Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

У грудні 2024 року адвокат Страх Євгеній Олегович в інтересах позивачів [PERSON] , [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначено, що [INFO] померла мати позивачів [PERSON] . За час життя вона була власником квартири [ADDRESS] . Позивачі звернулися до нотаріуса із заявою при прийняття спадщини після смерті матері, однак отримали постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки пропущений встановлений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини, позивачам рекомендовано звернутись до суду для визначення додаткового строку для подання заяви для прийняття спадщини. Позивачі не подали заяви про прийняття спадщини у визначений строк з поважних, незалежних від них обставин, оскільки фактично спізнилися на 3 дні, мали проблеми як з власним здоров`ям так й зі здоров`ям близьких їм людей. Враховуючи викладене, просять суд визначити додатковий строк для подання ними заяви про прийняття спадщини після смерті матері, визнавши причину пропуску такого строку поважною. Ухвалою суду від 06 січня 2025 року прийнята позовна заява до розгляду та відкрито провадження у справі. Справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 24 квітня 2025 року закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та справа призначена до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладання розгляду справи не надходило. Відповідно до частини 3 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів. Судом, з огляду на приписи ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. \~ \~ \~ \~Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до наступного висновку. Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд встановив, що [INFO] померла мати позивачів [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19 березня 2024 року, яке було видане Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 312. Той факт, що [PERSON] була матір`ю позивачів підтверджується наступними документами: - \~ \~ \~ \~копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 12 листопада 1963 року, актовий запис №2700 (згідно якого матір`ю [PERSON] є [PERSON] ); копією свідоцтва про укладення шлюбу від 13.08.1982 року, актовий запис 820 (згідно якого [PERSON] після реєстрації шлюбу стала [PERSON] ); копією свідоцтва про укладення шлюбу від 30.12.1983 року, актовий запис 1406 (згідно якого [PERSON] після реєстрації шлюбу стала [PERSON] ). - \~ \~ \~ \~копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 23 квітня 1965 року, актовий запис №741 (згідно якого матір`ю [PERSON] є [PERSON] ); копією свідоцтва про укладення шлюбу від 22.11.1991 року, актовий запис 1246 (згідно якого [PERSON] після реєстрації шлюбу стала [PERSON] ). - \~ \~ \~ \~копією свідоцтва про розірвання шлюбу [PERSON] серії [NUMBER] від 09 березня 1971 року, актовий запис №100 (згідно якого [PERSON] після розірвання шлюбу повернулася на дівоче прізвище та стала [PERSON] ); копією свідоцтва про укладення шлюбу від 25.03.1983 року, актовий запис 262 (згідно якого [PERSON] після реєстрації шлюбу стала [PERSON] ). За життя, [PERSON] , була власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва на право власності на житло № [NUMBER] від 24 листопада 1993 року, зареєстрованого міським БТІ (реєстрова книга 43П-74), а також копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 лютого 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Донченко В.Л. та копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №199744257 від 11.02.2020 року. Згідно відповіді приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області В.Л. Донченко від 22 квітня 2025 року № 234/02-14 на запит суду встановлено, що [PERSON] належне їй майно нікому не заповідала. Після її смерті лише позивачі, [PERSON] та [PERSON] , є єдиними спадкоємицями, які звернулися до нотаріальної контори та бажають прийняти спадщину. Постановою приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Донченко В.Л. від 20 вересня 2024 року, позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв`язку з тим, що вони пропустили шестимісячний строк подачі заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що у відведений для прийняття шестимісячний строк позивачі мали проблеми не тільки зі своїм здоров`ям, а й зі здоров`ям своїх близьких, що об`єктивно позбавило їх можливості прийняти спадщину. Так, на фоні смерті матері та значних проблем зі здоров`ям свого чоловіка різко погіршився стан здоров`я [PERSON] , у зв`язку з чим остання була вимушена протягом відведеного строку та по сьогоднішній день проходити постійне лікування, що підтверджується відповідними довідками та результатами аналізів, що маються в матеріалах справи. Крім того, в цей же період дуже тяжко захворів її чоловік [PERSON] , який після тривалого лікування так й не зміг одужати та 07 вересня 2024 року, тобто у проміжку часу відведеного для прийняття спадщини помер, що вплинуло на стан здоров`я [PERSON] .. [PERSON] була вимушена доглядати за власним чоловіком [PERSON] , який має вади опорно-рухового апарату, важкі проблеми з хребтом, вади пересування та потребує також постійного догляду, також вимушений постійно проходити курс лікування та реабілітації, що також підтверджується відповідними копіями медичних документів, що маються в матеріалах справи. Відповідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно із спадкоємцем. Відповідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частина 3 статті 1272 ЦК України визначає, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно роз`яснень, які викладені у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними, при цьому, слід визнавати такі причини, які з огляду на моральні норми суспільства виправдовують поведінку спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі №6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі №766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі №487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі №450/1383/18, від 26 лютого 2020 року у справі №286/27/18, від 08 червня 2023 року у справі №585/2163/22, від 09 жовтня 2023 року у справі №671/208/22. У постанові від 20 жовтня 2021 року в справі № 405/7111/19 Верховний Суд зазначив, що оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000, при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Враховуючи встановлені судом обставини, зважаючи на об`єктивні причини через які позивачі не подали заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, а також те що позивачами пропущено незначний строк, а саме 3 календарні дні, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved