у червні 2022 року, подружні відносини між нею та колишнім чоловіком, їх спільне проживання припинилося ще у 2021 році. Приблизно у травні 2023 року, після 7 (семи) місяців спільного проживання [PERSON] повідомила йому, що вагітна та чекає на їх спільну дитину. [INFO] у місті Познань у Республіці Польща народилась малолітня донька [PERSON] , що підтверджується актовим записом №3064011/00/AU/2024/744021 від 01.02.2024 року, Відділу реєстрації актів цивільного стану у місті Познань, Республіка Польща. Так як на момент народження їх доньки, [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , тому у свідоцтві про народження дитини він зазначений як її батько. 16.02.2024 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано на підставі рішення суду. Він був впевнений, що є біологічним батьком дитини, проте для уникнення в подальшому будь-яких сумнівів, разом з [PERSON] звернулись до Познанського міського бюро судово-медичної експертизи у Республіці Польща для проведення аналізу на батьківство. У відповідності до висновку №096Р/24 від 02.04.2024 року, вірогідність, що він є біологічним батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , становить не менше 99,99%. Наразі, він продовжує проживати з [PERSON] та їх малолітньою донькою [PERSON] однією сім`єю у Республіці Польща та в подальшому планують зареєструвати шлюб. Проте, відповідач [PERSON] у добровільному порядку не відмовляється від доньки [PERSON] , [INFO] , що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. З огляду на викладене, просить суд визнати його батьком малолітньої дитини [PERSON] , яка народилась [INFO] у місті Познань, Республіка Польща. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 18.09.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 62). Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 05.02.2025 року закрито підготовче провадження у справі (а.с. 101). Позивач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника позивача адвоката Яворської В.М. надійшла заява, в якій вона просить суд розглядати справу без її участі та без участі позивача (а.с. 125-130). Відповідач, належним чином, у відповідності до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, надав до суду заяву про визнання позову, в якій зазначив, що з його колишньою дружиною [PERSON] він не проживає більше 2 (двох) років. [INFO] народилась малолітня [PERSON] , проте йому відомо, що це донька позивача [PERSON] . З огляду на викладене, не заперечує проти задоволення позову (а.с. 22-23). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила розглядати справу без її участі та зазначила, що батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , дійсно є позивач [PERSON] (а.с. 114-115). Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши докази по справі суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що з 01.10.2016 року третя особа [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, який зареєстрований Виконавчим комітетом Самгородської сільської ради Козятинського району Вінницької області, актовий запис №9. Сторонами не заперечувалось, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а саме у липні 2022 року [PERSON] почала романтичні стосунки з позивачем [PERSON] , з яким стала спільно проживати у жовтні 2022 року. [INFO] у місті Познань у Республіці Польща народилась малолітня [PERSON] , що підтверджується актовим записом №3064011/00/AU/2024/744021 від 01.02.2024 року Відділу реєстрації актів цивільного стану у місті Познань, Республіка Польща (а.с. 11-12). Батьком дитини вказано відповідача [PERSON] , матір`ю - третю особу [PERSON] . 13.03.2024 року [PERSON] звернувся до Познанського міського бюро судово-медичної експертизи у Республіці Польща для проведення аналізу на батьківство. У відповідності до висновку №096Р/24 від 02.04.2024 року Лабораторії молекулярної діагностики, вірогідність, що він є біологічним батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , становить - 99,9998 % (а.с. 9-10). Таким чином, кровність батьківства підтверджується належним доказом. Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16.02.2024 року у цивільній справі №133/3635/23, шлюб між третьою особою [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано (а.с. 10-11). Як зазначає позивач у своєму позові, він визнає себе батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , проте батьком дитини було вказано відповідача, оскільки на час реєстрації народження дитини [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Стаття 121 Сімейного кодексу України встановлює загальні підстави виникнення прав та обов`язків матері, батька і дитини; права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно до положень ст. 135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 постановлено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Якщо відповідач у такій справі ухиляється від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд вправі постановити ухвалу про його примусовий привід. Крім того, статтею 134 Сімейного Кодексу України, встановлений порядок внесення змін до актового запису про народження у разі визнання батьківства, у якому закріплено, що орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження, на підставі рішення суду. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Згідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України, встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою ВР №789-ХІІ від 27.02.1991року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 19.02.2024 року у справі № 639/2026/17, позов ймовірного біологічного батька про оспорювання батьківства іншого чоловіка і визнання його батьківства підлягає розгляду судом по суті. У такий спосіб національні суди мають можливість належним чином встановити, чи було порушено право позивача на приватне життя, визначити найкращі інтереси дитини, оцінити баланс інтересів ймовірного батька, сім`ї та дитини. В інший спосіб біологічний батько був би позбавлений будь-якої можливості доводити правовий зв`язок між ним та дитиною. Така позиція узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини, висловленою, зокрема, у рішенні від 18 травня 2006 року у справі «Ружанські проти Польщі» («Rozanski v. Poland», заява № 55339/00). При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши надані суду докази за своїм внутрішнім переконанням, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, діючи виключно в інтересах дитини та враховуючи те, що відповідач не є біологічним батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , суд вважає необхідним позов [PERSON] задовольнити, оскільки він визнаний відповідачем в повному обсязі, у зв`язку з чим ця обставина відповідно до ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує чиї небудь права, свободи чи інтереси.

Outcome: approved