Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] , про розірвання шлюбу, який зареєстровано Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 12 травня 2018 року. За час перебування у шлюбі у сторін народився син, а саме: [PERSON] [INFO] . Позивач [PERSON] зазначає, що позивач та відповідач проживають окремо. На даний момент в сім`ї ведення спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. За глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. У подальшому вона не бажає продовжувати подружні відносини з відповідачем і бажає розірвати шлюб. На підставі викладеного, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.01.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, разом з тим в позовній заяві просить розглянути справу у іі відсутності, позов задовольнити, шлюб між нею та відповідачем розірвати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, разом з тим , через канцелярію суду подав заяву від 06.02.2025 року згідно якої просить розгляд справи провести у його відсутності, проти позовних вимог не заперечує та просить позовні вимоги задовольнити. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Як встановлено з матеріалів справи, 12 травня 2018 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що складено відповідний актовий запис № 312, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане 12 травня 2018 року. Під час шлюбу у сторін нородився син [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) серії [NUMBER] від 24 березня 2020 року, актовий запис №343. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у ній докази, виходячи з їх належності та допустимості прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст.112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відновлення стосунків та надання строку на примирення суперечить їх інтересам. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Як встановлено у судовому засіданні, подружнє життя у сторін не склалося. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Спору щодо поділу спільного майна позивачем не заявлялося. Встановлено, що подружжя не підтримують подружніх та сімейних відносин, проживають окремо, мають діаметрально протилежні погляди на шлюб. На даний момент в сім`ї ведення спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб між позивачем та відповідачем слід розірвати. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене вище , враховуючи повне задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджений судовий збір, сплачений останнім при поданні позову до суду в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved