Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить усунути йому перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом вселення його у квартиру. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 05 січня 2017 року. Починаючи з грудня\~2022\~року припинив будь-які відносини з відповідачем, стали проживати окремо. 18 сераня 2022\~року за рішенням Рівненського міського суду розірвав шлюб з відповідачем. Вона з його дозволу залишилася проживати у квартирі з їхнім сином. Нині у нього виникла потреба проживати в м.Рівне, проте відповідач не пускає його до житла та не допускає їхню дочку, яка проживає з ним в с.Шубків Рівненського району Рівненської області. Неодноразово як усно так і письмово звертався до відповідача з вимогою про доступ до квартири, проте вона заперечує проти його проживання в квартирі та проживання доньки. Відповідач протиправно, без його згоди, користується всією квартирою, не допускаючи його до житла, чим порушує його право користування квартирою. Ухвалою від 08 січня 2025 року позовну заяву [PERSON] суд прийняв до розгляду та відкрив загальне позовне провадження у справі. Ухвалою від 04 лютого 2025 року суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснив, що спірну квартиру позивач придбав за кошти, надані йому, ветерану війни, як субвенція. Нині ця квартира є предметом позову про поділ майна подружжя, що розглядається Рівненським районним судом Рівненської області. В 2022 році позивач переїхав на проживання в с.Шубків, де нині мешкає зі спільною дочкою сторін. Відповідач забрала документи на квартиру, ключі та не допускає позивача у квартиру. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Про місце, дату та час розгляду справи вважається повідомленою своєчасно та належним чином. Відзиву на позовну заяву до суду не надходило. За наявності передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України умов суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05 січня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Цвіркун Л.В., що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 420736089 від 02 квітня 2025 року. 15 листопада 2024 року позивач направив відповідачу лист-вимогу від 12 листопада 2024 року про усунення перешкод у користуванні квартирою, про що свідчить фіскальний чек АТ "Укрпошта" від 15 листопада 2024 року. Позивач, допитаний як свідок, показав, що до розірвання шлюбу з дружиною (відповідачем) та дітьми проживали в м.Шубків. У спірній квартирі не проживав, тому що вона не підлаштована під нього. Коли дружина пішла від нього, то забрала документи, ключі від квартири, змінила замки. На той час він якраз перебував у лікарні. Нині відповідач з сином проживають за кордоном, під час приїзду в м.Рівне вона мешкає у спірній квартирі, а син у нього. По телефону неодноразово просив відповідача надати доступ до квартири та вирішити все мирно. Вона обіцяла, що приїде і поспілкуються, але всі їх розмови закінчуються сварками. Лист, який він направляв відповідачу з вимогою дати ключі від квартири, повернувся за закінченням терміну зберігання. Оскільки відповідач не пускає ні його, ні дочку у квартиру, дитина змушена проживати у гуртожитку в поганих умовах. Свідок [PERSON] показала, що позивачу (її сину) за поранення держава дала гроші, за які він купив квартиру. Спочатку квартиру здавали в оренду. Домовилися з невісткою (відповідачем), що вони будуть жити в селі, бо [PERSON] так краще буде. Надалі невістка сказала, що переїде з сином в м.Рівне, бо дитина відвідує там гуртки. Під час поїздки в Карпати з дітьми сталася сварка і дочка сторін залишилася жити з батьком. З тих пір невістка ні її сина, ні її онуку в квартиру не пускає і ключі їм не дає. Онука вступила у технікум, вчиться в м.Рівне і хотіла жити у квартирі, але відповідач її не пустила, тому змушені були поселити дитину в гуртожиток. Коли невістка приїздила до своєї матері, то внучка ходила і просила дати ключі від квартири, але вона їй відмовила. В її присутності позивач дзвонив до відповідача і просив дати ключі від квартири, але вона відмовилася. Нині відповідач з чином, її онуком, живе в Польщі, але як приїздить, то мешкає у квартирі. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами першою та другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. \~ За положеннями ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди (ст.150 Житлового кодексу України). Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Позивачу спірна квартира належить на праві власності, а тому останній, як власник майна, має право користуватися та розпоряджатися спірним нерухомим майном. Відповідач перешкоджає вселенню позивача у спірну квартиру, не надає ключі для доступу у квартиру, що підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. Враховуючи, що відповідач чинить перешкоди у здійсненні позивачем права користування власністю, право позивача підлягає захисту шляхом його вселення у спірну квартиру, а отже, позов належить задовольнити. На підставі наведеного та

Outcome: approved