Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Дудурич Ігор Володимирович, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу у Закарпатській області Дністрян Оксана Миколаївна, про витребування із незаконного володіння майна, згідно з яким просить витребувати із незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.12.2004 року [PERSON] була придбана квартира за адресою [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 02.12.2004 року. У вище вказаній квартирі позивач зареєстрована з 13.01.2005 року по сьогоднішній день, що підтверджується відміткою у паспорті [NUMBER] . Фактично позивач проживає зa адресою [ADDRESS] , яка також належить їй. В березні 2022 року позивач помітила, що в квартирі за адресою [ADDRESS] змінені замки, квартирою користуються невідомі особи. Позивач неодноразово зверталася до поліції щодо повернення її майна, проте звернення не розглядалися по суті, що підтверджується довідками про результати перевірки від 29.04.2022 року, від 09.05.2022 року. 05.04.2022 року із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що 06.12.2021 року квартира за адресою [ADDRESS] відчужена згідно договору купівлі-продажу від 06.12.2021 року, який зареєстрований в реєстрі за № 1677 і був посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Дністрян Оксаною Миколаївною, покупцем квартири являється [PERSON] , що підтверджується витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.10.2022 року. Позивач стверджує, що ніколи не мала наміру відчужувати належну їй квартиру за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу від 06.12.2021 року не підписувала. На момент звернення до суду, спірне майно не повернуте позивачу. Таким чином, порушені права позивача підлягають поновленню в судовому порядку шляхом витребування від відповідача належного позивачу майна, в подальшому із реєстру нерухомого майна стало відомо, що 05.04.2022 року квартира за адресою: [ADDRESS] була відчужена [PERSON] на підставі спірного договору. Позивач не укладав спірного договору, а саме: не висловлював своє волевиявлення на відчуження спірної квартири відповідачу на спірний договір. Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Оскільки позивач не підписував спірний договір, відсутність підпису позивача на спірному договорі свідчить про відсутність намірів та волевиявлення позивача на укладення спірного договору. З цього можна зробити висновок, що позивачем не вчинено правочин (договір не укладено). Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.05.2023 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.06.2023 постановлено здійснити перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження цивільної справи за позовом [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Дудурич Ігор Володимирович, до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу у Закарпатській області Дністрян Оксана Миколаївна, про витребування із незаконного володіння майна, за правилами загального позовного провадження - в розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Виклик відповідача [PERSON] постановлено здійснити в порядку ч. 10 ст. 187 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.06.2023 постановлено витребувати від приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Дністрян Оксани Миколаївни оригінал договору купівлі-продажу від 06.12.2021, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського нотаріального округу Дністрян Оксаною Миколаївною та зареєстрований в реєстрі за №1677. Приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Дністрян О.М. на виконання ухвали суду повідомила, що надання оригіналу договору купівлі-продажу, що зберігається у справах приватного нотаріуса, можливе тільки у кримінальному провадженні на підставі ухвали слідчого судді та складання відповідного акту приймання-передачі, у зв`язку з чим надала копію договору купівлі-продажу від 06.12.2021. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.12.2023 постановлено витребувати від приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Дністрян Оксани Миколаївни оригінал довіреності від 27.09.2021 № 071146/2021, виданої від імені [PERSON] , [PERSON] , справжність підпису на якій засвідчено в м. Вельке Капушани, Словацька республіка нотаріусом доктором юриспруденції Фердинандом Отко. Витребувати від Державної прикордонної служби України інформацію про перетин (не перетин) Державного кордону України громадянкою України [PERSON] , [INFO] , за період з 01.10.2020 року по 31.10.2021 року. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.02.2024 постановлено доручити компетентному органу Словацької Республіки витребувати відомості від Міністерства юстиції Словацької Республіки (81311 Словаччина, Братислава, Рачанська, 71, ел. пошта: podatelnamssr@justice.sk) наступну інформацію: про засвідчення в м. Вельке Капушани, Словацька Республіка нотаріусом доктором юриспруденції Фердинандом Онтко справжність підпису на генеральній довіреності від 27.09.2021 № 071146/2021, виданій від імені [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , номер паспорта: [NUMBER] , ідентифікаційний код: [NUMBER] на представника [PERSON] , [INFO] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , номер паспорта: № [NUMBER] , ідентифікаційний код: [NUMBER] . Центральним реєстром засвідчення підписів присвоєно порядковий номер О71146/2021; про проставляння апостилю на генеральній довіреності від 27.09.2021 № 071146/2021, яка засвідчена в Кошице 27.09.2021 Окружним судом в Кошице. Провадження у даній справі № 308/7448/23 зупинити до виконання судового доручення про надання правової допомоги. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.03.2025 поновлено провадження у справі. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.03.2025 закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті на 21.04.2025, розгляд справи відкладався з метою належного повідомлення відповідача. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений. Третя особа у судове засідання не з`явилась, подала письмову заяву про розгляд без її участі. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши учасників розгляду даної справи, суд приходить до наступних висновків. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 02.12.2004 року, посвідченого нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Н.Д. 02.12.2004, зареєстровано в реєстрі за №3747. Позивачка зверталась до органів поліції, що не дало результатів, про що надано суду довідку про результати проведення перевірки за матеріалами ІТС ІПНП №4314 від 05.04.2022 від 29.04.2022, довідку про результати проведення перевірки за зверненням гр. [PERSON] (ІТС ІПНП №5710 від 25.04.2022) від 19.05.2022 - про припинення перевірки. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № інформаційної довідки 311693414 квартира за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] . До матеріалів справи додано копію договору купівлі-продажу квартири від 06.12.2021, укладеного від імені [PERSON] на підставі довіреності, справжність підпису на якій засвідчено в м. Вельке Капушани, Словацька республіка, нотаріусом доктором юриспруденції Фердинандом Отко 27.09.2021 за порядковим номером №О71146/2011, [PERSON] та [PERSON] , предметом якого є квартира за адресою: [ADDRESS] , засвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дністрян О.М. 06.12.2001, зареєстровано в реєстрі за №1677. Згідно з відповіддю на виконання ухвали суду Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 11.12.2023 №91-61019/18/23-Вих відомостей щодо перетинання державного кордону України громадянкою України [PERSON] , [INFO] , в період з 01.10.2020 по 31.10.2021 в базі даних не виявлено. Згідно з відповіддю на виконання ухвали суду Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 20.12.2023 №91-62680/18/23-Вих відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянкою України [PERSON] , [INFO] , в період з 01.10.2020 по 31.10.2021 в базі даних не виявлено. До матеріалів справи додано копію Генеральної довіреності від 27.09.2021 про те, що [PERSON] , дата народження [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , номер паспорта: [NUMBER] , ідентифікаційний код: [NUMBER] надає генеральну довіреність: [PERSON] , дата народження [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , номер паспорта: [NUMBER] , ідентифікаційний код: [NUMBER] бути представником у всіх без винятку державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм власності та належності до галузі, у тому числі в органах виконавчої влади, у відповідній державній адміністрації міста, у відділі приватизації, в центрі надання адміністративних послуг, в органах Міністерства юстиції України, у нотаріальних конторах, у відповідних органах, установах, підприємствах, які ведуть державний облік прав на нерухоме майно, у відповідній службі технічної інвентаризації, у комунальному концерні та його структурних підрозділах, у житлово-експлуатаційних управліннях, у комунальних службах з постачання води, електроенергії, газу, тепла, телефонного зв`язку та Інтернету, у Державній фіскальній службі (її структурних підрозділах, відділах, інспекціях, тощо), у фахових організаціях/організаціях, що здійснюють грошову оцінку майна, у банківських установах та перед фізичними чи юридичними особами, про продаж квартири [ADDRESS] , з правом укладання та підписання договору купівлі-продажу квартири, яка їй належить. Для виконання цих дій уповноважує його: отримувати дублікати договорів купівлі-продажу, заповнювати, підписувати, подавати від мого імені підтвердження, документи, декларації (у тому числі про право власності на моє майно на праві особистої приватної власності, про продаж нерухомості вперше в поточному році, про відсутність реконструкції та зміни, про відсутність обтяження правами неповнолітніх та/про державну реєстрацію прав та їх обтяження, у разі потреби про внесення змін, про внесення остаточного платежу за продаж та про відсутність матеріальних/фінансових претензій тощо), отримувати всі необхідні документи для виконання цієї довіреності та їх дублікати, підтвердження/витяги), звіти, висновки (у тому числі органів оцінки, незалежних експертів), заяви, витяги, у тому числі, про державну реєстрацію права власності, технічну документацію на зазначену квартиру, відомості, акти, вжити всіх необхідних дій для зняття з реєстрації місця проживання всіх зареєстрованих у ній осіб, укласти та підписати від мого імені Договір купівлі-продажу, відповідно до вищезазначених домовленостей, розпоряджатися коштами, що належать мені що належать мені, на власний розсуд, а також здійснювати всі інші види діяльності, пов`язані із виконанням цієї довіреності. Згідно з довідкою про підтвердження автентичності підпису доктор юриспруденції [PERSON], нотаріус Вельке Капушани засвідчив справжність підпису [PERSON] , [INFO] , яка підписала документ О71146/2021. На виконання доручення про надання правової допомоги згідно відповіді Окружного суду в м. Михайлівці від 19.07.2024 повідомлено, що перевіривши реєстраційну книгу посвідчень 1 за 2021 рік [PERSON] , нотаріуса м. Вельке Капушани, було з`ясовано, що останнє посвідчення було здійснено 23.04.2021 за порядковим номером 0 381 091, оскільки нотаріус [PERSON] з 29.04.2021 мав призупинену нотаріальну діяльність та було призначено заступника нотаріуса Владіміру Мушкову. В книзі реєстрації посвідчень відсутній порядковий номер О 71146/2021 . Частиною 2 статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У Рішенні від 23.05.2001 № 6-рп/2001 Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист належить до основних, невідчужуваних прав і свобод людини і громадянина та відповідно до частини другої статті 64 Конституції України не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини). Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19) від 04 вересня 2018 року вказано, що «ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту)». Відповідно до частини третьої статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (частина перша статті 245 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.01.2020 у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує намір та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або уповноваженими особами». За змістом статті 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти: правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зроблено висновок, що «правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення». Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із тим, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Звертаючись до суду з цим позовом, позивачка стверджувала, що у її квартирі замінено замки, квартирою користуються невідомі особи, звернення до органів поліції не дали результатів, дізналася, що вказана квартира перереєстрована на іншу особу, наміру відчужувати квартиру не мала, спірного договору щодо відчуження квартири не підписувала. За результатами виконання доручення про надання правової допомоги судом встановлено, що довіреність на підписання спірного правочину з відчуження квартири [PERSON] нотаріуса м. Вельке Капушани не видавав, оскільки з 29.04.2021 нотаріус мав призупинену нотаріальну діяльність та було призначено заступника нотаріуса Владіміру Мушкову, в книзі реєстрації посвідчень відсутній порядковий номер О 71146/2021 . Тобто, Генеральна довіреність від 27.09.2021 не могла бути надана [PERSON] , [INFO] , що додатково підтверджується відомостями Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про не перетинання кордону [PERSON] , [INFO] , з 01.10.2020 по 31.10.2021, з чого вбачається, що Генеральна довіреність від 27.09.2021 була видана без волевиявлення позивача, яке має бути вільним при укладенні правочину. Також, згідно з відомостями Державної прикордонної служби України відомостей щодо перетинання державного кордону України громадянкою України [PERSON] , [INFO] , в період з 01.10.2020 по 31.10.2021 в базі даних не виявлено. Отже, вказану довіреність позивачка не могла підписувати, на вчинення дій нікого не уповноважувала та не перетинала Державний кордон України у вказаний період. Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (стаття 241 ЦК України). Доказів схвалення позивачкою правочину - договору купівлі-продажу від 06.12.2021, на підставі якого квартиру за адресою: [ADDRESS] , було відчужено іншій особі, до суду не надано і судом таких не встановлено. Оскільки факт відсутності волевиявлення [PERSON] на укладення Генеральної довіреності від 27.09.2021року, посвідченої доктором юриспруденції [PERSON], нотаріус Вельке Капушани за № О71146/2021, підтверджується наявними у справі доказами за якими позивач не міг вчинити спірну довіреність у Вельке Капушани , оскільки на момент її вчинення перебувала на території України, тому суд вважає цю довіреність неукладеною. Вказані обставини свідчать про незаконність договору купівлі-продажу квартири, що посвідчений Душинською Н.В., приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу 06 грудня 2021 року за реєстровим №1677, що в свою чергу, не вимагає визнання такого договору недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положеннями ч. 1-2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно із роз`ясненнями пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданими у пункті 26 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України. Таким чином, захист порушеного права можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 року по справі №653/1096/16-ц вказала, що предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, що незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема, і тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, і який на момент подання позову не є власником цього майна, однак уважає себе таким (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року по справі № 522/7636/14-ц). Відтак, особа, яка вважає, що договором купівлі-продажу рухомого або нерухомого майна порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14- 208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Водночас відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (пункт 144 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18)). Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. На підставі досліджених доказів, судом встановлено, що позивачці [PERSON] до укладення спірного договору купівлі-продажу на праві власності належало майно: квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 02.12.2004, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Н.Д. 02.12.2004 за №3747. Суд враховує, що за встановлених фактичних обставин справи між позивачкою та відповідачем [PERSON] не виникали договірні відносини, а так само до порушення прав позивача на спірне майно між сторонами спору не існувало правових відносин. Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. Отже, право власності на майно, яке було передано за угодою щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Таким чином, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння. Згідно з положеннями ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що позовні вимоги щодо витребування майна з чужого незаконного володіння є обґрунтованими, повністю підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із цим, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн., оскільки позивач, як інвалід другої групи звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved