Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулась до суду із вказаним позовом. В обґрунтування вимог вказує, що [INFO] померла її баба [PERSON] . Єдиним спадкоємцем першої черги за законом є її син [PERSON] (відповідач), який не прийняв спадщину у встановленому законом порядку, на спадщину не претендує. До складу спадщини входить земельна ділянка площею 0,0541 га, що розташована в садовому товаристві «Світанок» під номером 351. Позивач як онука спадкодавця прийняла спадщину шляхом спільного проживання з нею на день її смерті. З метою оформлення спадкових прав [PERSON] звернулась до нотаріуса, яка роз`яснила їй право звернення до суду по причині відсутності відомостей, які підтверджують факт проживання зі спадкодавцем на день її смерті. Відтак, вирішити вказане питання у позасудовому порядку не виявляється можливим. З огляду на наведене, позивач просить суд встановити факт її постійного проживання з [PERSON] на день її смерті [INFO] та визнати за нею право власності на спадкове майно (земельну ділянку), в порядку спадкування за законом. Представник позивача в письмовій заяві просив здійснювати розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач у письмовій заяві просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, визнав позов у повному обсязі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 23 червня 2022 року (а.с. 52). Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно (земельну ділянку, площею 0,0541 га, кадастровий номер 31:163:0013, що розташована в садовому товаристві «Світанок» № 351 м. Луцьк, Волинської області). Право власності останньої на розглядуваний об`єкт нерухомості стверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ВЛ №013717, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №4950, 25.03.2004 року (а.с.11, 12-29, цільове призначення - для ведення садівництва). Єдиним спадкоємцем першої черги за законом є її син [PERSON] (відповідач), який не прийняв спадщину у встановленому законом порядку. З відповіді приватного нотаріуса ЛМНО Волинської області Грабовської В.С. №18/01-16 від 30.04.2025 року вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя спадкодавець не склала заповіт, а тому в даному випадку має місце спадкування за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Позивач є онукою спадкодавця (а.с.9,10), яка проживала разом з [PERSON] протягом останніх десяти років (до моменту її смерті) за адресою [ADDRESS] , що стверджується відомостями з Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області № 17848 від 08.02.2025 року (а.с.58), а також власноручно складеними заявами сусідів померлої (а.с.59-60), достовірність яких встановлена та перевірена належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності на земельну ділянку відповідно до ст.1225 ЦК України переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, як визначено в ст.81 ч.1 п. г Земельного Кодексу України. Також, як вбачається з ч.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. За життя [PERSON] реалізувала своє право на виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), в результаті чого вона стала власником сформованої земельної ділянки. З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець зареєструвала право власності на спірну земельну ділянку у встановленому порядку. Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Беручи до уваги те, що відповідач як спадкоємець першої черги спадщину не прийняв, не заперечував проти задоволення позову та визнання права власності на спадкове майно за своєю донькою, позивач вважається єдиним спадкоємцем після смерті бабусі, відтак, враховуючи встановленні обставини, у суду наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved