Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача, в якому просила розірвати між сторонами шлюб та здійснити поділ майна, що є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частину садового будинку [ADDRESS] , загальною площею 185,3 кв.м.; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0788 га, кадастровий номер 4623686600:09:000:0223, цільове призначення якої для колективного садівництва, що розташована за адресою [ADDRESS] ; однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 36,3 кв.м.; визнання за відповідачем права власності на 1/2 частину садового будинку [ADDRESS] , загальною площею 185,3 кв.м.; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0788 га, кадастровий номер 4623686600:09:000:0223, цільове призначення якої для колективного садівництва, що розташована за адресою [ADDRESS] ; однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 37 кв.м.; стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію різниці вартості майна у розмірі 26150 грн. Мотивувала позовні вимоги тим, що з 18 липня 2006 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого у них народилась неповнолітня донька [PERSON] [INFO] . Спільне життя у них не склалось через різні погляди на сімейне життя та відсутність взаєморозуміння. На даний час сторони проживають разом за адресою [ADDRESS] , проте спільного господарства не ведуть і подружніх стосунків не підтримують. За час перебування сторін у шлюбі, вони набули у спільну сумісну власність вказане вище майно. Враховуючи викладене вище, просила позовні вимоги задовольнити. Вказала, що орієнтований розрахунок суми судових витрат складається з 9125 грн. 60 коп. судового збору, 30000 грн. на проведення можливих судових експертиз та 20000 грн. на професійну правничу допомогу. Крім цього, просила витребувати у Львівського державного нотаріального архіву письмові докази. Ухвалою від 26 квітня 2023 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано десятиденний строк для усунення недоліків описаних у такій. 27 квітня 2023 року представником позивача [PERSON] подано заяву, якою усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою від 28 квітня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 06 червня 2023 року представником позивача [PERSON] подано клопотання про долучення доказів. Ухвалою від 15 червня 2023 року відкладено розгляд справи у зв`язку із неявкою сторін. Ухвалою від 19 липня 2023 року заяву представника [PERSON] про витребування доказів задоволено. Витребувано у Львівського державного нотаріального архіву належним чином засвідчені копії договору купівлі-продажу садового будинку загальною площею 185,3 кв.м, розташованого за адресою [ADDRESS] , право власності на який зареєстроване за відповідачем, посвідченого 23 вересня 2014 року приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Баллод Г.А., № 1486 та документів, які стали підставою його укладення і посвідчення. Витребувано у Львівського державного нотаріального архіву належним чином засвідчені копії договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0788 га, кадастровий № 4623686600:09:000:0223, розташованої за адресою [ADDRESS] , право власності на яку зареєстроване за відповідачем, посвідченого 23 вересня 2014 року приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Баллод Г.А., № 1487, та документів, які стали підставою його укладення і посвідчення. Уповноважено сторону позивача на отримання витребуваних доказів. 07 серпня 2023 року від Львівського державного нотаріального архіву надійшли витребувані судом докази. 26 вересня 2023 року представником позивача [PERSON] подано клопотання про роз`єднання позовних вимог щодо розірвання шлюбу та поділу майна подружжя в окремі самостійні провадження. 09 жовтня 2023 року представником відповідача [PERSON] подано клопотання по ознайомлення з матеріалами цивільної справи, з якими ознайомилась і отримала копію позовної заяви з додатками у вказаний день, про що розписалась письмово. 25 жовтня 2023 року представником відповідача [PERSON] подано зустрічну позовну заяву за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, у якій просила здійснити поділ майна, що є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, шляхом визнання права власності за [PERSON] на 1/2 частину садового будинку [ADDRESS] , загальною площею 185,3 кв.м.; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0788 га, кадастровий номер 4623686600:09:000:0223, цільове призначення якої для колективного садівництва, що розташована за адресою [ADDRESS] ; 1/2 частину однокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 36,3 кв.м.; однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 37 кв.м.; визнання за відповідачем [PERSON] права власності на 1/2 частину садового будинку [ADDRESS] , загальною площею 185,3 кв.м.; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0788 га, кадастровий номер 4623686600:09:000:0223, цільове призначення якої для колективного садівництва, що розташована за адресою [ADDRESS] ; 1/2 частину однокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 36,3 кв.м. Мотивувала позовні вимоги тим, що [PERSON] не заперечуються вимоги щодо розірвання шлюбу, однак заперечуються в частині поділу спільного майна подружжя. Вказала, що [PERSON] до укладення шлюбу із [PERSON] володів на праві приватної власності квартирою [ADDRESS] , а також замельною ділянкою [ADDRESS] , цільове призначення якої для будівництва будинку. Враховуючи те, що у подружжя народилась спільна донька, [PERSON] був вимушений продати вказане вище майно та на виручені кошти збудувати будинок в Автономній Республіці Крим, який згодом також був проданий. Таким чином, частина спільного майна подружжя придбана за особисті кошти [PERSON] , які слід врахувати при його поділі. З огляду на вказане, просила позовні вимоги задовольнити. Крім цього, вказала, що орієнтований розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу становить 10000 грн. Протокольною ухвалою від 08 листопада 2023 року зустрічну позовну заяву залишено без руху, стороні відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом надано десятиденний строк для усунення недоліків. 04 грудня 2023 року представником відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] подано клопотання, яким усунуто недоліки зустрічної позовної заяви. 04 грудня 2023 року представником позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] подано заяву про залишення позовної вимоги про розірвання шлюбу без розгляду. Протокольною ухвалою від 04 грудня 2023 року прийнято відмову представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] від клопотання про роз`єднання позовних вимог, а також зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Ухвалою від 04 грудня 2023 року задоволено заяву представника [PERSON] , позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна в частині розірвання шлюбу залишено без розгляду. 18 грудня 2023 року представником позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] подано відзив на зустрічну позовну заяву, згідно мотивів якого просила перісний позов задовольнити, відмовивши у задоволенні зустрічного позову. Вказала, що згідно наявних у матеріалах цивільної справи договорів купівлі-продажу майна, [PERSON] надавала згоду [PERSON] на придбання нерухомого майна, що свідчить про придбання такого за спільні кошти подружжя. Крім цього, однокімнатна квартира [ADDRESS] , відчужена [PERSON] за 32700 грн., які останній витратив на особисті потреби, зокрема купівлю оргтехніки, меблів, відпочинку та інше. Відтак, вказані грошові кошти не інвестовані у будівництво житлового будинку в Автономній Республіці Крим, а такий зводився за спільні кошти подружжя. Крім цього, стороною відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом не зазначається коли та на підставі якого правочину відчужено земельну ділянку [ADDRESS] , цільове призначення якої для будівництва будинку. Окрім наведеного, земельна ділянка та будинок, які зазначаються у зустрічній позовній заяві та є спільним майном подружжя, не відчужено сторонами жодним передбаченим чинним законодавством України способом. Зазначила, що [PERSON] не надано жодних доказів, не зазначено які саме кошти були отримані від продажу особистого майна, як і інформації куди такі були інвестовані, а тому обставини, на які покликається сторона відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, не доведені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами. 21 грудня 2023 року представником відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] подано відповідь на відзив, згідно мотивів якого вказала, що [PERSON] не повідомляє суд за які саме кошти здійснювалось будівництво будинку у Автономній Республіці Крим, не надає доказів на підтвердження її високого рівня доходу, а також інформації про наявність у неї буд-яких коштів (особистих збережень) для його будівництва. Таким чином, після продажу належної [PERSON] на праві особистої власності квартири [ADDRESS] , розпочалось будівництво житлового будинку загальною площею 204,3 кв.м. в Автономній Республіці Крим, який був введений в експлуатацію у 2010 році. Таким чином, виходячи із доходів сторін за 2008-2010 роки, збудувати вказаний вище житловий будинок за 2 роки не виявлялось за можливе, що підтверджує використання на його будівництво грошових коштів із продажу квартири [ADDRESS] , яка була реалізована за 40000 Євро. З огляду на вказане, просила позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити. 12 лютого 2024 року представником відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] подано клопотання про виклик та допит в якості свідка [PERSON] , а також призначення судової оціночно-будівельної експертизи. Протокольною ухвалою від 12 лютого 2024 року задоволено клопотання про виклик та допит в якості свідка [PERSON] , закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті. 24 квітня 2024 року представником позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] подано клопотання про долучення копій договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , від 24 травня 2008 року та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 24 липня 2008 року, згідно яких вбачається, що автомобіль марки «Фольксваген» номерний знак [NUMBER] придбано [PERSON] через 2 місяці після продажу вказаної вище квартири. Допитаний в судовому засіданні 24 квітня 2024 року свідок [PERSON] пояснив, що є знайомим [PERSON] та здобував разом із ним освіту в одному навчальному закладі. Зі своєю сім`єю вони часто відпочивали у Криму, де зокрема проживали у будинку відповідача за первісним позовом. Вказав, що [PERSON] належала на праві власності квартира у Автономній Республіці Крим, яка придбана ним до укладення шлюбу із [PERSON] за особисті кошти. При зведенні житлового будинку у Криму, він допомагав [PERSON] із будівництвом, під час якого відповідач вказував на те, що будівництво проводиться за грошові кошти, які отримані від продажу належної йому квартири. Зазначив, що зі слів відповідача за первісним позовом йому стало відомо про продаж житлового будинку у Автономній Республіці Крим за 230000 доларів США, який придбано чоловіком його знайомої, який є громадянином Російської Федерації. Пояснив, що з [PERSON] він знайомий з 2010 року, коли вона переїхала з [PERSON] проживати до будинку. Після продажу нерухомості він допомагав відповідачу знайти квартиру у місті Львові, де час-від-часу його навідував. 09 травня 2024 року представником позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] подано клопотання про долучення письмових доказів. Судове засідання 04 листопада 2024 року о 11 год. 40 хв. не відбулось у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному. Розгляд справи відкладено на 03 лютого 2025 року о 11 год. 00 хв. 29 січня 2025 року представником позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] подано додаткові письмові пояснення по справі, згідно мотивів яких просила задовольнити первісні позовні вимоги, відмовивши у задоволенні зустрічних позовних вимог. Вказала, що запропонований [PERSON] варіант поділу спільного майна подружжя відповідає принципу рівності часток. Грошові кошти з продажу квартири [ADDRESS] , в сумі 37200 грн. не були інвестовані [PERSON] у будівництво житлового будинку у Криму, а такі витрачені на автомобіль марки «Фольксваген» номерний знак [NUMBER] , який було придбано відповідачем за первісним позовом через 2 місяці після продажу вказаної вище квартири. Земельна ділянка [ADDRESS] , цільове призначення якої для будівництва будинку, не відчужена жодним передбаченим чинним законодавством України способом. Крім цього, згідно долучених стороною відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом копій письмових документів, вбачається, що відчуження [PERSON] земельної ділянки № [NUMBER] , з об`єктом незавершеного будівництвом житлового будинку, в СТ «Геолог», смт Черноморське, АР Крим, відбулось під час окупації Криму за російським законодавством від 27 серпня 2014 року, а тому такий правочин вважається недійсним з моменту його вчинення і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Зазначила, що допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є близьким другом [PERSON] , не спростував своїми показами обставини придбання сторонами спірного майна у спільну сумісну власність, оскільки не володів і не міг володіти інформацією щодо походження коштів, які використані подружжям для придбання майна, що підлягатиме поділу. Судове засідання 03 лютого 2025 року о 11 год. 00 хв. не відбулось у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному. Розгляд справи відкладено на 21 квітня 2025 року о 11 год. 20 хв. 03 лютого 2025 року відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] подано клопотання про долучення письмових доказів. Ухвалою від 21 квітня 2025 року відкладено розгляд справи на 25 квітня 2025 року о 10 год. 00 хв. у зв`язку із неявкою сторін. Ухвалою від 25 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] про призначення судової оціночно-будівельної експертизи. 05 травня 2025 року представником позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] подано клопотання, згідно мотивів якого просила виключити з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів та не брати до уваги надані [PERSON] письмові докази приєднані до клопотання від 03.02.2025 року, як такі що подані з порушення вимог ЦПК України. Виключити з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів та не брати до уваги зокрема копію розписки [PERSON] датовану 27.08.2014р., як такої, що викликає сумніви в її достовірності (є фальшивою). Мотивувала клопотання тим, що 03 лютого 2025 року через канцелярію суду відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] долучено письмові докази, а саме: копію заяви-згоди [PERSON] на продаж нерухомого майна від 09.06.20215 року; копію заяви-згоди [PERSON] на продаж нерухомого майна від 09.10.2015 року; копію договору купівлі-продажу від 27.08.2014 року; копію згоди [PERSON] ; копію свідоцтва про державну реєстрацію права на садовий будинок [ADDRESS] ; копію державного акту на землю; копію рішення 55-ї сесії 5 скликання від 30.06.2010 року; копію розписки [PERSON] . Всі перелічені вище документи подані у виді ксерокопій, не засвідчені належним чином ні підписом сторони, ні його представника. Не зазначено відомостей про перебування оригіналів цих документів. Крім цього, остання сторінка містить напис «Переклад з грецької мови на українська, гербова марка Кіпру про сплату мита в сумі 2 євро». При цьому, оригінали вказаних доказів не надано суду для їх огляду. Додатково зауважила, що розписка [PERSON] є фальшивою та очевидно виготовлена останнім спеціально для даного судового процесу, з метою введення суду в оману. В судовому засіданні 05 травня 2025 року представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] первісні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним письмово та просила такі задовольнити, відмовивши у задоволенні зустрічних позовних вимог. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним письмово та просила такі задовольнити, відмовивши у задоволенні первісних позовних вимог. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 05.05.2025 року, є дата складення повного судового рішення 15.05.2025 року. Заслухавши пояснення та думку представників, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 23 лютого 2023 року Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, 18 липня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який розірвано рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03 квітня 2024 року. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06 грудня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Черноморського районного управління юстиції Автономної Республіки Крим Україна, встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з договору купівлі-продажу серії НАВ № 625934, посвідченого 24 вересня 2014 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Якібчук О.Б., зареєстрованого в реєстрі за № 742, [PERSON] придбано у власність однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 37 кв.м. Із звіту про експертну оцінку вартості нерухомості № 02/22.03, складеного 22 березня 2023 року оцінювачем СПД ФОП [PERSON] , ринкова вартість квартири [ADDRESS] , загальною площею 37 кв.м., складає 1382850 грн. Згідно договору купівлі-продажу серії НМЕ № 035871, посвідченого 25 липня 2017 року державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Кіріловою Т.М., зареєстрованого в реєстрі за № 3-1423, [PERSON] придбано у власність однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 36,3 кв.м. Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 92802102 від 25 липня 2017 року встановлено, що квартира [ADDRESS] , загальною площею 36,3 кв.м., зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] . Зі звіту про про експертну оцінку вартості нерухомості № 01/22.03, складеного 22 березня 2023 року оцінювачем СПД ФОП [PERSON] , ринкова вартість квартири [ADDRESS] , загальною площею 36,3 кв.м., складає 1356700 грн. Згідно договору купівлі-продажу садового будинку, посвідченого 23 вересня 2014 року приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Баллод Г.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1486, [PERSON] придбано у власність садовий будинок [ADDRESS] , загальною площею 185,3 кв.м. Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 27189426 від 23 вересня 2014 року встановлено, що садовий будинок [ADDRESS] , загальною площею 185,3 кв.м., зареєстровано 23 вересня 2014 року на праві власності за [PERSON] . Зі звіту про оцінку майна № АА00-230323-016, складеного 23.03.2023 року директором [PERSON] та оцінювачем [PERSON] ТзОВ «А.КОНСЕНСУС», встановлено, що ринкова вартість садового будинку [ADDRESS] , загальною площею 185,3 кв.м., становить 3530515 грн. 34 коп. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 23 вересня 2014 року приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Баллод Г.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1487, [PERSON] придбано у власність земельну ділянку площею 0,0788 га, кадастровий номер 4623686600:09:000:0223, цільове призначення якої для колективного садівництва, що розташована за адресою Львівська обл., Пустомитівський (Львівський) р-н, с. Солонка, СТГ «Берізка-1». Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 27185352 від 23 вересня 2014 року встановлено, що земельна ділянка площею 0,0788 га, кадастровий номер 4623686600:09:000:0223, цільове призначення якої для колективного садівництва, що розташована за адресою Львівська обл., Пустомитівський (Львівський) р-н, с. Солонка, СТГ «Берізка-1», 23 вересня 2014 року зареєстрована на праві власності за [PERSON] . Як вбачається зі звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки № АА00-230323-004, складеного 23.03.2023 року директором [PERSON] та оцінювачем [PERSON] ТзОВ «ЦЕНТР ОЦІНКИ ЕПОС», ринкова вартість земельної ділянки площею 0,0788 га, кадастровий номер 4623686600:09:000:0223, цільове призначення якої для колективного садівництва, що розташована за адресою Львівська обл., Пустомитівський (Львівський) р-н, с. Солонка, СТГ «Берізка-1», становить 642046 грн. 33 коп. У відповідності до нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 23 вересня 2014 року, остання надала згоду своєму чоловікові [PERSON] на купівлю садового будинку [ADDRESS] , загальною площею 185,3 кв.м., та земельної ділянки площею 0,0788 га, кадастровий номер 4623686600:09:000:0223, цільове призначення якої для колективного садівництва, що розташована за адресою [ADDRESS] . Підтверджено, що грошові кошти, які витрачаються на купівлю нерухомого майна, є їх спільною сумісною власністю. З огляду на вказане, судом встановлено, що вказане вище нерухоме майно прибано подружжям [PERSON] та [PERSON] у період перебування у шлюбних стосунках, а тому таке у відповідності до ст. 60 СК України, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує, поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними (Постанова Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі № 727/11406/17). Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 60, 61 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Об`єктом спільної сумісної власності подружжя є будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Так, вказаними правовими нормами встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу, яка може бути спростована. Так, один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Із долученого стороною відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 23 травня 2008 року державним нотаріусом Чорноморської державної нотаріальної контори Степановою Я.А., вбачається, що [PERSON] відчужено за 32700 грн. на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Водночас, як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 24 липня 2008 року, через два місяці після продажу вказаної вище квартири, [PERSON] придбано автомобіль марки «Фольксваген» номерний знак [NUMBER] , 2001 року випуску. Таким чином, мотиви сторони відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом щодо інвестування особистих грошових коштів з продажу квартири [ADDRESS] , у будівництво житлового будинку в АР Крим, не підтверджено належними і допустимими доказами та спростовується викладеним вище. Крім цього, суд зазначає, що у відповідності до ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території будь-який правочин щодо нерухомого майна, у тому числі щодо земельних ділянок, вчинений з порушенням вимог цього Закону, інших законів України, вважається недійсним з моменту вчинення і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Враховуючи те, долучений до матеріалів цивільної справи стороною відповідача договір купівлі-продажу майна, зокрема земельної ділянки [ADDRESS] , складено російською мовою та проведено на підставі законодавства Російської Федерації, вказаний правочин вважається недійсним у відповідності до вказаної вище норми. Розписка від 27 серпня 2014 року, долучена стороною відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, в якій міститься інформація щодо передання [PERSON] користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 8400000 рублів на виконання договору купівлі-продажу земельної ділянки [ADDRESS] , не може вважатись належним і допустимим доказом, оскільки така складена російською мовою, її засвідченого перекладу суду не надано, як і не вказано про місцезнаходження оригіналу такої, а для ідентифікації сторін розписки вказано паспорти громадян Російської Федерації, що позбавляє суд можливості дійти висновку про причетність відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] до вказаного вище правочину, оскільки до матеріалів справи долучено лише копію паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 04 лютого 2000 року Чорноморським РВ ГУ МВС України в Криму на ім`я [PERSON] . Окрім наведеного, в матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява [PERSON] від 23 вересня 2014 року, згідно якої остання надала згоду своєму чоловікові [PERSON] на купівлю нерухомого майна. Згідно висновку викладеного Верховним Судом у постанові від 03 червня 2024 року у справі № 712/3590/22, наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя. Таким чином, стороною відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на вказане майно. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом . З врахуванням викладеного, первісні та зустрічні позовні вимоги слід задовольнити частково, визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частину садового будинку [ADDRESS] , загальною площею 185,3 кв.м., та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0788 га, кадастровий номер 4623686600:09:000:0223, цільове призначення якої для колективного садівництва, що розташована за адресою [ADDRESS] , іншу 1/2 частину яких залишити у власності [PERSON] . Крім цього, у власності [PERSON] слід залишити однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 36,3 кв.м., а у власності [PERSON] залишити однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 37 кв.м. Що стосується стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації різниці вартості майна у розмірі 26150 грн., слід вказати наступне. Відповідно до п. 25 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У постанові від 25 травня 2020 року у справі № 347/955/16 Верховний Суд залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій про виплату позивачеві 1/2 вартості автомобіля як компенсації його частки у праві спільної сумісної власності подружжя і виклав правову позицію, згідно якої у ситуації, коли один із подружжя, який не користується спірним автомобілем, просить виплатити йому компенсацію вартості його частки у вказаному праві, згідно з вимогами статей\~60,\~61,\~70,\~71 СК України\~слід присудити відповідну компенсацію за рахунок іншого із подружжя, який цим автомобілем користується, незалежно від його згоди. Провівши математичні розрахунки, загальна ринкова вартість набутого подружжям за період перебування у шлюбних стосунках майна становить 6912111 грн. 67 коп., 50 % від якої складає 3456055 грн. 84 коп. Загальна ринкова вартість майна подружжя, яке позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом пропонує при поділі залишити та визнати за нею складає 3442980 грн. 84 коп. Загальна вартість майна подружжя, яке позивачем запропоновано у позовній заяві при поділі залишити та визнати за [PERSON] , становить 3469130 грн. 84 коп. Таким чином, позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом запропоновано залишити та визнати за [PERSON] право власності на майно, ринкова вартість якого на 26150 грн. перевищує ринкову вартість майна, яке запропоновано залишити та визнати за [PERSON] , а тому 50% вартості різниці, яка становить 13075 грн., слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в якості грошової компенсації, що відповідатиме принципу рівності часток подружжя. Щодо позовних вимог про визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на спірне майно слід зазначити наступне. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. За змістом наведеної норми права позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Враховуючи те, що право власності на частину майна зареєстровано за позивачем, а частину майна зареєстровано за відповідачем, щодо поділу якого або визнання права власності на яке відсутній спір, таке право не підлягає повторному визнанню, з огляду на що в частині позовних вимог про визнання за позивачем та відповідачем права власності на частину майна позов задоволенню не підлягає. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що мотиви, якими представник позивача за первісним позовом обґрунтовувала позовні вимоги, частково знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, як і позовні вимоги [PERSON] , а тому такі слід задовольнити частково. З огляду на часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] , судові витрати у вигляді сплаченого судового збору сторонами не підлягають стягненню на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial