Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

До Макарівського районного суду Київської області 24 січня 2025 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 15 жовтня 2011 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі народилися діти: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Стосунки з відповідачем не склалися через відсутність взаємопорозуміння між подружжям, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення господарства та виховання дітей. З жовтня 2024 року сторони повністю припинили сімейні та шлюбні відносини. Будь-які спроби примиритися були невдалими. На думку позивача, збереження шлюбу неможливе і суперечить особистим інтересам кожного із сторін, а тому просить шлюб розірвати та зобов`язати відповідача сплачувати аліменти на утримання спільних дітей, які проживають з нею та знаходиться на її повному утриманні, у розмірі 35% від усіх видів заробітку (доход) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, позивач звертає увагу суду на те, що відповідач має постійне місце роботи, стан його здоров`я задовільний, встановленої групи інвалідності не має, непрацездатних батьків та інших дітей на утриманні не має, що свідчить про те, що він отримує стабільний дохід та матиме змогу сплачувати аліменти. Макарівський районний суд Київської області ухвалою від 04 лютого 2025 року відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановив відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копію ухвали від 04 лютого 2025 року та копію позовної заяви з додатками відповідач отримав 04 квітня 2025 року. Відповідно у встановлений судом строк, відповідач на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не подав. У зв`язку з чим, згідно із частиною восьмою статті 178 Цивільного процесуального кодексу України вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , 15 жовтня 2011 року Відділ реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, зареєстрував шлюб, актовий запис № 1522 (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] ). Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка « [PERSON] », дружини « [PERSON] ». У шлюбі народилися діти: - син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] , від 28 лютого 2016 року, актовий запис № 592); - син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 02 серпня 2017 року, актовий запис № 1881). Як зазначила позивач, а відповідач не заперечив, що сімейне життя не склалось через відсутність взаємопорозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки, а тому збереження шлюбу неможливе. Згідно із частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина перша статті 110 Сімейного кодексу України). За приписами статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовільнити, оскільки встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. У разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (частина друга статті 114 Сімейного кодексу України). Щодо стягнення аліментів суд зазначає таке. З матеріалів справи вбачається, що позивач з малолітніми дітьми з 2023 року фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] (Акт депутата Макарівської селищної ради Токаря А.П. від 14 січня 2025 року). Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із статтею 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За приписами статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Отже, суд за наявних у матеріалах справи доказів, вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» при подачі позову про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, а тому відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211,20 грн за позовні вимоги про розірвання шлюбу, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved