Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 37 009, 76 грн, понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 422, 40,00 грн та правову допомогу в розмірі 13 000,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 08.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № 4734803, за умовами якого кредитодавець на 15 днів надав позичальнику грошові кошти у сумі 5 000,00 грн, а позичальник зобов`язався до 23.06.2021 повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за отримання кредиту та проценти за користування ним. 16.12.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕРДІКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 16/12-2021-43, згідно умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ВЕРДІКТ КАПІТАЛ» права вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. 10.03.2023 між ТОВ «ВЕРДІКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01, згідно умов якого ТОВ «ВЕРДІКТ КАПІТАЛ» відступило ТОВ «Коллект Центр» права вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. На момент звернення позивача до суду з цим позовом, позичальник умови кредитного договору належним чином не виконав, грошові кошти для погашення кредиту, комісії та процентів не надав, в зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду із позовом про стягнення боргу в примусовому порядку. 13.01.202 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 60-61). Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заяв по суті справи до суду не надійшло, відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив до суду відзив на позовну заяву. Копія ухвали про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви і доданих до неї документів направлялись відповідачу за зареєстрованим місцем його проживання (а.с. 31), проте поштові відправлення повернулись на адресу суду не врученими з відмітками «За закінченням терміну зберігання» (а.с. 37-38). Жодних заяв чи клопотань до суду не надходило. За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. В статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація, в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію(оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 частини першої ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Згідно зі ст.1048ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється. За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 08.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 4734803 в сумі 5 000,00 грн строком на 15 днів, тобто до 23.06.2021 під проценти за користування таким кредитом в сумі 1 875,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Вказавши номер телефону [NUMBER] та комісія - 950,00 грн, яка нараховується за ставкою 19% одноразово. (а.с.17-21) Невід`ємною частиною договору є його додаток №1 Графік платежів, згідно якого відповідач мав сплатити 5 000,00 грн кредиту та 1 875,00 грн - відсотків за користування кредитом та 950,00 грн одноразової комісії за надання кредиту. Договір підписано сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором J22123, в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний, зокрема, через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби та підтверджено довідкою про ідентифікацію [PERSON] за номером телефону [NUMBER] (а.с.31) За умовами зазначеного кредитного договору відповідачу 08.06.2021 були перераховані кредитні кошти в сумі 5 000,00 грн. що підтверджується довідкою (а.с. 32). Відповідно до наданих ТОВ «Мілоан» відомостей про щоденні нарахування та погашення, вбачається, що нарахування здійснювалось по 05.09.2021 (на звороті а.с. 32-33). 16.12.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕРДІКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 16/12-2021-43, згідно умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ВЕРДІКТ КАПІТАЛ» права вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги (а.с. 34-40). Відповідно до Реєстру боржників від 16.12.2023 до Договору факторингу № 16/12-2021-43, до ТОВ «ВЕРДІКТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором № 4734803 від 08.06.2021 (а.с. 40). 10.03.2023 між ТОВ «ВЕРДІКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01, згідно умов якого ТОВ «ВЕРДІКТ КАПІТАЛ» відступило ТОВ «Коллект Центр» права вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги (а.с. 41-44). Відповідно до Реєстру боржників від 10.03.2023 до Договору № 10-03/2023/01, до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором № 4734803 від 08.06.2021 в сумі 37 009, 76 грн. (а.с. 7). Позивачем суду надано загальний розрахунок заборгованості станом на 10.03.2023 за кредитним договором № 4734803 від 08.06.2021 року, період нарахувань здійснено з 16.12.2021 до 10.03.2023. Заборгованість за тілом кредиту - 4 513, 00 грн, за відсотками на дату відступлення права вимоги - 15 751, 26 грн, за відсотками за користування кредитним договором - 15 795, 50, заборгованість з комісії - 950, 00 грн, загальна заборгованість складає 37 009, 76 грн, яку позивач просить стягнути з відповідачки (а.с. 30). Даний розрахунок заборгованості викладений не у розгорнутому виді, який би дав можливість суду досліди та перевірити помісячне нарахування відсотків за період дії кредиту та період спливу такого строку. Як зазначено вище, 08.06.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 4734803 в сумі 5 000,00 грн строком на 15 днів, тобто до 23.06.2021 під проценти за користування таким кредитом в сумі 1 875,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом та комісія - 950,00 грн, яка нараховується за ставкою 19% одноразово, загальна орієнтовна вартість кредиту 7 825, 00 грн (п.1.5). Такі ж відомості містить додаток № 1 графік платежів до договору про споживчий кредит № 4734803 від 08.06.2021 року та паспорт споживчого кредиту № 4734803 (а.с. 22). Анкетою-заявою на кредит № 4734803 від 11.07.2021 року погоджено умови кредитування: сума 5 000,00 грн, строк - 15 днів, комісія 19,00%, що складає 950,00 грн, ставка процентів 2,5 % за кожен день користування, що складає 1 875,00 грн (а.с. 23). Відповідно до графіку платежів за договором про споживчий кредит № 4734803 від 08.06.2021 заборгованість [PERSON] за вказаним договором мала бути сплачена 23.06.2021 в сумі 7 825,00 грн з яких: 5 000,00 грн - кредит, 1 875,00 грн - проценти, 950,00 грн - комісія (на звороті а.с. 21). Як вбачається з розрахунку загальної заборгованості, наданого позивачем, нарахування заборгованості вказане станом на 16.12.2021 (дата укладання договору факторингу між ТОВ «МІЛОАН» і ТОВ «Вердикт Капітал»), та на дату 10.03.2023 (дата договору про відступлення прав вимоги між ТОВ «Вердикт Капітал» і ТОВ «Коллект Центр»). Період нарахування на дату 10 березня 2023 року охоплює період до 10.03.2023 (а.с. 30). Тоді як строк дії позики у договорі про споживчий кредит № 4734803 від 08.06.2021 встановлено сторонами договору на 15 днів до 23.06.2021 включно. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 у справі № 910/4518/16 зазначила: що проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до ст. 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України». Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписом абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок Верховний Суд зробив у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 4-10цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Підстав для відступу від вказаних правових висновків не вбачає також Велика Палата Верховного Суду від 18.01.2022 у справі №910/17048/17. Враховуючи, що позивачем нараховані відсотки за користуванням кредитними коштами за межами строку кредитування, задоволення вимог позивача в частині стягнення нарахованих відсотків за користування кредитом після 23.06.2021 є необґрунтованими. Судом встановлено, що в межах строку кредитування 15 днів сума процентів складала 1 875,00 грн. Доказів того, що строк кредитування був продовжений за згодою сторін у встановленому порядку, або що відповідач вчинив дії в особистому кабінеті для продовження кредитування, суду не надано. Водночас, автоматичне продовження строку кредитування шляхом лише продовження користування кредитом, та без ініціативи для цього позичальника, суд не може розцінювати як встановлення сторонами конкретного строку кредитування, а тому слід виходити зі строку кредитування, погодженого сторонами у договорі (15 днів). Для продовження строку кредитування позичальник мав вчинити дії передбачені розділом 6 Правил у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредит (п.2.3.1.1 Кредитного договору). Таким чином, суд приходить до висновку, що за погодженням сторін, строк дії кредитного договору визначено до 21.11.2021, оскільки в матеріалах справи відсутні докази що відповідач вчинив дії передбачені розділом 6 Правил у т.ч. сплатив комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пеню припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відтак, у межах строку кредитування до закінчення дії кредитного договору, а саме до 23.06.2021, відповідач зобов`язаний був повернути кредиторові кредит у розмірі 5 000,00 грн, комісію в сумі 950,00 грн і сплатити проценти за користування кредитом за ставкою 2,5% за кожен день. Оскільки строк дії кредитного договору закінчився 23.06.2021, тому починаючи з цієї дати нарахування кредитором відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування є безпідставним. У постанові Верховного Суду від 02.10.2020 у справі № 911/19/19 зауважено, що при вирішенні даної категорії справ суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Беручи до увагу строк кредитування, розмір відсотків, визначений в кредитному договорі (фіксована ставка 2, 5% за кожен день кредитування, строк кредитування 15 днів), суд доходить висновку, що з [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача заборгованість по відсоткам за кредитним договором № 4734803 від 08.06.2021 у розмірі 1 875,00 грн. Тому, оскільки позивач не довів право нараховувати проценти на умовах договору поза межами строків кредитування, суд вважає, що до стягненню підлягають суми процентів, які були передбачені умовами договору - 1 875,00 грн, загалом стягненню підлягає сума заборгованості в розмірі 7 338,00 грн (4 513,00 + 1 875,00 + 950). Щодо стягнення з позивача судових витрат, а саме судового збору та витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України). Щодо судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову сплачено судовий збір в сумі 2 422,40 грн, про що свідчить платіжна інструкція № 0483540051 від 24.12.2024 Позов задоволено частково, отже 480, 30 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача (7 338 х 2 422,40 : 37 009,76 = 480,30). Щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Згідно з ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України). Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial