Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначає, що 14 лютого 2020 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Верхньодніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що в складено актовий запис № 8. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у сторін не склалося. Після укладення шлюбу з відповідачем сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Тобто, подружні відносини з відповідачем були припинені через утрату почуття поваги та взаємної любові, а також через різні погляди на життя та сімейні цінності. Намагання зберегти сім`ю ні до чого не призвели, а подальше спільне життя, як подружжя, та збереження сім`ї з відповідачем стали неможливими через грубе нехтування ним сімейними цінностями та постійними ініціаціями конфліктів та сварок, свідком яких ставав малолітній син [PERSON] . Така атмосфера негативним чином впливає на його психічний стан та виховання, а також спричиняє позивачері та їх синові душевні страждання. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутность, заявлені вимоги підтримує повністю. Відповідач подав відзив на позовну заяву, просить задовольнити позовні вимоги, однак не згоден з підставами, на які посилається позивач як на причини припинення шлюбних відносин. Вважає, що причини розірвання шлюбних стосунків та припинення ведення спільного господарства не доведені позивачем жодними належними та допустимими доказами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Наведене вище положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. В свою чергу, згідно ст.ст. 109, 110, 112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Як встановлено судом, 14 лютого 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Верхньодніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що в складено актовий запис № 8. Подружжя має спільну дитину: [PERSON] , [INFO] . Шлюбних стосунків подружжя не підтримує, спільне господарство не веде. Також вбачається, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. При цьому, суд зауважує на тому, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний " засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Таким чином, зважаючи на те, що сторони сімейних стосунків не підтримують, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. Щодо тверджень відповідача про те, що дійсною причиною припинення шлюбних відносин є неадекватна поведінка позивача, то суду, для прийняття рішення про розірвання шлюбу, достатньо встановлення обставин неможливості та небажання сторін зберегти шлюб та продовжувати шлюбні відносини. Також суд не вбачає підстав для стягнення судових витрат зі сторін солідарно. Відповідно ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: approved