Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, в якій просила встановити юридичний факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , без реєстрації шлюбу у період з вересня 2016 року по 01 квітня 2022 року. Вказана заява обґрунтована тим, що [PERSON] , [INFO] перебувала у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] , [INFO] , з вересня 2016 року до загибелі останнього ( [INFO] ), тобто, більш ніж останніх 5,5 років. 26 лютого 2022 року [PERSON] був призваний у Збройні Сили України і воював в Донецькій області. [INFO] [PERSON] загинув від отриманих поранень не сумісних з життям під час участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримувані збройної агресії, поблизу населеного пункту Авдіївка Донецької області. 02 травня 2022 року батько, мати, донька загиблого та позивач звернулись до [INFO] через [INFO] із документами на виплату одноразової грошової допомоги згідно п.2 Постанови КМУ № l68 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Пунктом 31 Протоколу засідання комісії [INFO] з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсації сум № 77 від 20.05.2022 комісія дійшла висновку про призначення одноразової грошової допомоги «Батьку, матері та дочці загиблого [INFO] внаслідок смерті, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, молодшого сержанта [PERSON] на підставі свідоцтва про смерть [NUMBER] від 20.04.2022р. та листа Кадрового центру Збройних Сил України від 13.05.2022р. №321/КЦ/4115 - в розмірі 3/4 частини 15000000 грн., в сумі 11250000 грн. у рівних частинах кожному. Відповідно до листа №7/12068/7 від 10.06.2022р. [INFO] в особі [INFO] повідомило, що у зв`язку із намірами [PERSON] звернутись до судових органів з питання встановлення її права на отримання грошової допомоги, належну їй 1/4 частку від 15000000 грн. було зарезервовано. Тобто, [INFO] в особі [INFO] фактично визнало право позивача на 1/4 частку грошової допомоги за умови визнання судом факту її проживання із загиблим [PERSON] однією сім`єю, проте виплати не здійснило. Під час розгляду даної справи, необхідним є з`ясування наявності у позивача правового статусу дружини загиблого військовослужбовця, як необхідної умови для виникнення у позивача права на одержання одноразової грошової допомоги у розумінні ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». [PERSON] спільно проживала із [PERSON] у належній йому на праві приватної власності квартирі [ADDRESS] з вересня 2016 року до загибелі останнього до [INFO] , тобто, більш ніж останніх 5,5 років. Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка. Дочка [PERSON] від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] також проживала переважно з ними до смерті батька. Позивачка з [PERSON] спільно вели сімейне господарство, мали спільний бюджет і проводили спільні витрати, наприклад, позивачка сплачувала за комунальні послуги, розраховувалась за доставку продуктів харчування із магазина мережі «АТБ», отримані в якості заробітної плати, кошти позивачка перераховувала на картковий рахунок [PERSON] . Між позивачкою і [PERSON] були наявні подружні взаємні права та обов`язки, яких вони дотримувались і які виконували разом, наприклад, позивач зі свого рахунку кошти, отримані в якості заробітної плати, перераховувала на утримання дочки [PERSON] від першого шлюбу. Між позивачкою і [PERSON] існували і інші відносини притаманні подружжю, у тому числі, наприклад, сумісне проведення дозвілля, відвідування родичів. 26 лютого 2022 року [PERSON] був призваний у Збройні Сили України і воював в Донецькій області. Позивачка йому неодноразово надсилала посилками одяг та інші речі. Після загибелі [PERSON] позивачка власним коштом здійснила його поховання, як дружина, розпорядилася його особистими речами, що не входять до спадкового майна. За безпосередньої участі позивачки у м. Кам`янському було перейменовано [ADDRESS] на [ADDRESS], на якій вони разом проживали в його квартирі. Оскільки шлюб позивачки з [PERSON] не був зареєстрований, отримати або відновити документи, що підтверджують зазначений факт не можливо по причині їх відсутності. Отже, [PERSON] , [INFO] , яка перебувала у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] , [INFO] , з вересня 2016 року до загибелі [INFO] останнього, належить до членів сім`ї загиблого військовослужбовця і, значить, вона має право на 1/4 частку грошової допомоги, згідно п.2 Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022р. «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що вона познайомилась з [PERSON] в соцмережах та почала з ним спілкуватись з серпня 2016 року, а вже з вересня 2016 року вони почали проживати разом як чоловік та дружина. Вони жили разом, спільно займалися побутом, разом робили всі покупки, ходили до магазину за продуктами та іншими необхідними для їх родини побутовими, речами, готували їжу. Донька чоловіка постійно приходила до них в гості. Дитина також залишалась у них ночувати, вона досить часто проводила час з донькою чоловіка, коли він був зайнятий, ходила сама гуляти з донькою чоловіка в парк. Окрім цього, коли у чоловіка не було коштів, а його донька просила його надати їй грошові кошти, то вона зі своєї картки перераховували гроші на картку доньки чоловіка [PERSON] , а коли у [PERSON] ще не було банківської картки, то надавала їй гроші готівкою. Під час спільного проживання з [PERSON] вони купували телевізор, кухонну техніку, меблі, диван. Зі своєї банківської картки вона сплачувала комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] , яка належала її чоловіку та в якій вони проживали разом, робила це від імені [PERSON] . Окрім цього, під час дії карантину в 2021 році, нею були здійснені систематичні замовлення продуктів за адресною доставкою за місцем проживання їх з чоловіком за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження зазначеного, нею надано виписки із замовленнями, а також докази їх оплати саме з її банківського рахунку, що також підтверджує ведення спільного господарства. Також підтвердженням того, що вони вели спільно господарство є той факт, що чоловік [PERSON] брав кредит в ОТП банку на покупку телевізора, а вона зі своєї картки сплачувала заборгованість за кредитом, але здійснювала це від імені [PERSON] . Вони планували одружитися та перед війною [PERSON] подарував їй обручку. Коли її чоловік [PERSON] загинув, то з військової частини зателефонували саме на її номер телефону та сказали, що чоловік зник безвісті. Вона сама почала розшукувати чоловіка, зверталася до різних установ. Її знайомі працюють в міськздраві, з їх допомогою вона дізналась, що тіло чоловіка знаходиться в морзі в лікарні ім.Мечнікова. Потім саме вона займалася організацією поховання [PERSON] . Вона й на теперішній час продовжує мешкати в тій квартирі, в якій вони проживали разом з [PERSON] до його загибелі. Встановлення факту їй потрібно, бо вона вважає, що має право на отримання виплат після загиблого військовослужбовця, та хоче бути визнаною дружиною загиблого героя. Представник позивачки Сологуб Д.О. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зазначив, що метою встановлення факту є моральні обставини, отримання статусу вдови героя, та отримання зарезервованої 1/4 частини одноразової допомоги. [PERSON] знаходився в зареєстрованому шлюбі, але 03 квітня 2017 року шлюб розірвано. Позивачка проживала разом з [PERSON] з вересня 2016 року, вони вели спільний побут та бюджет. Також у [PERSON] та [PERSON] є спільні фотографії з зазначенням дати, коли їх фотографували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про визнання позову, в якій повідомив, що він є батьком [PERSON] , вказав, що з вересня 2016 року по [INFO] року його син [PERSON] спільно проживав у належній йому на праві приватній власності квартирі [ADDRESS] із [PERSON] , з якою вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проводили спільні витрати, сумісно проводили дозвілля, відвідували родичів, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка, але їх шлюб не був зареєстрований. Донька [PERSON] від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] також проживала переважно з ними до смерті батька. [PERSON] був призваний у Збройні Сили України, воював в Донецькій області і [INFO] загинув від отриманих поранень не сумісних з життям під час участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації проти України. Після смерті [PERSON] , на його думку, [PERSON] має право на пільги, згідно ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та на виплату одноразової грошової допомоги згідно п.2 Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022р. «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Підтверджує, що його син [PERSON] проживав однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] , без реєстрації шлюбу у період вересня 2016 року по [INFO] року. Підтримує встановлення судом юридичного факту проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , без реєстрації шлюбу у період з вересня 2016 року по [INFO] року. Справу просить розглянути без його участі. Від відповідачки [PERSON] надійшла заява про визнання позову, в якій вона повідомила, що вона є матір`ю [PERSON] , вказала, що з вересня 2016 року по [INFO] року її син [PERSON] спільно проживав у належній йому на праві приватній власності квартирі [ADDRESS] із [PERSON] , з якою вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проводили спільні витрати, сумісно проводили дозвілля, відвідували родичів, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка, але їх шлюб не був зареєстрований. Донька [PERSON] від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] також проживала переважно з ними до смерті батька. [PERSON] був призваний у Збройні Сили України, воював в Донецькій області і [INFO] загинув від отриманих поранень не сумісних з життям під час участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації проти України. Після смерті [PERSON] , на її думку, [PERSON] має право на пільги, згідно ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та на виплату одноразової грошової допомоги згідно п.2 Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022р. «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Підтверджує, що її син [PERSON] проживав однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] , без реєстрації шлюбу у період вересня 2016 року по [INFO] року. Підтримує встановлення судом юридичного факту проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , без реєстрації шлюбу у період з вересня 2016 року по [INFO] року Також, відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала в повному обсязі, пояснила, що їй відомо, що на початку червня 2016 року її син [PERSON] припинив шлюбні відносини з першою дружиною і вони стали проживати окремо. З осені 2016 року син почав проживати з [PERSON] . В листопаді 2016 року він попросив її спекти торт на день народження [PERSON] , на той момент їй вже було відомо, що її син проживає з [PERSON] . Вони проживали разом за адресою: [ADDRESS] , це була квартира сина. [PERSON] та [PERSON] жили разом, вели спільний побут, господарство, купували продукти, меблі. Син, після першого розлучення, вважав, що офіційний шлюб нікого не тримає і це неважливо, але перед війною він подарував [PERSON] обручку та планував з нею одружитися. Вона ходила до них в гості, вони приходили в гості до неї. Після того як її син та [PERSON] почали спільно проживати, вони більше не розлучалися. Вона та її чоловік сприймали [PERSON] як свою невістку. Після загибелі сина саме [PERSON] знайшла тіло [PERSON] в морзі в лікарні імені Мечнікова та займалася його похованням. Підтверджує, що її син [PERSON] проживав однією сім`єю зі [PERSON] та у них були реальні сімейні відносини, вони вели спільно господарство та у них був спільний бюджет. Саме [PERSON] займалася питанням, щоб [ADDRESS], на якій вони проживали з [PERSON] , перейменували на честь загиблого героя, саме [PERSON] займалася збиранням підписів для цього, тому вона вважає, що [PERSON] була справжньою дружиною для її сина та вона варта носити ім`я вдови загиблого героя. Більш за це [PERSON] і досі проживає в тій квартирі, в якій вони проживали разом з [PERSON] до його загибелі. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Бундюк Єлізавета надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що діючи в інтересах неповнолітньої [PERSON] на підставі доручення законного представника, вважає позовну заяву [PERSON] необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. По-перше, позивачка [PERSON] , починаючи з 2022 року вже неодноразово зверталася до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська з цим самим предметом спору та з цих самих підстав, що підтверджується Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська про закриття провадження від 31.05.2023 року у справі №207/1558/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в особі законного представника [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю з підстав, що даний спір підлягав розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства, а також Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 10.09.2024 року по справі №207/2314/24 за заявою [PERSON] , заінтересовані особи: [INFO], [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в особі законного представника [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, якою було залишено заяву без розгляду. Як в позовному провадженні, так і в окремому провадженні позивач бажав встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з метою отримання 1/4 частки одноразової допомоги, передбаченої п. 2 Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022. Таким чином, закон забороняє позивачу звертатися з тотожнім позовом до тих самих сторін, з цим самим предметом позову та тих самих підстав вже після закриття аналогічного провадження. По-друге, щодо наміру позивачки на отримання одноразової грошової допомоги за загиблого, передбачену, пунктом 2 Постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» слід установити, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Статтею 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII встановлено вичерпний перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги. Таким чином, навіть у разі задоволення позовної заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю, позивач не набуде статусу члена сім`ї загиблого відповідно до ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», не набуде прав та обов`язків подружжя, як наслідок, не набуде права на отримання одноразової грошової допомоги, хоча саме це є метою позивачки. Крім зазначеного, у випадку задоволення позовної заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю і в зв`язку з цим виникненням можливості набуття позивачем права на отримання одноразової грошової допомоги за загиблого, будуть порушені законні права та інтереси неповнолітньої доньки загиблого - [PERSON] , яка має право, яке встановлено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на отримання грошової допомоги у розмірі, встановленому п. 2 Постанови КМУ від 28.02.2022 № 168, а саме, 1/3 від 15 000 000, 00 грн. в сумі 5 000 000, 00 грн. Замість, передбаченої визначеними вище нормами законодавства одноразової грошової допомоги, [PERSON] отримала її частково у розмірі 3 750 000, 00 грн., тобто, різниця складає 1 250 000,00 грн. Фактично, навіть у разі задоволення даних позовних вимог, винесене рішення не потягне за собою юридичних наслідків через неможливість отримання одноразової грошової допомоги за загиблого, оскільки законодавством визначено вичерпний перелік осіб, які мають право на отримання такої допомоги, до кола яких позивач не входитиме з підстав зазначених вище. По-третє, сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. Позивачем не доведено, належними та допустимими доказами не підтверджено спільного придбання рухомого або нерухомого майна, спільних дітей позивач та загиблий [PERSON] не мають. Сповіщення сім`ї № 7/1463 від 13.04.2022 було направлено на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , тобто на батька загиблого за адресою його реєстрації та фактичного проживання. З викладеного вбачається, що позовні вимоги необґрунтовані, позивачем не доведено та не підтверджено належними, достатніми та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України свої вимоги, викладені в позовній заяві. Зважаючи на те, що позивачем не надано до позовної заяви належних показів, які б підтверджували усталені відносини, притаманні подружжю між [PERSON] та позивачем, не доведено час начебто спільного проживання, зважаючи на те, що між часом припинення офіційного шлюбу з [PERSON] та до часу смерті [PERSON] пройшло менше 5 (п`яти) років (14.04.2017 - [INFO]), відсутні будь-які інші докази з 14.04.2017 р. по 02.2018 року, а тому, навіть у разі встановлення обставини проживання однією сім`єю, умова для визнання факту проживання однією сім`єю, в розрізі терміну спільного проживання, а саме, не менше 5 років, відсутня. Також Позивачем не доведено мету встановлення даного факту, оскільки Позивач не зможе набути прав на отримання одноразової грошової допомоги, що випливає із закону, іншої мети для встановлення даного факту позивачем у позовній заяві не зазначено, а тому в позовних вимогах необхідно відмовити в повному обсязі, як безпідставних. Просить позовні вимоги [PERSON] залишити без задоволення. Представником позивачки надано відповідь на відзив, в якій зазначено, що у своєму відзиві представник відповідача 3 зазначає про порушення позивачем під час звернення до суду норм ст. 175 ЦПК України. Але, станом на день звернення із позовною заявою, позивачем не було подано іншого позову до цих же відповідачів з тими самими підставами, а відкриті судові провадження відсутні. Повторне звернення до Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська відбулось з різних підстав, а саме через мінливу судову практику висловлену Верховним судом. 10.09.2024 Баглійським районним судом міста Дніпродзержинська було залишено заяву про встановлення факту, що має юридичне значення без розгляду з підстав можливого спору про право, а не закрито провадження у справі. Таким чином, посилання представника на порушення позивачем приписів ст. 175 ЦПК України і наявність підстав для закриття провадження у даній справі відповідно до п.3 ч.І ст.255 ЦПК України є недоречними. Далі представник відповідача 3 зазначає, що задоволення позову не призведе до набуття права на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку із вичерпним переліком осіб, що мають на це право, до якого позивач начеб то не входить. Проте, зазначені норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначені представником у відзиві є не актуальними. Так, відповідно до п-п. 1 п.З ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон 2011-ХІІ) визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби. Пунктом 1 ст.16-1 Закону 2011-XII передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1- 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті. Згідно п.4 ст.16-1 Закону 2011-XII до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, серед інших належать жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Тобто, діючим законодавством прямо передбачено право жінки, з якою загибла особа проживала однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі такої особи військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби. Твердження представника на можливі порушення права неповнолітньої [PERSON] не відповідають дійсності, адже пунктом 4 ст. 16-1 Закону 2011-ХІІ визначено чіткий перелік членів сімей загиблих (померлих) осіб до яких належать: діти, батьки і жінка, з якою загибла особа проживали однією сім`єю. Неповнолітня [PERSON] в особі своєї матері - [PERSON] вже отримала одноразову грошову допомогу, як і батьки загиблого - [PERSON] , [PERSON] . Крім того, згідно п.1 ст.16-3 Закону 2011-ХІІ одноразова грошова допомога за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання. Відповідно до листа №7/12068/7 від 10.06.2022р. (додається) [INFO] в особі [INFO] повідомило позивачку, що у зв`язку із намірами [PERSON] звернутись до судових органів з питання встановлення її права на отримання грошової допомоги, належну їй 1/4 частку від 15 000 000 грн. було зарезервовано. Тобто, [INFO] в особі [INFO] фактично визнало право позивачки на 1/4 частку грошової допомоги за умови визнання судом факту її проживання із загиблим [PERSON] однією сім`єю, а при задоволенні позову, жодних порушень прав неповнолітньої не відбудеться. У відзиві представник посилається на «Постанову Верховного Суду України від 19.08.2020 у справі № 588/350/15, зазначаючи, що: «Факт спільного відпочинку, спільна присутність на святкуванні свят пересилання відповідачем коштів на рахунок, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю». При цьому, на підтвердження факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, які склались між [PERSON] та загиблим [PERSON] було надано окрім іншого банківські квитанції поповнення рахунку [PERSON] ; банківські квитанції про грошові перекази на адресу його доньки [PERSON] ; банківські квитанції про сплату комунальних послуг; замовлення адресної доставки продуктів; електронне звернення до ПФУ від 22.11,2020р. та відповідь на нього, а також заявлено свідків, які можуть підтвердити або спростувати зазначені обставини. У відзиві представник зазначає, що сповіщення про смерть не є доказом спільного проживання. Дійсно, сповіщення долучено до матеріалів справи на підтвердження обставин позовної заяви, а не підтвердження факту спільного проживання. При цьому, той факт, що воно адресоване батьку загиблого, а не позивачу доводить лише те, що першим про трагічну новину мав дізнатись батько військовослужбовця, а не мати чи дружина, що повною мірою відповідає Українській традиції і моральним нормам, а тому посилання представника є недоречними. Відносно поховання загиблого силами позивача зазначив наступне. У зв`язку із пригніченим морально-психологічним станом батьків загиблого, поховання здійснювала позивачка. До матеріалів справи долучено Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання, який виданий на ім`я позивачки. На підставі зазначеного витягу, позивачка отримала допомогу в розмірі 4 100,00 грн., що підтверджується сповіщенням від 27.07.2022р. Труна була придбана раніше 13.04.2022р. за ціною 6 200,00 грн., квитанція наявна в матеріалах справи. Тобто, твердження представника про недоведеність зазначеного факту є безпідставним. Відносно Актів проживання. Твердження представника відповідача про невідповідність підписів [PERSON] а Актах №138 і №173 є вигадкою, адже будь яких доказів на спростування обставин про місце проживання позивачки та факт її проживання на момент смерті з загиблим в належній йому квартирі представник не надає, обмежуючись лише припущеннями. Твердження представника про недоведеність ведення спільного господарства притаманного подружжю, враховуючи наявність грошових переказів рідній доньці чоловіка, оплати кредиту, переказів за комунальні послуги є дивним. Крім того, позивачка допомагала чоловіку у зверненні до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області в електронній формі, де для зручності зазначила свою електронну адресу, про що свідчать відомості про звернення з електронного кабінету та сама відповідь ПФУ. Окремої уваги потребують надані позивачкою фотографії. Заперечення зазначені у відзиві стосовно спільних сімейних фото, а також висловлені сумніви представника є доволі дивними, адже як відповідач - [PERSON] , так і її законний представник - [PERSON] напевно повинні були впізнати загиблого батька та колишнього чоловіка, а також рідного діда та свекра. Крім того, встановити позивачку можна шляхом порівняння її фото паспорту, який долучений до позову з іншими фото, а осіб (дітей), які знаходяться поруч з позивачкою на роздрукованій фотокартці від 30.07.2019р. може допомогти клієнт представника - [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] і напевно має змогу впізнати свою доньку, з якого боку вона б не знаходилась. При цьому, якщо даний спосіб встановлення осіб на долучених до позову фотографіях не буде дієвим, повідомити про наявність на фото свого сина та своєї онуки можуть відповідачі - [PERSON] та [PERSON] . Щодо суперечності позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачки з [PERSON] у період з вересня 2016 року вимогам ст.25 СК України, то вимоги стосовно конкретного строку сумісного проживання однією сім`єю для набуття прав члена сім`ї законодавець встановив 5 років тільки для набуття права на спадкування за четвертою чергою та права на частку у спільному майні. В Листі від 01.01.2012р. Верховний суд України роз`яснював про необхідність сумісного проживання чоловіка і жінки без укладання шлюбу не менше п`яти років тільки при поділі спільного майна, а не при інших правовідносинах. Отже, встановлення факту не перебування осіб у будь-якому іншому шлюбі і тривалість сумісного проживання не менше п`яти років, має значення тільки для застосування положень щодо спадщини і поділу сумісного майна. Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки, як ознака наявності сім`ї, в інших випадках для набуття інших прав на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Отже, навіть строк з 14.04.2017р. (на 13 днів менший 5 років) уже є достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Таким чином, позивачем надано до позову належні докази проживання з загиблим [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, зокрема докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, здійснення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків. Враховуючи вищевикладене, позивачем повною мірою доведено факт перебування у близьких стосунках чоловіка і жінки, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків притаманних подружжю. З огляду на викладене просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник третьої особи [INFO] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій він просив розглянути справу за його відсутністю з врахуванням наданих пояснень щодо позову. У поясненнях щодо позову представник [INFO] [PERSON]. зазначила, що в даній справі військовослужбовець загинув [INFO] . Отже, станом на цю дату Закон №2011-ХІІ діяв в редакції, яка не передбачала категорію осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, як особу, яка проживала однією сім`єю з загиблим/загиблою, як чоловік та жінка, без шлюбу. Таким чином, оскільки Позивачка за встановленими обставинами у справі не набула прав подружжя, вона не має права на отримання виплат зазначених нею у заяві (одноразова грошова допомога), тобто факт, який вона просить встановити не викликає для неї юридичних наслідків. За таких обставин, в задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення слід відмовити. Відповідно до наданої інформації [INFO] Позивачка звернулася до останнього із заявою від 28.04.2022 про резерв частки ОГД у зв`язку із намірами звернутися до суду про встановлення факту проживання однією сім`єю із загиблим. Позивачка помилково зазначає, що [INFO] визнало її право на отримання одноразової грошової допомоги листом від 10.06.2022 №7/12068/7 (є в додатках до позовної заяви) у зв`язку з тим, що цей лист-відповідь було підготовлено та направлено [INFO] , а не Міністерством оборони України. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона - донька загиблого [PERSON] . Вона знайома зі [PERSON] з весни 2017 року, після розірвання шлюбу тата з її мамою. На її думку відносини її тата з [PERSON] були як у друзів, або співмешканців, але не як дружини і чоловіка. Батько ніколи не представляв їй [PERSON] як дружину. Відповідачка пояснила, що вона приходила до батька в гості приблизно два рази на місяць, [PERSON] жила в батьковій квартирі з весни 2017 року, приблизно 27-29 квітня вона вперше побачила [PERSON] , батько представив їй позивачку як [PERSON] , при цьому не називав її дружиною. Вона вважає, що у них були стосунки співмешканців, [PERSON] просто готувала батькові їжу, прибирала в квартирі та батько їй казав, що [PERSON] просто живе у нього. При цьому коли вона приходила до батька в гості, вона завжди бачила там [PERSON] , яка постійно проживала у батька. За все життя батька без матері в квартирі ремонт не робили, із нового з`явився тільки телевізор, який батько брав у кредит на своє ім`я. Також були такі випадки, що коли вона просила грошей у батька, а в нього їх не було, то гроші їй зі своєї картки перераховувала [PERSON] , а батько потім повертав ці гроші [PERSON] . Окрім цього відповідачка [PERSON] підтвердила, що ще до офіційного розірвання шлюбу її батьки не проживали разом, вона з мамою переїхали від батька і кілька місяців до розлучення вони вже не жили сумісно. Вона проти того, щоб суд визнавав, що її батько та позивачка проживали як сім`я. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона двоюрідна сестра загиблого [PERSON] . Їй відомо, що [PERSON] та [PERSON] мешкали разом з вересня 2016 року. Приблизно раз на два тижні вона приходила до них в гості, а [PERSON] та [PERSON] приходили до неї в гості ще частіше, оскільки вона проживає в приватному секторі. Їй відомо, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом як чоловік та дружина, вона чекала, що [PERSON] та [PERSON] зареєструють шлюб. Вони проживали в квартирі [PERSON] , розташованій в будинку [ADDRESS] , квартира [ADDRESS] . Коли вона бувала у них в гостях, до [PERSON] приходила і донька [PERSON] , сама, без мами. Весь цей час [PERSON] та [PERSON] були разом, ніколи не розлучалися. [PERSON] називав [PERSON] своєю дружиною. Вони разом ходили в магазини, купували продукти та предмети побуту, вели спільне господарство. [PERSON] казав, що планує укласти шлюб з [PERSON] , вони планували одружитися влітку 2022 року. Свідок підтвердила, що дійсно [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю з вересня 2016 року та моменту загибелі [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] , є сусідкою [PERSON] та загиблого [PERSON] , вона проживає на четвертому поверсі, а [PERSON] та [PERSON] проживали на п`ятому поверсі. Ця квартира залишилась [PERSON] від бабусі та дідуся. [PERSON] там проживав з першою дружиною, а з осені 2016 року почав жити з [PERSON] . Вона навіть не знала, що [PERSON] та [PERSON] не одружені, оскільки все оточення сприймало їх за подружжя. Вони виставляли спільні фото в соцмережах, ходили спільно до батьків, на дачу, в магазини за покупками, вона підтверджує, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік та дружина, вели спільно господарство. Вона бачила, що вони разом ходили в магазин та поверталися з пакетами. Дочка [PERSON] приходила до них у гості. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Південним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 20.04.2022, актовий запис № 339 [PERSON] помер [INFO] (арк. с. 14). Згідно з копією сповіщення сім`ї № 7/1463, виданого 13 квітня 2022 року, [PERSON] було сповіщено, що його син [PERSON] загинув [INFO] поблизу населеного пункту Авдіївки Донецької області (арк. с. 11). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 992, виданого 06.04.2022 КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпровської обласної ради», [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] під час бойових дій (арк. с. 12-13). З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 19.02.2016 приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношлик В.В., [PERSON] отримав у спадщину квартиру [ADDRESS] (арк. с. 19). Згідно Актів про проживання без реєстрації № 173 від 03 червня 2022 року та № 138 від 27.04.2022 року, встановлено, що за адресою: [ADDRESS] проживає без реєстрації з вересня 2016 року [PERSON] , [INFO] разом з [PERSON] до момента його смерті [INFO] , та вела з ним спільне господарство (арк. с. 20-21). При цьому суд не приймає до уваги твердження представника відповідача №3 про невідповідність підписів [PERSON] а Актах №138 і №173, адже будь яких доказів на спростування обставин про місце проживання позивачки у вказаний період та факт її проживання на момент смерті з загиблим в належній йому квартирі представник відповідача №3 суду не надала, клопотань про призначення почеркознавчої експертизи не заявляла. Окрім цього факт проживання [PERSON] разом з [PERSON] на протязі майже п`яти років за адресою: [ADDRESS] , аж до самої його загибелі визнали всі три відповідача, також факт спільного проживання підтвердили свідки. Згідно листа від 10 червня 2022 року за № 7/12068/7 [INFO] в особі [INFO] повідомило, що у зв`язку із намірами [PERSON] звернутись до судових органів з питання встановлення її права на отримання грошової допомоги, належну їй 1/4 частку від 15000000 грн. було зарезервовано (арк. с. 15). 20 квітня 2022 року Південним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського район Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на запит [PERSON] виданий витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання за № 00035415918 (арк. с. 18). Відповідно до роздруківки з карткового рахунку позивачки (ар.с.17) саме вона отримала 4100грн. за призначенням «матеріальна допомога з ФСС на поховання [PERSON] ІПН [NUMBER] , витяг № 00035415918 від 20.04.2022». На підтвердження організації поховання загиблого позивачка також надала товарний чек на придбання труни від 13.04.2022 року в сумі 6200,00грн. Вказані факти підтверджують, що саме позивачка займалася реєстрацією смерті загиблого [PERSON] , саме вона отримувала допомогу від ФСС на його поховання, саме вона купувала труну. Згідно довідки за реквізитами для поповнення у відділенні АТ КБ «ПриватБанк», наданої [PERSON] , вона містить номер карткового рахунку [NUMBER] (арк. с. 25). Згідно банківських квитанцій за 2019р., одержувачем яких є АТ «ОТП Банк», відправником зазначено [PERSON] , призначення платежу: «поповнення карткового рахунку», а карткою відправника зазначено номер карткового рахунку позивачки [NUMBER] (арк. с. 26-28). Тобто, [PERSON] здійснювала перекази зі своєї банківської картки від імені [PERSON] для погашення його заборгованості по кредиту перед АТ «ОТП Банк». З того самого рахунку позивачки № [NUMBER] були здійснені систематичні перекази грошових коштів на рахунок доньки загиблого - [PERSON] , що підтверджується квитанціями (арк.с.30-33). Тобто, позивачка, як член сім`ї [PERSON] , а саме фактично будучи його дружиною, але без реєстрації шлюбу, допомагала матеріально доньці [PERSON] - [PERSON] , коли дитині були необхідні гроші на її потреби, шляхом їх переказу з картки позивачки на картку дитини. З того ж самого рахунку позивачки № [NUMBER] були здійснені грошові перекази від імені загиблого [PERSON] на оплату комунальних послуг за споживання газу, води, тощо, що підтверджується квитанціями (арк. с. 34-39). Даний факт підтверджує той факт, що позивачка мала спільний бюджет та вела спільне господарство із загиблим [PERSON] , оскільки саме нею сплачувались кошти за утримання квартири, в якій вони спільно проживали із [PERSON] . Таким чином, враховуючи наявність грошових переказів рідній доньці [PERSON] , оплати кредиту за [PERSON] , здійснення оплати комунальних послуг по квартирі за адресою: [ADDRESS] , твердження представника відповідача №3 про недоведеність ведення спільного господарства притаманного подружжю не заслуговує на увагу. Окрім цього, під час дії карантину в 2021 році, позивачкою були здійснені систематичні замовлення продуктів за адресною доставкою за місцем проживання їх з чоловіком за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження зазначеного, позивачкою надано виписки із замовленнями, а також докази їх оплати з рахунку позивачки (арк. с. 40-47), що також підтверджує факт ведення спільного господарства. Крім того, [PERSON] допомагала [PERSON] у зверненні до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області в електронній формі, де для зручності зазначила свою електронну адресу, про що свідчать відомості про звернення з електронного кабінету та сама відповідь ПФУ (арк.с.48-51). Все це підтверджує той факт, що [PERSON] та [PERSON] , були однією сім`єю і спільно вирішували всі їх питання як чоловік та дружина. Окрім цього суду надано ряд фотографій на, яких відображено [PERSON] з [PERSON] як удвох, так і у колі сім`ї, у тому числі і з донькою загиблого (арк. с 53-54), що також у свою чергу підтверджує, що позивачка була членом сім`ї загиблого та була близькою з його рідними. Відповідно до копії рішення Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 квітня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 15 вересня 2007 року Баглійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 282 було розірвано, справа №207/486/17. Рішення набрало законної сили 14 квітня 2017 року (арк.с. 23-24). Застосовані судом норми права та правові позиції Верховного Суду. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно зі частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Велика Палата Верховного Суду у справі № 560/17953/21 у постанові від 18.01.2024 зробила такі висновки: «94. Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий. 102. У той же час перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Зокрема, згідно з пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. 103. Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. 104. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. 105. Водночас у частині шостій статті 294 ЦПК України визначено, що суд залишає заяву про встановлення факту, без розгляду якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, і роз`яснює заінтересованими особами особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. 106. При цьому між [PERSON] та Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відповідач не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги. 107. Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. 108. Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України. 117. Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі N 287/167/18-ц (провадження N 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі N 290/289/22-ц (провадження N 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.». Відповідно до частини другої та четвертої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Згідно з частиною п`ятою статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Згідно з положеннями статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». У статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) визначено, що соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом Згідно із частиною першою статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Частиною другою статті 16 Закону № 2011-ХІІ встановлений вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, відповідно до пункту 1 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби. Згідно зі статтею 16-1 Закону № 2011-ХІІ , в редакції, що діяла станом на [INFO] року (дата смерті [PERSON] ) зазначено наступне. У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України. Отже редакція статті 16-1 Закону № 2011-ХІІ, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин чітко вказувала на те, що саме члени сім`ї мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Відповідно до частини другої та четвертої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Згідно з абзацом 5 пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї" членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Отже визначальним критерієм належності особи до члена сім`ї є факт спільного проживання, спільного побуту, наявність взаємних прав та обов`язків, а кровні зв`язки - вторинні. Факт спільного проживання та побуту може доводитися різними доказами. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі № 686/8440/16-ц. У судовому засіданні позивачкою було доведено, що вона дійсно спільно проживала однією сім`єю з загиблим [PERSON] , була пов`язана з ним спільним побутом та взаємними правами та обов`язками подружжя, як то сплата комунальних послуг, кредитів, здійснення сумісних покупок, утримання дитини загиблого та інше, а отже фактично була членом його сім`ї. При цьому суд звертає увагу на те, що у своєму відзиві на позовну заяву, представник відповідача Бундюк Є.В. застосовує редакцію статті 16-1 Закону № 2011-ХІІ, яка вступила в законну силу 25.08.2022 року, тобто яка зовсім не діяла на час виникнення спірних правовідносин, так як [PERSON] помер [INFO] та вже 10 червня 2022 року листом за № 7/12068/7 [INFO] в особі [INFO] повідомило адвоката позивачки, що у зв`язку із намірами [PERSON] звернутись до судових органів з питання встановлення її права на отримання грошової допомоги, належну їй 1/4 частку від 15000000 грн. було зарезервовано (арк. с. 15). Окрім цього, на користь наведених вище висновків суду свідчить також те, що у подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» від 09.12.2023 №3515-IX законодавець виклав статтю 16-1 Закону №2011-XII у редакції, в якій відповідно до пункту 4 цієї статті передбачив, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, зокрема належать: жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Тобто, фактично змінами у Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII додатково легалізовано право цивільних дружин на отримання одноразової грошової допомоги. Закон № 3515-ІХ набрав чинності 29 березня 2024 року. За змістом пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 (далі - Постанова № 168), що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть. Системний аналіз зазначених норм свідчить, що: 1) одноразова грошова допомога за своєю правовою природою є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується, зокрема, членам сім`ї загиблого військовослужбовця (перерахованим у статті 16-1 Закону № 2011-ХІІ) або утриманцям у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; якщо смерть настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби; 2) право на отримання одноразової грошової допомоги виникає з настанням певних обставин, а саме: у разі загибелі, у разі встановлення інвалідності, у разі встановлення ступеня втрати працездатності; 3) чинне законодавство визначає коло осіб, яким одноразова грошова допомога виплачується. Насамперед, це певні члени сім`ї, або особи, які перебували на утриманні загиблого. Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII до внесення змін Законом № 3515-ІХ визначення «члена сім`ї» не містив. Водночас згідно з частинами 1-4 статті 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/5 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») зазначено, що членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, що постійно мешкають з ними та ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші). Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з військовослужбовцем спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. З урахуванням викладеного, для того, щоб мати право на отримання грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, особа, яка вважає себе членом сім`ї такого військовослужбовця, повинна довести: 1) факт проживання із загиблим; 2) наявність у такої особи і загиблого спільного побуту та взаємних прав і обов`язків. Такий правовий викладений у постановах Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 456/1258/17, від 06.07.2022 у справі № 240/5809/19. Суд бере до уваги докази, надані позивачкою на підтвердження факту спільного проживання, ведення спільного господарства та наявності спільного бюджету. Факт спільного проживання однією сім`єю підтвердили і відповідачі (мати та батько загиблого [PERSON] ). Більш за те, вони повністю визнавали цей факт та стверджували, що [PERSON] була гідною дружиною їх сина та саме вона має право носити ім`я вдови загиблого героя, яким став їх син. Відповідачка [PERSON] також підтвердила у судовому засіданні про те, що їй відомо, що з квітня 2017 року її батько та [PERSON] проживали разом у квартирі за адресою [ADDRESS] та той факт, що позивачка прибирала в квартирі, готувала їжу її батьку та навіть перераховувала грошові кошти особисто їй зі своєї банківської картки, коли у батька не було грошей, що у повній мірі підтверджує, що позивачка [PERSON] та загиблий [PERSON] спільно проживали та вели сумісно господарство. Посилання відповідачки [PERSON] на те, що її батько ніколи не представляв їй [PERSON] як свою дружину, і тому вона сприймала її як співмешканку або подругу батька, суд не приймає до уваги, так як, звичайно, батько не буде своїй неповнолітній дитині розповідати про особливості свого особистого життя, тому він і представив позивачку своїй дочці, просто назвавши її по імені [PERSON] та не вдавався в більш детальні подробиці. Окрім цього факт спільного проживання та ведення господарства підтвердили свідки, які були допитані судом під присягою. Дані факти також підтверджуються квитанціями, які надала позивачка про сплату нею комунальних послуг та кредиту зі своєї банківської картки від імені [PERSON] , а також перерахуванням нею власних коштів на ім`я доньки загиблого протягом тривалого періоду часу. Також позивачкою були надані виписки із замовленнями та докази їх оплати з її власного рахунку (арк. с. 40-47), які підтверджують, що позивачкою дійсно були здійснені систематичні замовлення продуктів за адресною доставкою за місцем проживання їх з чоловіком за адресою: [ADDRESS] . Отже, досліджені у судовому засіданні докази беззаперечно підтверджують, що позивачка та загиблий [PERSON] спільно проживали, як подружжя, за однією адресою та вели спільне господарство, мали спільний бюджет. За таких обставин, з метою реалізації права позивачки на отримання одноразової грошової допомоги, з урахуванням неможливості встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у позасудовому порядку, суд доходить висновку, що вимога позивачки підлягає задоволенню. Разом з цим, оскільки загиблий [PERSON] , хоча і проживав разом з позивачкою [PERSON] з вересня 2016 року, але формально в цей період перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , даний шлюб було розірвано рішенням Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 квітня 2017 року, рішення набрало законної сили 14 квітня 2017 року (арк.с. 23-24), отже, суд встановлює юридичний факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , без реєстрації шлюбу у період з 15 квітня 2017 року по 01 квітня 2022 року. При цьому суд не приймає до уваги посилання представника відповідача №3 Бундюк Є.В. стосовно того, що даний факт не може бути встановлений, оскільки між часом припинення офіційного шлюбу з [PERSON] та до часу смерті [PERSON] пройшло менше п`яти років (14.04,2017 - [INFO]), оскільки діюче спеціальне законодавство, яке регулює спірні правовідносини - виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців, а саме Закон Україн «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII та постанова Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, не встановлює обов`язковою вимогою для отримання одноразової допомоги проживання однією сім`єю п`ять років. Вищевказане також підтверджується численною судовою практикою. Як приклад суд зазначає постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року по справі № 185/2856/22, відповідно до якої було встановлено факт проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу всього на протязі року в період часу з 05.03.2021 по день смерті військовослужбовця - [INFO] , що свідчить про те, що у вказаних випадках законодавчо не визначено необхідним саме п`ятирічний термін спільного проживання. На підставі вищевикладеного, оцінивши всі доводи та докази в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивачки [PERSON] .

Outcome: partial