Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

І. Позиції сторін Аргументи позивача 13 серпня 2024 року до суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - Товариство) до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтований тим, що: - 22 грудня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» і [PERSON] уклали договір про споживчий кредит № 887800 (далі - кредитний договір) на суму 9 500,00 гривень; - 24 січня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» і Товариство уклали договір факторингу № 2401-24, за яким Товариство набуло права вимоги за кредитним договором; - свої зобов`язання за кредитним договором [PERSON] порушила, в результаті чого утворилася заборгованість у сумі 11 952,11 гривень, з яких: 7 554,82 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 4 397,29 гривень - заборгованість за відсотками; 0,00 гривень - заборгованість за пенею. Позиція відповідачки [PERSON] на позовні вимоги не відреагувала, про судовий розгляд справи була повідомлена належним чином, у тому числі шляхом оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України (а.с. 39). Відзив на позовну заяву відповідачка не подала. ІІ. Процесуальні дії суду 22 серпня 2024 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, у якій визначив проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 27 серпня 2024 року суд направив на адресу [PERSON] ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками. Проте відповідачка у встановлений судом строк заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмовий відзив на позов не подала. За таких обставин, суд вирішує справи за наявними матеріалами відповідно до положень частини п`ятої статті 279 і частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Обставини, які встановив суд 22 грудня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» (Кредитодавець) і [PERSON] (Споживач) уклали договір про споживчий кредит № 887800 (а.с. 6-9). На умовах, встановлених цим договором, Кредитодавець надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п. 1.2. договору). Відповідно до п. 1.3. договору сума (загальний розмір) кредиту становить 9 500,00 гривень. Кредит надається загальним строком на 365 днів з кінцевим терміном повернення 22.12.2023 (включно). Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором (п. 1.4. договору). Згідно з п. 1.5. договору тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти за процентною ставкою, яка залежить від періоду її встановлення та становить: - за перший день користування кредитом (включно) - 0%; - за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 138% річних (поточні проценти). Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби (пункт 1.6. договору). Згідно з п. 2.1. договору, кошти кредиту надаються Кредитодавцем у безготівковій формі шляхом їх перерахування (утримання) у розмірі 9 500,00 грн на поточний рахунок Споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки [NUMBER] . Договір підписаний Споживачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором К062 22.12.2022 о 17:58:28. Відповідно до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (додаток № 1 до кредитного договору) встановлений такий графік погашення кредитної заборгованості: - до 22 січня 2023 року - 1 499,00 гривень, з яких тіло кредиту - 385,55 гривень, проценти за користування кредитом - 1 113,45 гривень; - до 22 лютого 2023 року - 1 499,00 гривень, з яких тіло кредиту - 430,74 гривень, проценти за користування кредитом - 1 068,26 гривень; - до 22 березня 2023 року - 1 499,00 гривень, з яких тіло кредиту - 579,72 гривень, проценти за користування кредитом - 919,28 гривень; - до 22 квітня 2023 року - 1 499,00 гривень, з яких тіло кредиту - 549,17 гривень, проценти за користування кредитом - 949,83 гривень; - до 22 травня 2023 року - 1 499,00 гривень, з яких тіло кредиту - 642,10 гривень, проценти за користування кредитом - 856,90 гривень; - до 22 червня 2023 року - 1 499,00 гривень, з яких тіло кредиту - 688,79 гривень, проценти за користування кредитом - 810,21 гривень; - до 22 липня 2023 року - 1 499,00 гривень, з яких тіло кредиту - 793,05 гривень, проценти за користування кредитом - 705,95 гривень; - до 22 серпня 2023 року - 1 499,00 гривень, з яких тіло кредиту - 862,47 гривень, проценти за користування кредитом - 636,53 гривень; - до 22 вересня 2023 року - 1 499,00 гривень, з яких тіло кредиту - 963,56 гривень, проценти за користування кредитом - 535,44 гривень; - до 22 жовтня 2023 року - 1 499,00 гривень, з яких тіло кредиту - 1 090,12 гривень, проценти за користування кредитом - 408,88 гривень; - до 22 листопада 2023 року - 1 499,00 гривень, з яких тіло кредиту - 1 204,26 гривень, проценти за користування кредитом - 294,74 гривень; - до 22 грудня 2023 року - 1 459,11 гривень, з яких тіло кредиту - 1 310,47 гривень, проценти за користування кредитом - 148,64 гривень. Загальний розмір тіла кредиту - 9 500,00 гривень, загальний розмір процентів за користування кредитом - 8 448,11 гривень (а.с. 10). 24 січня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» (Клієнт) і Товариство (Фактор) уклали договір факторингу № 2401-24 (а.с. 14-15). За цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому, до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту (пункт 1.1. договору). Згідно з пунктом 1.2. договору перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Наявний у матеріалах справи примірник договору факторингу № 2401-24 від 24.01.2024 містить 1-3, 8 сторінки вказаного договору. Сторінки 4-7 договору Товариство суду не надало. Згідно з Актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 2401-24 від 24 січня 2024 року Клієнт передав, а Фактор прийняв реєстр боржників № кількістю 1186, після чого, з урахуванням пункту 1.2. договору факторингу № 2401-24 від 24 січня 2024 року, від Клієнта до Фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і Фактор стає Кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Загальна сума заборгованості складає (не зазначено) (а.с. 16). Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 2401-24 від 24 січня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» передало Товариству право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 887800 на загальну суму 11 952,11 гривень, з яких: 7 554,82 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 4 397,29 гривень - заборгованість за відсотками; 0,00 гривень - заборгованість за пенею (а.с. 17). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 887800 від 22.12.2002 за період з 24.01.2024 до 30.06.2024 заборгованість [PERSON] становить 11 952,11 гривень, з яких: 7 554,82 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 4 397,29 гривень - заборгованість за відсотками; 0,00 гривень - заборгованість за пенею (а.с. 13). ІV. Мотиви суду Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частина перша статті 4 ЦПК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., постанову Верховного Суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21, постанову Верховного Суду від 04 вересня 2024 року в справі № 756/1384/20). Між сторонами у справі виникли правовідносини щодо виконання зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19. Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частини перша, друга статті 1056-1 ЦК України). Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VII від 15.11.2016 договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) визначала такий порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1-3 ст. 13 Закону України "Про електронну комерцію" розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України "Про платіжні послуги", "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. Способи, строки та порядок розрахунків у сфері електронної комерції визначаються в електронному договорі з урахуванням вимог законодавства України. Продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постановах від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15-ц Верховний Суд зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Особові рахунки та виписки з них обов`язково мають складатися на паперових та/або електронних носіях. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (п. 57, п. 59, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75). Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, адже вони підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені відповідачем протягом операційного дня та є підтвердженням виконаних за день операцій. У постанові від 09 лютого 2023 року у справі № 464/3214/16 Верховний Суд виснував, що по своїй суті розрахунок заборгованості не є доказом (зокрема письмовим) у розумінні статей 76, 95 ЦПК України, а є результатом вчинення арифметичних дій стороною, зокрема, позикодавцем, з метою визначення суми боргу з урахуванням умов договору, періоду користування кредитними коштами тощо, з яким суд може погодитись або ж навести свій розрахунок, виконуючи обов`язок щодо визначення належної до стягнення суми заборгованості. Пунктом 1 частини 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 Велика Палата Верховного Суду навела такі ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги. Отже, для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про факторингу, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (див. (постанови Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012, від 15 квітня 2024 року в справі № 2221/2373/12). Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У постанові від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. У постанові від 30 листопада 2022 року в справі № 334/3056/15 Верховний Суд зазначив, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, суд під час розгляду цієї справи має оцінити надані сторонами докази і відповісти на такі питання: 1) чи є кредитний договір укладеним? 2) чи виконали сторони кредитного договору свої зобов`язання за ним? 3) чи перейшло до Товариства право вимоги за кредитним договором? 4) чи правильно нарахована заборгованість за кредитним договором? V. Оцінка суду На підтвердження укладення відповідачкою кредитного договору позивач надав копію договору про споживчий кредит № 877800, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» і відповідачкою 22.12.2022, який підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Суд погоджується з доводами позивача про те, що зазначений договір є укладеним, оскільки одноразовий ідентифікатор за своєю сутністю є комбінацією цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При цьому, без отримання відповідачкою листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт Товариства з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» і здійснення ним всього алгоритму дій, необхідних для отримання кредиту, договір між ним та кредитодавцем не був би укладений. На підтвердження виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» зобов`язань за кредитним договором Товариство надало розрахунок заборгованості за договором станом на 30.06.2024. Зазначений розрахунок суд відхиляє, адже він не є належним доказом наявності боргу за кредитним договором. Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення дій одної сторони (банку). Також він є внутрішнім документом банку та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти відповідачці, на який строк, правильність нарахування відсотків, а також, за відсутності належних та допустимих доказів, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачкою умов відповідного кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачкою. Належних, допустимих і достовірних доказів надання відповідачці кредиту в сумі 9 500,00 гривень позивач не надав. Будь-яких клопотань про витребування доказів Товариство не заявляло. Суд акцентує, що кредитний договір має консенсуальний характер, є укладеним з моменту, коли сторони досягли згоди з усіх його істотних умов. Це, в свою чергу, надає сторонам кредитного договору право на відмову від надання або одержання кредиту за вже укладеним договором. Отже, укладення кредитного договору підтверджує наявність правовідносин, що наділяє сторін певними правами і обов`язками, однак сам факт укладення договору не є беззаперечним доказом наявності кредитної заборгованості. На підтвердження переходу до Товариства прав вимоги за кредитним договором позивач надав договір факторингу № 2491-24 від 24.01.2024, акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 2491-24 від 24.01.2024, витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 2491-24 від 24.01.2024. Зазначені докази не підтверджують наявність у Товариства прав вимоги до [PERSON] , оскільки: - договір факторингу № 2491-24 від 24.01.2024 поданий не в повному обсязі, а саме не містить 4-7 сторінок; у поданому примірнику договору не зазначені умови щодо загальної суми заборгованості, ціни продажу прав вимоги, порядку оплати ціни продажу; - замість реєстру боржників Товариство подало витяг з реєстру завірений представником Товариства Москаленко М.С., а не уповноваженими представникам обох сторін договору факторингу; - Товариство не надало доказів оплати за договором факторингу, що позбавляє суд можливості перевірити виконання умов договору щодо перерахування Товариством ціни продажу на рахунок клієнта. Жодних доказів, які підтверджували б виконання Товариством вказаних зобов`язань матеріали справи не містять. З огляду на те, що позивач не довів надання відповідачці кредиту, а також наявність права вимоги до відповідачки за кредитним договором, оцінку правильності нарахування кредитної заборгованості суд не надає. VІ. Висновки суду Оскільки Товариство не надало належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів надання [PERSON] грошових коштів за кредитним договором та наявності у нього прав вимоги до [PERSON] за кредитним договором, суд констатує відсутність порушених прав Товариства і відмовляє у позові повністю. VІІ. Судові витрати Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Позивач сплатив судовий збір в сумі 3 028,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів АТ «СЕНС БАНК» № 74462 від 23.07.2024 (а.с. 2). Доказів понесення інших витрат сторони не надали. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд відмовив у позові повністю, судовий збір стягненню з відповідачки на користь позивача не підлягає. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed