Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Краснокутського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь аліменти на час навчання, у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня подачі позовної заяви та до досягнення ним 23-х років. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначив, що після розірвання шлюбу згідно рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 01 березня 2018 року його батьки [PERSON] та [PERSON] стали проживати окремо. Позивач із сестрою стали проживати разом з матір?ю. До його повноліття батько сплачував аліменти на утримання позивача згідно виконавчого листа, виданого Краснокутським районним судом Харківської області. [INFO] [PERSON] виповнилося вісімнадцять років. У зв`язку з небезпекою для життя та введенням в Україні воєнного стану, позивач разом з матір`ю виїхали за межі України та тимчасово перебувають в Республіці Польща. З 01.09.2022 року по теперішній час позивач являється учнем 3-Б класу І Загальноосвітньої Середньої Школи ім. Стефана Жеромського в м. Опочно та закінчує навчання в 2026 році. В подальшому має наміри продовжити навчання у вищому навчальному закладі. Позивач зазначає, що після досягнення повноліття будь-якої допомоги не отримує, стипендія йому не передбачена, самостійно не може себе забезпечувати, має потребу у коштах на харчування, одяг, взуття, засоби гігієни, канцтовари та підручники для навчання, а також інші життєво необхідні речі, і у зв?язку з чим виникла потреба в матеріальній допомозі. Вказав, що проживають з мамою у приватному будинку, за який необхідно платити кошти, сплачувати комунальні послуги та опалення. Позивач вважає, що хоча і перебуває на утриманні своєї матері, проте матеріальну допомогу повинен надавати і батько у розмірі, визначеному судом. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги не надає. Батько працевлаштований, отримує дохід і може надавати матеріальну допомогу. Сплачує аліменти на старшу сестру, [PERSON] у розмірі частини на час навчання згідно рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 06.09.2023 року та від 10.04.2024 року. Тому з вказаних підстав [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 02.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та в установлений законом строк. 13.05.2025 засобами системи «Електронний суд» від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, проти позову щодо стягнення аліментів на час навчання не заперечує. Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, від них надійшли заяви про розгляд справи без їхньої участі, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом РАЦС Краснокутського РУЮ Харківської області 13.03.2007 року (а.с.7). Відповідно до довідки І Загальноосвітньої Середньої Школи ім. Стефана Жеромського в м. Опочно від 24 лютого 2025 року [PERSON] , [INFO] , проживає [ADDRESS] є учнем 3-Б класу І Загальноосвітньої Середньої Школи ім. Стефана Жеромського в м. Опочно у 2024/2025 навчальному році. Прийнятий до школи 01.09.2022, закінчить навчання у 2026 році (а. с.9). Згідно витягу з Реєстру Краснокутської територіальної громади від 25.02.2025 №2025/002674503 [PERSON] зареєстрований з 22.05.2020 за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Відповідно до довідки від 04.03.2025 року, виданого Міським та муніципальним центром соціального захисту населення в м. Опочно [PERSON] проживає : [ADDRESS] - станом на 04.03.2025 не працював та не подав заяву про встановлення права на отримання сімейної допомоги (а.с11). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. У частині 1 статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями частини 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 також зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Суд встановив, що [PERSON] навчається у 3-Б класі І Загальноосвітньої Середньої Школи ім. Стефана Жеромського в м. Опочно Республіка Польща, закінчить навчання у 2026 році, потребує у зв`язку із цим матеріальної допомоги для організації нормальних умов свого життя та навчання, а [PERSON] , який працевлаштований, має можливість надавати сину таку допомогу. Законом не встановлено межі визначення судом розміру аліментів на повнолітню дочку, сина. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. Обставини, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти на період навчання [PERSON] , матеріали справи не містять, відповідач проживає окремо, про що свідчить витяг з Реєстру Первомайської територіальної громади від 19.12.2023 року, є особою працездатного віку. Доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] не має матеріальної можливості надавати допомогу дитині, яка продовжує навчання, а також на спростування тих обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги, відповідачем суду не надано. Окрім того, відповідач не заперечує проти задоволення цієї вимоги. Оцінивши надані сторонами докази, враховуючи матеріальне та сімейне становище відповідача, суд вважає про задоволення позовних вимог [PERSON] , стягувати з відповідача 1/4 частину усіх його доходів щомісячно на користь позивача, що є достатнім та обґрунтованим розміром аліментів. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved