Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі за текстом АТ «ПУМБ») звернулося до Роменського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.01.2019 АТ «ПУМБ» та [PERSON] уклали кредитний договір № 2001229995301 (далі за текстом Договір). Відповідно до умов Договору позивач зобов`язується надати відповідачу кредит, а відповідач зобов`язується в поряду та на умовах, що визначені Договором, повертати кредит. Позивач вказав, що виконав свої зобов`язання за Договором у повному обсязі, оскільки надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитною карткою з кредитним лімітом в сумі 30000 грн., який пізніше було збільшено до 50000 грн. Однак відповідач належним чином покладені на нього зобов`язання не виконав, порушив умови Договору і має прострочену заборгованість, яка станом на 01.02.2024 складає 80154,10 грн, з яких: заборгованість за кредитом 46546,38 грн; заборгованість за відсотками 33607,72 грн., яку позивач просить стягнути, а також судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Заочним рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 квітня 2024 року, ухваленим в справі за вищезазначеним позовом, позовні вимоги задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість у сумі 80154 грн. 10 коп. та судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. Ухвалою суду від 21 квітня 2025 року заочне рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 квітня 2024 року за позовом Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано, справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 14 траня 2025 року на 09 год. 00 хв. Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. 01 травня 2025 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому просила у задоволенні позову відмовити повністю, застосувати позовну давність у вказаній справі. У судове засідання сторони не з`явились, проте належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11цього Кодексу. Підставами виникненняцивільних правта обов`язків,зокрема,є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частина 1 ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з укладенням та виконанням кредитного договору та регулюються главою 71 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Судом встановлено, що 26.01.2019 між АТ «ПУМБ» та [PERSON] шляхом підписання заяви № 2001229995301 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб укладений кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав кредитну картку миттєвого випуску з кредитним лімітом 30000 грн. Строк кредитування: 12 місяців, зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін. Реальна річна процентна ставка 47,88 %. Платіжна дата 30 число місяця. У Заяві на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО) вказано, що клієнт підписанням цієї заяви підтверджує, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, розміщену на сайті ПАТ «ПУМБ» (pumb.ua), в повному обсязі з урахуванням умов наданих усіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх), погоджується з тим, що може обрати будь-які передбачені ДКБО послуги в тому, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у Банку), а при обранні послуги з укладенням договору страхування, підписанням Заяви підтримує свою згоду на укладення договору страхування на зазначених нижче умовах. Окрім того, 26.01.2019 сторонами підписаний Паспорт споживчого кредиту, який містить відомості про основні умови кредитування, інформацію щодо орієнтовної реальної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, порядок повернення кредиту аналогічні тим, які узгоджені сторонами у вказаній вище заяві № 2001229995301. Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору. Крім цього, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами договір відповідав дійсній волі відповідача, оскільки останній висловив свою волю на укладення цього договору шляхом підписання заяви № 2001229995301 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 26.01.2019. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 674/461/16-ц, у якій зазначено, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує намір та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або уповноваженими особами. Згідно розрахунку заборгованості станом 01.02.2024 відповідач заборгував 80154,10 грн, з яких: заборгованість за кредитом 46546,38 грн; заборгованість за відсотками 33607,72 грн. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання за Договором, оскільки надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). При цьому відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що унаслідок порушення відповідачем узятих на себе зобов`язань виникла прострочена заборгованість, яка станом на 01.02.2024 складає 80154,10 грн, з яких: заборгованість за кредитом 46546,38 грн; заборгованість за відсотками 33607,72 грн. Доказами, які можуть підтверджувати наявність кредитної заборгованості боржника перед банком та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 16.09.2020 при розгляді цивільної справи № 200/5647/18. При таких обставинах, позовні вимоги підлягають задоволенню. Доводи відповідача щодо неналежних доказів на підтвердження наявності у відповідача перед позивачем кредитної заборгованості та її розміру спростовуються поданими позивачем первинними документами, що містяться в матеріалах справи. Крім того, відповідач у відзиві до суду просить застосувати позовну давність у справі, при цьому суд зазначає наступне. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 30 числа кожного місяця, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Судом встановлено, що кредитний договір між сторонами укладено 26.01.2019 року, однак кредитною картою відповідач користувався і здійснював платежі до 02.03.2023, що підтверджується розрахунком заборгованості та виписках по рахунку, при цьому, позивач звернувся з позовом до суду 25.03.2024 , тобто без пропуску строку позовної давності. За таких обставин, твердження відповідача не відповідають дійсності, порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову. Крім того, у суду відсутні будь-які правові підстави ставити під сумнів наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором; стороною відповідача в ході розгляду справи такий розрахунок належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами не спростований; клопотання про призначення судово-економічної експертизи стороною відповідача не заявлялося. Суд вважає за необхідне наголосити, що розбіжність у зазначенні в позовній заяві дати укладення договору № 2001229995301 від 26.01.2019 та розрахунку заборгованості [PERSON] перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором № 2001229995301 від 28.01.2019 спростовуються наявними матеріалами справи, зокрема заяви [PERSON] № 2001229995301 від 26.01.2019 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, паспортом споживчого кредиту від 26.01.2019, випискою/особовим рахунком з 28.01.2019 по 01.02.2024. Суд наголошує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Така правова позиція висловлена в постанові ВС від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18. З огляду на наведене, суд вважає в повній мірі обґрунтованими позовні вимоги АТ «ПУМБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості, у свою чергу будь-які заперечення відповідача фактично ґрунтуються на її припущеннях, оскільки жодних доказів на обґрунтування своєї позиції остання суду не надала. Також, згідност.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір, що підтверджено документально. На підставі ст. ст. 526, 527, 530, 625, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved