Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

позивач звернувся до суду з цивільним позовом до відповідача, просить визнати за ним право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири загальною площею 9 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; визнати за Відповідачем право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири загальною ощею 41,9 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що 16 вересня 2012 року між Позивачем [PERSON] і Відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований у Павлівській сільській раді Радехівського району Львівської області, актовий запис №13. Від шлюбу народилось двоє дітей: Донька [PERSON] , [INFO] ; Донька [PERSON] , [INFO] . 29 січня 2021 року шлюб було розірвано в судовому порядку. Після розірвання шлюбу діти проживають з Позивачкою. На утримання дітей нею щомісячно сплачуються аліменти на користь Позивача, які у судовому порядку призначено до сплати розмірі 1/3 із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 березня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття. Під час шлюбу 30 листопада 2017 року Позивачем разом з Відповідачем було придбано майно, що належить на праві спільної сумісної власності, а саме, однокімнатну квартиру, загальною площею 41,9 кв.м, шо розташована за адресою: [ADDRESS] . Згоди про добровільний поділ однокімнатної квартири, загальною площею 41.9 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та яка є спільною сумісною власністю, між стронами не досягнуто. Відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог про поділ спільного майна подружжя. Свій відзив мотивує тим що перебуваючи у шлюбі відповідач набула у власність майно, а саме однокімнатну квартиру, загальною площею 41.9 м2. яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира набута у власність відповідача за гроші подаровані батьками відповідачки. Вказане можливо підтвердити в судовому засіданні, показами свідків. Вказана квартира набута у власність відповідача на підставі Договору купівлі-продажу від 1.11.2017 року укладеного між ТзОВ «МС Імперіал» та [PERSON] . Зазначає, що проживання позивача та відповідача в однокімнатній квартирі після розірвання шлюбу суперечить інтересам дітей та позивача та є неможливим. Також зазначає, що інший будинок або квартира відсутній. Окрім цього зазначає, що проживання позивача і відповідача у одній квартирі є неможливим також і через те що між сторонами постійно виникають суперечки і конфлікти, які негативно впливають на розвиток та емоційний стан дітей. Представником позивача за зустрічним позовом, було подано зустрічну позовну заяву, в якій просить суд у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 3/4 ідеальних частки однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/4 ідеальну частку однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію у вигляді вартості 1/4 частини вартості однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] в сумі 205 762,75 грн. двісті п`ять тисяч сімсот шістдесят дві гривні сімдесят п`ять копійок) та залишити вказану квартиру у власності [PERSON] . Позовні вимоги мотивує тим, що дана квартира набута у власність відповідача за гроші, подаровані батьками [PERSON] . Вказане можливо підтвердити в судовому засіданні показами свідків. Зазначає, що після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, на утриманні позивача залишилися двоє малолітніх дітей, 2013 та 2017 років народження. Для забезпечення належного фізичного та духовного розвитку, а також матеріального забезпечення дітей такого віку розмір аліментів, котрі сплачується відповідачем, є абсолютно недостатнім, адже розмір аліментів на двох дітей на місяць складає близько 3000,00 грн. Аліменти, які оплачуються відповідачем на утримання двох дітей є недостатніми також і для забезпечення лікування дітей. Тому, двоє малолітніх дітей фактично залишаються на утриманні та матеріальному забезпечення позивача. Звертає увагу суду й на те, що відповідачем не виконувався добровільно обов`язок щодо сплати аліментів на отримання двох неповнолітніх дітей. Тобто відповідач не дбає про матеріальне забезпечення дітей, про їх фізичний, розумовий та психологічний розвиток. Наявність заборгованості щодо стягнення аліментів на дітей, примусове виконання обов`язку щодо утримання своїх дітей підтверджується Постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи від 06.02.2021 року за виконавчим провадженням. Також зазначає, що проживання сторін після розірвання шлюбу в одній квартирі є неможливим. Інший будинок чи квартира в якому могли б проживати позивач за зустрічним позовом відсутні. Представником відповідача за зустрічним позовом було подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якій просить суд відмовити позивачу у задоволенні зустрічного позову повністю. Відзив мотивує тим, що твердження позивача за зустрічним позовом про те, що відповідач за зустрічним позовом не виконує обов`язку щодо сплати аліментів, є неправдивим. Зазначає, що відповідач за зустрічним позовом, з моменту винесення судом рішення про присудження аліментів, ніколи не допускав заборгованості по сплаті аліментів. Відповідач сплачує аліменти у повному розмірі та вчасно. Належних та допустимих доказів, як б доводили зворотнє, позивач до суду не подав. Щодо тверджень позивача за зустрічним позовом про те, що кошти для покупки квартири були подаровані батьками, зазнає, що окрім тверджень свідків, інших належних та допустимих доказів надано не було. Окрім цього, не було укладено договір дарування валютних цінностей, а посилання позивача на факт дарування їй коштів особисто є недоведеним. Звертає увагу суду на те, що в однокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] , двоє неповнолітніх дітей постійно проживали виключно разом із батьками, або з одним із них, а саме батьком, протягом перебування позивача (мами дітей) за кордоном. Після розлучення, з 2021 року неповнолітні діти постійно проживають у селі Павлів, Червоноградського р-ну, Львівської області разом із батьками позивача, оскільки остання, протягом останніх років, часто перебуває за кордоном. Саме у с. Павлів, відповідач має можливість відвідувати власних дітей, де останні фактично і проживають. У судове засідання з`явився представник відповідача за первісним позовом - [PERSON] , інші учасники у судове засідання не з`явились, про місце, дату і час були належним чином повідомлені про причини неявки не повідомили. Представником позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом, було подано заяву до суду, в якій просить суд проводити розгляд справи за його та довірителя. Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 81\~ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд враховує вимоги\~ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 16.09.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований у Павлівській сільській раді Радехівського району Львської області згідно актового запису №13, що підтверджується також копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . За час шлюбу в подружжя народилося двоє спільних дітей: донька [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), та донька [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Між ТзОВ та [PERSON] 30.11.2017 року було укладено договір купівлі продажу квартири за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 29.01.2021 року у справі №451/169/20 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Відповідно до заочного рішення Радехівського районного суду Львівської області від 30.11.2020 року у справі №451/365/20 встановлено розмір аліментів, котрі підлягають стягненню щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей в розмірі 1/3 із всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.03.2020 року і до досягнення дітьми повноліття. З довідки про місце проживання від 15.06.2019 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] . З довідки про місце проживання від 09.07.2019 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] . З довідки про місце проживання від 09.07.2019 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Згідно з висновком вартості об`єкта оцінки від 09.12.2022 року ринкова вартість 1-но кімнатної квартири, загальною площею 41,9 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] , становить 1200621,00 грн. У судовому засіданні свідком [PERSON] були надані свідчення, з яких вбачається, що у 2017 році нею було продано квартиру в м. Радехів, після укладення шлюбу там проживала її донька. Свідком була продана квартира і подаровані кошти доньці. Квартира була продано за 19000,00 дол. США. З весільних коштів додав зять. 4000,00 дол. США дав сват. Батько не бере участі у вихованні дітей. У судовому засіданні свідком [PERSON] були надані свідчення, з яких вбачається, що [PERSON] мала квартиру у м.Радехові. Там проживала донька з зятем. В подальшому вони хотіли переїхати до [PERSON] і дружина продала 2-х кімнатну квартиру за 20000,00 дол. США і кошти передала [PERSON] . Сват доклав 3000,00 доларів США на ремонт. Меблі і техніку купляли спільно. Позивач виїхав у Канаду і платить аліменти. Участі у вихованні дітей не бере. У судовому засіданні свідком [PERSON] були надані свідчення, з яких вбачається, що [PERSON] його рідна сестра, його мама пустила пожити [PERSON] у квартирі в м.Радехові. В подальшому мама її продала. Відповідно до ч. 1ст.\~60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2ст. 60 СК України). Конструкція норми ст.60\~СК України свідчить про презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна подружжя на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до ч. ч. 1, 2ст.\~61\~СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідност.368\~ч.3\~ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно дост.68\~СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу та на підставі ст.69\~ч.1\~СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як зазначаєПленум Верховного Суду України у пункті 23постанови від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч.3 с. 368ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3ст. 235 ЦК Україниможуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленимистаттями 69-72 СК Українитаст. 372 ЦК України. Згідно з ч. 1ст. 70 СК Україниу разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому, ч. 1ст. 71 СК Українивизначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15). Оскільки у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст.77,78) і це є її процесуальним обов`язком (ст. ст.12,81). Оскільки [PERSON] належних та допустимих доказів набуття у власність квартири за власні кошти суду не представила, та квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , була набута у власність під час перебування сторонами у зареєстрованому шлюбі, таку слід визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - сторін у справі, а відтак, вказане майно подружжя підлягає поділу. Щодо відступлення від рівності часток, суд зазначає таке. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Крім того, у п. 30 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21\~грудня 2007\~року №\~11\~"Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя" роз`яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3ст.\~70\~СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1ст. 60 СК). Позивачка за зустрічним позовом просить визнати за нею право власності на 3/4 ідеальних частки однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , так за відповідачем за зустрічним позовом - визнати право власності на 1/4 ідеальну частку однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , крім того стягнути з неї на користь [PERSON] грошову компенсацію у вигляді вартості 1/4 частини вартості однокімнатної квартири в сумі 205 762,75 грн. та залишити вказану квартиру у власності [PERSON] . Згідно з п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, чи здійснюються вони державними, приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного й соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до\~ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.\~ Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст.\~3\~ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, проживання малолітніх дітей з матір`ю, виходячи з найкращих інтересів дитини, ураховуючи дотримання рівності часток, суд приходить до висновку про можливість залишення за [PERSON] 3/4 ідеальних частки однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , з грошовою компенсацією [PERSON] 1/4 вартості спірної квартири в сумі 300155,25 грн., окрім цього, за відповідачем за зустрічним позовом визнати право власності на 1/4 ідеальну частку даної квартири. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості. З висновку вартості об`єкта оцінки від 09.12.2022 року вбачається, що ринкова вартість 1-но кімнатної квартири, загальною площею 41,9 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , становить 1200621,00 грн. Відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви\~майнового характеру,\~яка подана\~фізичною особою\~або фізичною\~особою -\~підприємцемвстановлюється ставка судового збору в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивач за первісним позовом просить суд визнати право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири загальною площею 41,9 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, за подання позовної заяви позивачем необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 6003,10 грн. натомість позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4115,26 грн., а отже доплаті підлягає судовий збір у розмірі 1887,84 грн. Щодо сплати судового збору позивачем за зустрічним позовом, суд зазначає таке. Позивач за зустрічним позовом просить визнати за нею право власності на 3/4 ідеальних частки однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] та за відповідачем за зустрічним позовом визнати право власності на 1/4 ідеальну частку однокімнатної квартири, стягнути з неї на користь відповідача за зустрічним позовом компенсацію у вигляді вартості 1/4 частини спірної в сумі 205 762,75 грн. та залишити вказану квартиру у її власності. З висновку вартості об`єкта оцінки від 09.12.2022 року вбачається, що ринкова вартість 1-но кімнатної квартири, загальною площею 41,9 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] , становить 1200621,00 грн. Таким чином, за подання позовної заяви позивачем за зустрічним позовом необхідно сплатити судовий збір у розмірі 12006,21 грн., натомість останньою було сплачено судовий збір у розмірі 6172,89 грн., а отже доплаті підлягає судовий збір у розмірі 5833,32 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом необхідно стягнути судовий збір у сумі 3001,55 грн., а з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом необхідно стягнути судовий збір в сумі 9004,62 грн.

Outcome: approved