Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

02.02.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 14 404,56 грн. та судового збору в розмірі 2 422 грн 40 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 02.02.2024 позивач уклав з [PERSON] кредитний договір № 02.02.2024-100000405. За яким ТОВ «Споживчий центр» зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 15000 гривень, а відповідач зобов`язався протягом 140 днів повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами. Відповідно до умов договору процентна ставка фіксована незмінна у розмірі 1 % за 1 день користування кредитом, яка застосовуються протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. ТзОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, однак, відповідач [PERSON] свої зобов`язання не виконує, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 14 404,56 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 7501,07 грн., заборгованості за процентами 3303,49 гривень, заборгованості за неустойкою 3600,00 гривень. Відповідач відмовляється добровільно сплатити заборгованість. Тому ТОВ «Споживчий центр» просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 404,56 грн. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.04.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. У строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву останній не скористався, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд ухвалює рішення у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, вважає, що заявлений позов, підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Встановлено, що 02.02.2024 ТОВ «Споживчий центр» уклав з [PERSON] кредитний договір № 02.02.2024-100000405. За умовами якого ТОВ «Споживчий центр» зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 15000 гривень, а відповідач зобов`язався протягом 140 днів (кінцева дата повернення 20.06.2024), повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 1% за кожний день користування кредитом, яка застосовуються протягом всього строку, на який надається кредит. ТОВ «Споживчий центр» виконав своє грошове зобов`язання та надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 15000 гривень. Вказана обставина підтверджується квитанцією «Liqpay», ID платежу 2421348688, видача коштів за договором №02.02.2024-100000405. Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються гл.48 «Виконання зобов`язання» та гл.71 «Позика. Кредит. Банківський вклад»\~ЦК України. Згідно з п.5 ч.1\~ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3, ч. 6\~ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір укладається, шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з вимогами\~ст.12 Закону України «Про електронну комерцію»\~якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог\~законів України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом ч.12\~ст.11 цього Закону України\~електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Встановлено, що кредитний договір №02.02.2024-100000405 від 02.02.2024 був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора Е351. У такий спосіб кредитний договір був укладений в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Споживчий центр» в електронній формі. Викладене у повній мірі узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19. Всупереч вимогам ч.1\~ст.81 ЦПК України\~відповідач не надав жодного доказу на спростування того, що він не укладав кредитний договір, не отримував та не вводив одноразовий ідентифікатор, не надав ТОВ «Споживчий центр» відомості своєї банківської картки для переказу кредитних коштів. Взяті на себе зобов`язання сторонами за кредитним договором підлягають виконанню, оскільки належать до стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю та врахуванням інтересів іншої сторони угоди або відносин, про які йдеться. Сторона договору не вправі тлумачити договір чи діяти всупереч своїм попереднім заявам або поведінці на шкоду іншій стороні, яка обґрунтовано покладалася на умови договору. Таким чином, заборгованість [PERSON] виходячи із умов кредитного договору та взятих на себе сторонами зобов`язань за Договором кредиту становить 10\~804,56 гривень, з яких 7501,07 гривень\~тіло кредиту та 3303,49 гривень\~проценти за користування кредитом, із розрахунку фіксованої процентної ставки у розмірі 1% за 1 день користування кредитом. Умови договору протягом строку встановленого кредитним договором відповідачем не виконувались, у зв`язку в чим виникла прострочена заборгованість. Також, згідно довідки про розрахунок заборгованості вбачається, що за відсотками у розмірі 3303,49 гривень заборгованість була розрахована за період з 02.02.2024 по 20.06.2024 року, тобто в межах строку дії кредитного договору. Згідно з ч.1, ч.6\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. [PERSON] неналежним чином виконував грошове зобов`язання, тому у нього виникла заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 10\~804,56 гривень, яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 7501,07 гривень, та заборгованість за процентами 3303,49 гривень, яка підлягає стягненню. Щодо вимоги позивача щодо стягнення неустойки, суд зазначає наступне. Пунктом 14 Заявки кредитного договору (кредитної лінії) №02.02.2024-100000405 від 02.02.2024 сторони Кредитного договору обумовили, що неустойка становить 150 гривень, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми виконаного/неналежно виконаного зобов`язання Проте\~Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ, серед іншого, внесено зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення\~ЦК України та\~доповнено його пунктом 18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань. Аналогічний правовий висновок, щодо аналізу п.18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі№910/10901/23, який, відповідно до положень ч.4 ст.263\~ЦПК України, судом застосовується під час ухвалення судового рішення у подібній справі. Згідно правового висновку, що викладений у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі №706/68/23(провадження № 61-8279св23), дія п.18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~розповсюджується на кредитний договір. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що хоч умовами Кредитного договору сторони і обумовили нарахування та сплату позичальником неустойки у розмірі 150 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми виконаного/неналежно виконаного зобов`язання, проте п.18 Прикінцевих та\~перехідних положень ЦК України\~позичальники, у період воєнного стану, звільняються від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання), в тому числі, і в кредитних зобов`язаннях. У зв`язку із викладеним, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення неустойки в розмірі 3600,00 грн слід відмовити. Тому суд вважає, що з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» належить стягнути частково заборгованість за кредитним договором у розмірі 10\~804,56 гривень. Згідно з ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, суд частково задовольняє вимоги на суму 10\~804,56 гривень, що становить 75,00 % від ціни позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню, відповідно до ст.\~133,\~137,\~141 ЦПК України, в сумі 1\~816,80 гривень, що становлять витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial