Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила встановити факт її постійного проживання разом з батьком - спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини (день його смерті) за адресою: [ADDRESS] ; факт набуття за життя [PERSON] , як членом КСП "Рассвет", права на земельну частку (пай), на землях, розташованих в с. Борова Чугуївського району Харківської області, площею 9.08 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) серії ХР № 0147098, та визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , право на земельну частку (пай). на землях, розташованих в с. Борова Чугуївського району Харківської області, розміром 9.08 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) серії ХР № 0147098. В обґрунтування позову зазначила, що батьком позивачки [PERSON] , [INFO] , факт батьківства якого було встановлено рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 10.11.2023 року у цивільній справі № 621/947/23. Матір`ю позивачки була [PERSON] , яка померла року. [INFO] батько помер. За життя [PERSON] належало право на земельну частку (пай), як члену КСП "Рассвет" в с.Борова Зміївського (на даний час - Чугуївського) району Харківської області, площею 9.0 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджується наявною у позивача копією Сертифікату на земельний пай № 0147098, а також відомостями з Книги реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай). На даний час оригінал Сертифікату втрачено і позивач не має можливості оформити право на спадкування в нотаріальному порядку. Батько дійсно був членом КСП (САТ) - "Рассвет" у період з 18.04.1988 по 26.12.2001 роки та за життя набув право на земельну частку (пай) із земель, що перебували у колективній власності вказаного КСП. На день смерті батько був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак фактично 20 років проживав разом з позивачем та її матір`ю в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Позивач з дня свого народження фактично проживала разом із своїм батьком, [PERSON] (спадкодавцем), у тому числі на час відкриття спадщини (день смерть спадкодавця), а тому вважається такою, що прийняла спадщину в силу ч.3 статті 1268 Цивільного кодексу України. Після смерті батька позивач звернулася до нотаріуса з заявою щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , однак постановою приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Л.Кожушної №238/02-31 від 30.04.2024 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналу сертифікату на земельну частку (пай), та у зв`язку відсутністю документів, що підтверджують факт прийняття нею спадщини після померлого [INFO] [PERSON] . Зважаючи на відмову нотаріуса в оформленні права на спадщину, позивач може захистити своє право та реалізувати його тільки шляхом звернення до суду за захистом своїх спадкових прав. Іншим шляхом, ніж зверненням до суду, позивач не може вирішити питання щодо спакування після смерті свого батька. Встановлення заявленого факту має для позивача юридичне значення та необхідно для оформлення і реалізації права на спадщину. Крім того, право батька на земельну частку (пай) посвідчувалося Сертифікатом на земельну частку (пай) серії ХР №0147098, засвідченим головою Зміївської районної державної адміністрації і зареєстровано 18.01.2000 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №31.Однак, внаслідок неправильного перекладу прізвище спадкодавця було помилково вказано як " [PERSON] ", замість правильного за паспортом прізвища " [PERSON] ". Через вказану помилку виникла невідповідність між документами, що посвідчують особу спадкодавця, та правовстановлюючим документом на належне право на земельну частку (пай), в зв`язку з чим виникла потреба одночасно встановити факт належності вказаного сертифіката померлому спадкодавцю. Встановлення вказаного факту необхідно позивачу для реалізації її прав на спадщину. Враховуючи викладене, просить суд встановити факт її постійного проживання разом з батьком - спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини (день його смерті) за адресою: [ADDRESS] ; а також факт набуття за життя [PERSON] , як членом КСП "Рассвет", права на земельну частку (пай), на землях, розташованих в с.Борова Чугуївського району Харківської області, площею 9.08 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) серії ХР № 0147098;, та визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , право на земельну частку (пай) із земель, розташованих в с. Борова Чугуївського району Харківської області, площею 9.08 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) серії ХР № 0147098 (а.с.1-10) Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 21.05.2024 року року відкрито провадження за позовною заявою та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 39) Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 26.12.2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с.113-114) Представник відповідача Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, відзиву чи заперечень проти позовних вимог не заявляв. Відповідно до ч.3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В судовому засіданні позивач [PERSON] наполягала на задоволенні позовних вимог та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що спадкодавець [PERSON] є її братом, і вони весь час проживали по сусідству в с.Борова Зміївського (на даний час - Чугуївського) району Харківської області. [PERSON] проживав разом з матір`ю позивачки - [PERSON] та її двома дітьми від іншого шлюбу однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , без реєстрації шлюбу. В подальшому народилася спільна донька - позивачка [PERSON] , яку батько дуже любив і всі родичі знають, що це його донька. За життя [PERSON] працював у КСП "Рассвет", отримував Сертифікат на земельний пай, як і інші працівники, отримував доходи за паї (зерно чи гроші). Однак, після чергових угод з фермерами, оригінал Сертифіката на пай було втрачено, тому зараз позивачка не може оформити його на своє ім`я як спадкоємиця після батька. Свідки [PERSON] , [PERSON] , в судовому засіданні надали аналогічні пояснення та підтвердили обставини, які викладені у позовній заяві. Заслухавши пояснення позивача та свідків, дослідивши доводи позовної заяви та додані до неї письмові докази, суд встановив наступне: Згідно паспорту серії [NUMBER] , виданого Зміївським РС ГУДМС України в Харківській області 06.09.2014 року, позивач [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 11-12, 82-83) Відповідно до паспорту (ID - картки) громадянина України, № [NUMBER] , запис № 19621129-01774, орган видачі 6334, дата видачі 06.12.2017 року прізвище спадкодавця записано як [PERSON] , [INFO] , (а.с.23) Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 10.11.2023 року у цивільній справі № 621/947/23 встановлено факт батьківства [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , стосовно його доньки - позивачки [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Борова Зміївського району Харківської області, матір`ю якої записана [PERSON] . (а.с. 13-16, 85-87) На підставі зазначеного рішення суду відомості про батьків позивача внесено до Державного реєстру актів цивільного стану, матір`ю позивача є [PERSON] , а батьком [PERSON] ьєв [PERSON] , актовий запис про народження № 26 від 07.09.1998 року. (а.с. зв. 16-17, 88) [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть (повторно) серії [NUMBER] , виданим Зміївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис про смерть №16 від 23.04.2019, вчинений виконавчим комітетом Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області. (а.с. 19, 90) Відповідно до Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру, [PERSON] на момент своєї смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 18, 89) Згідно Довідки Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області №1481 від 08.07.2024 року, разом з померлим [PERSON] , [INFO] , на день його смерті, а саме [INFO] за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані: брат [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , згідно актового запису про смерть № 18 від 02.04.2018 (а.с.110) За адресою: [ADDRESS] , станом на 18.04.2019 року, були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Інформація надана на підставі Реєстру територіальної громади та погосподарських книг села Борова за 2016-2023 роки №6, стр. 156-157, та №5, стр. 39-40. (а.с. 66) Разом з тим, факт проживання [PERSON] разом зі своєю дочкою - позивачем [PERSON] на день своєї смерті за адресою: [ADDRESS] , підтверджується Довідкою Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області №02-28/488 від 23.04.2019 року, (а.с.20) та Актом обстеження, складеного 27.03.2023 року депутатом Борівської сільської ради А.Ревенко, в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , згідно якого [PERSON] проживав однією сім`єю з [PERSON] близько 20 років за адресою: [ADDRESS] , та мають спільну доньку [PERSON] (а.с. 20, 22, 91, 93) Згідно копії трудової книжки [NUMBER] (записи під номерами 17-19), заведеної 31.03.1980 року, на ім`я [PERSON] , у період з 18.04.1988 року по 26.12.2001 року батько позивача був членом КСП (САТ) - "Рассвет". (а.с. 24-25, 95-97) З копії Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХР №0147098 від 18.01.2000 вбачається, що [PERSON] за життя належало право на земельну частку (пай) із земель, які перебували у колективній власності сільськогосподарського акціонерного товариства "Рассвет", розміром 9,08 умовних кадастрових одиниць, без визначення цієї частки в натурі (на місцевості) . Сертифікат зареєстровано 18.01.2000 року у Книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 31, та зазначено, що вказане право може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. (а.с.21) Згідно відповіді ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 25.03.2024 року, наданої на запит нотаріуса, у Книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП "Рассвет" Зміївського району наявний запис щодо реєстрації та видачі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №0147098 від 18.01.2000 за № 31 на ім`я [PERSON] ., розміром 9,08 умовних кадастрових гектара. Розподіл земельної ділянки в натурі за [PERSON] не відбувався. Відомості про видачу Державного акта на право власності на земельну ділянку взамін вказаного сертифіката в Книгах запису реєстрації державних актів на землю, відсутні (а.с.77) Постановою приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Лілією Кожушною від 30.04.2024 року позивачеві [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (ПАЙ), розміром 9.08 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП "РАССВЕТ", розташованого в с. Борова Чугуївського району Харківської області, в зв`язку з відсутністю оригіналу Сертифікату на право на земельну частку (пай) 18.01.2000 року за №31 - на ім`я померлого [INFO] [PERSON] , та у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт прийняття нею спадщини після померлого [INFO] [PERSON] . (а.с. 26, 98) Згідно матеріалів Спадкової справи №13/2024, заведеної після померлого [PERSON] ,\~1962\~року народження, єдиним спадкоємцем, яка звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини 25.01.2024 року є його дочка позивач [PERSON] , [INFO] . (а.с. 70-77) Заповіт на випадок своєї смерті [PERSON] не складався, що підтверджується відповідними Інформаційними довідками зі Спадкового реєстру, наявних в матеріалах нотаріальної справи (а.с.71-73) Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд зазначає наступне: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч.1 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до пунктів 1-4 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд має вирішити, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В даній справі спірним є факт спільного проживання [PERSON] разом з батьком [PERSON] станом на день його смерті [INFO] за однією адресою: [ADDRESS] , факт належності за життя спадкодавцеві правовстановлюючого документу - Сертифікату на земельну частку (пай) серії ХР № 0147098, оспорювання якого пов`язане з розбіжностями у написанні прізвища спадкодавця в зв`язку з перекладами російською та українською мовою, від встановлення яких залежить визнання за позивачкою права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після померлого батька. Відповідно до ч.2 статті 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 23 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Місцем проживання фізичної особи, згідно з частиною першою статті 29 ЦК України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. В судовому засіданні належними та допустимими доказами, в тому числі показаннями свідків, які є родичами померлого [PERSON] , підтверджено факт постійного проживання позивача [PERSON] разом із батьком станом на день його смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Крім того, відповідно до положень пункту 6 частини 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Як зазначалося вище, прізвище батька позивачки згідно паспорта громадянина України записано як " [PERSON] ьєв", що відповідає російському написанню прізивща "Гурьев" в документах, виданих державними установами в період Радянського Союзу. Разом з\~тим,\~за правилами\~українського правопису,\~прізвище відповідача\~в правовстановлюючому\~документів -\~Сертифікаті на право на земельну частку (пай) 18.01.2000 року за №31 записано з апострофом як "Гур`єв", а отже не відповідає відомостям, що містяться в паспорті громадянина України Вказані розбіжності\~у правовстановлюючому\~документі з\~паспортом спадкодавця\~є перешкодою\~у реалізації\~права позивачки\~в оформленні\~права на\~земельну частку\~(пай)\~в порядку\~спадкування за\~законом,\~а тому\~підлягає захисту\~в судовому\~порядку. В судовому засіданні належними й допустимими доказами підтверджується отримання [PERSON] вказаного сертифікату, а в подальшому - передання права користування цим паєм в оренду суб`єктам господарювання та отримання відповідної винагороди, в зв`язку з чим обгрунтовані сумніви в достовірності вказаного факту відсутні. Відповідачем чи іншими заінтересованими особами вказаний факт не заперечується. Метою встановлення позивачкою факту постійного проживання з батьком та факту належності йому правовстановлюючого документу є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такі факти породжують юридичні наслідки; а чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Щодо визнання за позивачкою права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після померлого батька, суд зазначає, що відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до\~ч.1\~статті 1225\~Цивільного кодексу\~України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.5 статті 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до ч.3 статті 1296 Цивільного кодексу України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай), суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були членами цього підприємства. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). У разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) - аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до\~ч.1\~статті 321\~Цивільного кодексу\~України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивачем надано належні, допустимі та достовірні докази, якими підтверджується, що вона є спадкоємицею за законом І черги після батька [PERSON] , який помер [INFO] , та з яким вона постійно проживала на момент його смерті за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.3 статті 1268 Цивільного кодексу України вона прийняла спадщину після померлого батька, та не заявляла про відмову від неї. За життя батько отримав Сертифікат на право на земельну частку (пай) 18.01.2000 року за №31, розташовану на землях КСП "Рассвет" в с.Борова Чугуївського району Харківської області, розміром 9.08 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), оригінал якого втрачено, а отже позивач, відповідно до вище наведених норм законодавства, має право на визнання за нею права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Позивачем вимоги щодо розподілу судових витрат не заявлялися, в зв`язку з чим, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд не вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved