Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовної заяви 14.08.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (нова назва Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», далі ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 1-8). В обґрунтування позову зазначено, що 12.06.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі\~- ТОВ «Авентус Україна») та [PERSON] було укладено договір № 6755477 про надання споживчого кредиту в сумі 20 000 грн, строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в розмірі 20 000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Договір було укладено в електронній формі та підписано відповідачем за допомогою електронного підпису. Умовами кредитного договору було передбачено нарахування процентів за користування кредитними коштами: стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується в межах строку кредиту. Знижена процентна ставка 1,393 % в день застосовується за певних умов, визначених договором. 12.07.2023 відповідач здійснив платіж оплати процентів на рахунок кредитора в розмірі 8358 грн. Позивачем нараховані проценти за 10 календарних днів (27.05.2024-05.06.2024) в межах строку договору у розмірі 3980 грн. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 27.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та позивачем ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, був укладений договір факторингу № 27.05/2024-Ф, згідно з умовами якого з урахуванням витягу з реєстру боржників позивач набув належних ТОВ «Авентус Україна» прав вимоги за договором № 6756477 про надання споживчого кредиту від 12.06.2023. Станом на дату звернення до суду, заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 20 000 грн тіло кредиту та 35 820 грн. нараховані проценти, нараховані позивачем проценти за 10 календарних днів 3980 грн., всього 59 800 грн. Враховуючи вищевикладене, просить стягнути з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості у розмірі 59 800 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422, 40 та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Заяви учасників процесу по суті справи. Представник відповідача\~Лисенко І.С.\~(діє\~на підставі\~довіреності від\~28.02.2024\~-\~ а.с.\~104) в порядку ст. 178 ЦПК України подав відзив на позов (а.с.\~168-175), в\~якому зазначив, що відповідач звертався до кредитодавця з метою досудового врегулювання спору та закриття заборгованості листом від 08.09.2023 щодо реструктуризації боргу. Відповідь від кредитодавця була надана 14.09.2023, де сторони не дійшли згоди, як щодо суми погашення боргу, так і відповідних строків. Позивач взагалі не звертався до відповідача та не проводив досудове врегулювання спору. Зазначене позивачем у позові про неодноразове повідомлення відповідача засобами телефонного зв`язку та повідомленнями на електронну пошту, не підтверджена жодними доказами. Відповідача не було повідомлено про зміну кредитора згідно з положеннями договору (п.п. 3 п. 4.1). Договором визначено обов`язкове повідомлення позичальника (відповідача) протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення. Вважає, що подане до суду «повідомлення про відступлення прав вимоги», що є додатком до позовної заяви не може вважатися належним доказом у розумінні ст. 77 ЦПК України, оскільки не містить підтвердження отримання його відповідачем, не ідентифікує з якої електронної пошти й ким саме взагалі було відправлено таке повідомлення, крім того, існують сумніви щодо достовірності такого повідомлення загалом. Отже, вимога позивача щодо сплати боргу є такою, що не ґрунтується на умовах договору та чинному законодавстві, а отже не може бути присуджена. Крім того, посилаючись на ч. 1 та ч. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» та п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України вказує, що всі штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня), інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року є незаконними та мають бути списані. «Сума прострочених платежів по процентах» за своєю юридичною природою є якраз різновидом штрафної санкції за невиконання фінансового зобов`язання, так як вона напряму залежить від виконання позичальником своєчасних платежів (нарахування відсотків відбувається на суму заборгованості, а не загалом по тілу кредиту). А отже, подібне нарахування відсотків є нічим іншим, як формою пені за прострочення зобов`язання і підлягає списанню. Щодо неправомірного нарахування процентів за 10 календарних днів позивачем звертає увагу, що ні в розрахунку боргу, ні в договорі, ні в позовній заяві ніяк не аргументована підстава та правова природа нарахування позивачем процентів за 10 календарних днів у розмірі 3980 грн. після укладення договору факторингу. Тобто, збільшення суми заборгованості та нарахування додаткових відсотків не ґрунтується на положеннях законодавства, визначених ст. 514 ЦК України. Поміж іншого зазначає, що у п. 3.1. договору вказано, що базою для розрахунку процентів є залишок фактичної заборгованості за кредитом станом на початок кожного календарного дня протягом строку кредиту. Враховуючи, що відповідач сплатив 8358 грн. від 20 000 тіла кредиту, то проценти на залишок неповернутої суми з 12.07.2023 має рахуватися від 11 642 грн., а не від зручної кредитодавцю суми. Відповідачем були дотримані умови п. 1.5.2 договору, а саме внесено перший платіж до 12.07.2023, а отже знижена процентна ставка в 1,393% мала бути продовжена й надалі. Таким чином, відповідач вважає, що крім недотримання вимог законодавства, позичальником та позивачем був зроблений невірний підрахунок у зв`язку з чим, пропонує свій розрахунок заборгованості: сума несплаченого тіла кредиту - 11 642 грн.; нараховані проценти до 12.07.2023 включно - 8 358 грн.; нараховані проценти з 13.07.2023 по 10.10.2023 р. за зниженою процентною ставкою від тіла кредиту в розмірі 11 642 грн. - 12 282 грн. (138 грн. х 89 днів = 12 282). Усього - 32 282 грн. На підставі викладеного, просить відмовити у задоволенні позову. Представником позивача\~адвокатом Столітнім\~М.М.(діє\~на підставі\~ордеру серії\~АІ №\~1887552\~від 17.07.2024\~-\~а.с.\~23) в\~порядку ст.\~179\~ЦПК України\~подано відповідь\~на відзив\~(а.с.184-197), яке обґрунтоване тим, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. Також зазначив, що нарахування процентів за користування кредитним коштами, виданими в рамках кредитного договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов кредитного договору. Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, чим порушив умови договору. Підписуючи договір, позичальник погоджується на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. У даному випадку сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку, нараховані відсотки не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Крім того, про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту зазначену при укладенні Кредитного договору відповідного повідомлення. На підставі зазначеного, підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Рух справи. Ухвалою судді Наумової О.С. від 19.08.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 97) Ухвалою суду від 13.03.2025 за клопотанням позивача, витребувані докази по справі (а.с. 201). Представник позивача надав заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с. 208). Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, представник відповідача надав заяву про розгляд справи без їх участі, у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Також заперечував щодо задоволення клопотання позивача про долучення доказів про справі (а.с.206). Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 12.06.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] був укладений електронний договір № 6756477 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти на споживчі потреби в загальній сумі 20 000 грн. строком на 360 днів, з періодичністю сплати процентів кожні 30 днів. Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором А4888 12.06.2023 о 16:30:14. (а.с. 15-20). У пункті 1.5.1. вказаного договору сторони погодили стандартну процентну ставку 1,99% в день, яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору. Відповідно до п. 1.5.2. договору знижена процентна ставка 1,393 % в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Споживач до 12.07.2023 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Споживач, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. 12.06.2023 [PERSON] отримав кредит в сумі 20 000 грн. на свою платіжну карту № [NUMBER] (номер якої зазначений в п. 2.1 договору), що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» про перерахування коштів (а.с. 44-45). 10.04.2025 на виконання ухвали суду від 13.03.2025 про витребування доказів, АТ КБ «ПриватБанк» надав інформацію щодо зарахування 12.06.2023 на платіжну картку № [NUMBER] у розмірі 20 000 грн., яка належить [PERSON] (а.с. 204). 27.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, був укладений договір факторингу № 27.05/24-Ф (а.с. 77-87), згідно з умовами якого з урахуванням витягу з реєстру боржників позивач набув належних ТОВ «Авентус Україна» прав вимоги за договором № 6756477 про надання споживчого кредиту від 12.06.2023 (а.с. 14). У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором № 6756477 від 12.06.2023, станом на дату звернення до суду, а саме, на 13.08.2024, за позивачем утворилась заборгованість у загальному розмірі 59 800 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 20 000 грн.; сума процентів за користування кредитом 35 820 грн., а також нараховані позивачем проценти за 10 календарних днів 3980 грн. Рішенням № 251124/1 єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 змінено найменування Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на нове найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Реєстраційні дії щодо зміни найменування позивача проведені державним реєстратором Солом`янської районної в місті Києві державної реєстрації Мельник І.В. 10.12.2024 (а.с. 221). Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадський формувань №1000681070010062201 від 10.12.2024 підтверджено зміну назви позивача (а.с. 212). 2. Мотивувальна частина Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Частиною першою\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою\~статті 598 ЦК України\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі\~205,\~207 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі- Закон). У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до заявлених вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» просило стягнути з [PERSON] заборгованість за договором № 6756477 про надання споживчого кредиту від 12.06.2023, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] \~\~ в розмірі\~\~ 59 800 грн., з яких: 20 000 грн. - заборгованість по кредиту; 35 820 - заборгованість по процентам; 3980 грн. - заборгованість по процентам, що були нараховані ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за 10 календарних днів. Як вбачається з матеріалів справи, виникнення права вимоги вказаної заборгованості, в тому числі і заборгованості за нарахованими ним же процентами за період з 27.05.2024 по 05.06.2024 в розмірі 3980 грн.,\~\~ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» обґрунтовувало умовами договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024, укладеного з ТОВ «Авентус Україна». Відповідно до приписів\~ст.1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. З зазначеної норми права вбачається, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у\~конкретному договірному зобов`язанні\~первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі №752/8842/14-ц та від 16.10.2018 у справі №914/2567/17,\~відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14.06.2023 у справі №755/15965/17). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до\~ст.514 ЦК України\~до\~нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір\~був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин\~(наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі\~або якщо\~права вимоги\~не існує\~взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням),\~тобто якщо\~ця особа\~не є\~кредитором,\~то права\~кредитора в\~зобов`язанні\~не переходять\~до набувача. Разом з тим положення ч.1\~ст.203 ЦК України\~прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку,\~коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт.\~За загальним правилом п.1 ч.1 ст.512, ст.514 ЦК України\~у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. В постанові від 18.10.2023 у справі №905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі.\~Належним доказом,\~який засвідчує\~факт набуття\~прав вимоги\~за кредитним\~договором,\~є належно\~оформлені та\~підписані договори\~про відступлення\~права вимоги,\~реєстр договорів,\~права вимоги\~за якими\~відступаються,\~за умови,\~що він\~містить дані\~за кредитним\~договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012). Умовами\~\~укладеного між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024 не визначено передання\~\~майбутньої грошової вимоги за договором № 6756477 про надання споживчого кредиту від 12.06.2023, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] .. Також, договором факторингу не передбачено права фактора нараховувати боржникам проценти за користування кредитом на підставі кредитного договору. Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024 (а.с. 189), витягу з реєстру боржників від 27.0502024, ТОВ «Авентус Україна» передало\~\~ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» право вимоги за договором № 6756477, укладеним із [PERSON] , в загальному розмірі 55 820 грн., з яких: 20 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 35 820 грн. - заборгованість за відсотками (а.с. 14). Відтак, суд погоджується з доводами представника відповідача про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» про стягнення з [PERSON] заборгованості по процентам, що були нараховані ним з 27.05.2024 по 05.06.2024 в розмірі 3980 грн. Проте суд не погоджується з розрахунком представника відповідача з огляду на те, що відповідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 6754477 від 12.06.2023, наданого первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна», станом на 26.05.2024 у [PERSON] наявна заборгованість у загальному розмірі 55 820 грн., яка складається з суми основного боргу 20 000 грн. та суми заборгованості за відсотками 35 820 грн. (а.с. 24-32). Крім того, слід звернути увагу, сума сплаченої 11.07.2023 відповідачем заборгованості у розмірі 8358 грн. була віднесена первісним кредитором до суми сплачених відсотків, тому підстав для віднесення даної суми до сплаченої суми боргу у суду відсутні. Також, суд відхиляє доводи представника відповідача щодо неправомірного нарахування процентів у розмірі 35 820 грн з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, первісним кредитором нараховано позичальнику проценти за користування кредитом у розмірі 35 820 грн, що відповідає умовам кредитного договору про сплату процентів за фіксованою ставкою 1,90% на день, які були узгоджені з відповідачем при укладанні кредитного договору. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 суд касаційної інстанції дійшов висновку, що проценти за користування кредитом\~це проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX(набрав чинності 17.03.2022) розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» Цивільного\~кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Таким чином, під час воєнного стану обов`язок повертати кредит та обов`язок сплачувати проценти за кредит залишається. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача. Розподіл судових витрат. Щодо судового збору. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 93, 30 % від розміру задоволених судом позовних вимог, отже, судовий збір становить 2260, 10 грн. (а.с. 92). Щодо витрат на правничу допомогу. Відповідно до вимог\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Положеннями п. 4 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до статті 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 статті 30 Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Положеннями 627\~ЦК України\~закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано долучено копії наступних документів: договору про надання правової (правничої) допомоги № 17/07-2024 від 17.07.2024, який було укладено між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Столітнім М.М. (а.с. 35-36); акт прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору № 17/07-2024 від 17.07.2024; рахунок на оплату по замовленню № 3669/18/07 від 18.07.2024. Крім того, слід зазначити, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2\~статті 137 ЦПК України), що узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема, постановою від 22.01.2021 року в праві 925/1137/19. За змістом частини четвертої\~статті 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Слід також зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial