Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява [PERSON] , підписана її представником адвокатом Білик Романною Олегівною, до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позов представник позивача обґрунтувала тим, що між позивачкою та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач 13.05.2024 отримав від позивача грошові кошти у розмірі 3 700 доларів США, що на день подання позовної заяви до суду за офіційним курсом НБУ становить 154 439,11 грн (за 1 долар США 41,7403 грн). Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується розпискою від 13.05.2024, відповідно до якої кінцевий строк повернення позики 15.06.2024. Представник позивача зазначає, що у кінці червня 2024 року відповідач повернув позивачці частину боргу у сумі 1 000,00 доларів США, тобто 41 740,00 грн Але у подальшому, не дивлячись на численні звернення позивачки, відповідач решту боргу не повернув. Просить стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу за договором позики у розмірі 2 700,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (за 1 долар США - 41,7403 грн) становить 112 698,81 коп, суму процентів за договором позики у розмірі 2 019,31 грн. Ухвалою судді від 06.01.2025 позовну заяву було залишено без руху з наданням позивачу строку для виправлення її недоліків. Ухвалою судді від 13.01.2025 було відкрито провадження в справі, її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, витребувано у позивача оригінал письмової боргової розписки. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, направили до суду заяву про підтримання позовних вимог, розгляд справи просили здійснювати без них, зазначили, що не заперечують проти ухвалення заочного рішення в справі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, повторно у судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав. Ураховуючи відсутність заперечень позивача, повторну неявку в судове засідання відповідача, відсутність відзиву на позов, суд ухвалоювід 06.05.2025 постановив здійснювати розгляд справи у заочному порядку. У зв`язку з неявкою сторін у суд фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив такі обставини. Позивач надала суду оригінал простої письмової розписки з таким текстом (дослівно) "Я, [PERSON] , [INFO] , паспорт серія [NUMBER] , виданий 28 жовтня 2016 року Корсунь-Шевченківським РС УДМС України в Черкаській області, зареєстрований за адресою [ADDRESS] , реєстраційний облікова номер картки платника податків № [NUMBER] отримав у борг (позику) від [PERSON] , паспорт серія [NUMBER] , виданий органом 4652, номер ІНН 3590704127 м. Кам`яна-Бузька, Львівська область, 3700 доларів США (три тисячі доларів сімсот) до 15.06.24 р." Проставлено підпис поряд з прізвищем та іменем - [PERSON] . Також на цій розписці зазначено дату її складання "13.05.2024" та місце складання - "м. Яворів". До позовної заяви додано копію витягу з Реєстру територіальної громади щодо позивача та копію паспорта позивача у вигляді ID-картки № [NUMBER] , виданий 23.06.2022 органом 4652, РНОКПП [NUMBER] . Спірні правовідносини виникли з позикових відносин. Вирішуючи спір суд застосовує такі норми матеріального права. Згідно із частиною першою статті 626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627\~ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.\~ Згідно із частиною другою статті 1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.\~ Статтею 202\~ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 1049\~ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із ч.\~3\~ст.\~1049\~ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Отже, у боргових відносинах між фізичними особами законодавством передбачено викристання простої письмової розписки позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки\~(постанова Верховного Суду від 26.04.2022 у справі № 753/1349/20, провадження № 61-14052 св 21). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.12.2021 у справі № 501/1243/20, провадження № 61-14794 св 21. При цьому, факт отримання коштів в борг\~підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника з обов`язком повернення\~(26.04.2022 Верховний суд в рамках справи № 753/1349/20 (провадження № 61-14052св21)). Зі змісту розписки вбачається, що гроші отримані позичальником [PERSON] від позикодавця [PERSON] у борг, що вони отримані до написання розписки і зазначено зобов`язання позичальника повернути позикодавцю отримані гроші, також у розписці указана дата, до якої позичальник зобов`язався повернути позичені гроші. Особи позикодавця та позичальника у розписці ідентифіковані за прізвищем, іменем, по батькові, датою народження, РНОКПП. Ключовим є те, що оригінал розписки знаходиться у позивача, що також ідентифікує його як позичальника. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постановах від 05 вересня 2018 року у справі № 756/8630/14-ц, провадження № 61-8792св18, від 08 квітня, 2021 року у справі № 500/1755/17, провадження № 61-1899св20, від 22 вересня 2021 року у справі №761/29374/19 та від 16 лютого 2022 року у справі\~№ 520/19325/18. Отже, суд виснує, що вже сам факт існування розписки від 13.05.2024, у якій позичальник чітко зазначає про отримання ним коштів і скріплює їх своїм підписом, свідчить про реальний характер договору позики. Надана позивачем розписка про отримання в борг грошей підтверджує не тільки укладеність договору та зміст його умов, але й факт отримання боржником від кредитора грошової суми у розмірі 3 700,00 доларів США. Наявність оригіналу боргової розписки від 13.05.2024 у кредитора - позивача по справі свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 серпня 2021 року у справі № 473/995/18 (провадження № 61-6674св21), від 14 липня 2021 року у справі № 266/7291/18-ц (провадження № 61-96св21), від 25 березня 2019 року у справі № 211/2672/16-ц (провадження\~ № 61-41785св18), від 30 січня 2019 року у справі № 751/1000/16-ц (провадження № 61-586св17). Суд дійшов висновку, що досліджена судом боргова розписка\~від 13.05.2024\~підтверджуює факт укладення між позивачем, як позикодавцем, та відповідачем, як позичальником, договору позики. З розписки встановлюється дати отримання коштів відповідачем, умови отримання ним в борг грошей та встановлюється зобов`язанням повернення коштів до конкретної дати. Відповідач отримав від позивача кошти за договором позики від 13.05.2024 у розмірі 3\~700,00 доларів США на строк до 15.06.2024. Отже, до 15.06.2024 відповідач зобов`язаний був повернути позивачу отримані кошти у розмірі 3 700,00,00 доларів США. Відповідно до приписів ст. 545 ЦК України після прийняття виконання зобов`язання кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Позивач на виконання ухвали суду від 13.01.2025 надала суду оригінал боргової розписки. Будь-які відмітки про одержання грошей на них\~відсутні,\~доказів про передачу позикодавцю чи перерахування\~грошової суми\~на рахунок\~позикодавця немає,\~що свідчить\~ про те, що боргове зобов`язання не виконане. Втім позивач стверджує, що відповідач частково виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики та у кінці червня 2024 повернув частково кошти за цим договором позики у розмірі 1 000,00 доларів США, що на день подання позовної заяви становить 41 740,00 грн і відповідно позивач пред`явила позов на суму 2 700,00 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 112 698,81 грн. Щодо валюти боргу та платежу, суд виходить з того, що укладеним між сторонами договором позики не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України гривні, тому правових підстав для перерахунку у гривні зазначеного боргу в розмірі 2 700,00 доларів США за офіційним курсом НБУ не вбачається. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц. Так, частиною 1 статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною 4 статті 524 ЦК України, Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16 квітня 1991 року № 959-XII, Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93 (Декрет № 15-93), Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів в іноземній валюті, яка отримана в позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини 1 статті 1046 ЦК України, а також частини 1 статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. У разі отримання в позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку саме суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Тому суд стягує з відповідача на користь позивача борг за договором позики від 13.05.2024 в розмірі 2 700,00 доларів США. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% від простроченої суми. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за договором позики від 13.05.2024 у період дії в Україні воєнного стану, то у стягненні з нього на користь позивача заявлених позивачем 3% річних від простроченої суми, суд відмовляє. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (позов задоволено на 98,24%), отже судовий збір у розмірі 1 211,20 грн, сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду, підлягає стягненню з відповідача у розмірі 1189,88 грн.

Outcome: partial