Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

03 жовтня 2024 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить позбавити відповідачку [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що з відповідачкою по справі [PERSON] він перебував у шлюбі, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції у Київській області від 11 травня 2012 року за актовим записом № 27. Рішенням Богуславського районного суду Київської області у справі №358/870/14- ц від 03 грудня 2014 року шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. Від шлюбу у них залишилась дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовим записом №10, виданим виконавчим комітетом Хохітвянської сільської ради Богуславського (нині Обухівського) району Київської області від 12 жовтня 2012 року. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 01 жовтня 2024 року вбачається, що дочка [PERSON] , [INFO] , проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] . З жовтня 2023 року відповідачка [PERSON] не бачила, не відвідувала та не цікавилася життям своєї дочки [PERSON] , [INFO] . З того часу відповідачка з дитиною не спілкується, обов`язки щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своєї дочки не виконує, не відвідувала батьківські збори, не виходила на зв`язок з учителями. Абсолютно не цікавиться життям дочки, не приймає участі в її вихованні, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не спілкується з нею, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток. Дочка постійно проживає з ним за місцем його реєстрації в належній йому частині житлового будинку. За таких обставин, позивач переконаний, що свідоме і тривале нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідачки та є підставою для позбавлення її батьківських прав. Ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області Тітова М.Б. від 17 жовтня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки й піклування виконавчого комітету Богуславської міської ради Київської області, про позбавлення батьківських прав. Відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 20 листопада 2024 року з 12 годин 30 хвилин Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 30 січня 2025 року закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки й піклування виконавчого комітету Богуславської міської ради Київської області, про позбавлення батьківських прав, та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Чайка О.В. позов підтримали, посилаючись на вищевказані факти та докази. Також представник позивача зауважила, що висновок органу опіки та піклування, для суду носить рекомендаційний характер. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилася та не повідомила суд про причини неявки. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Богуславської міської ради Київської області Калінська О.А. в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до положень ч. 7 ст. 128 ЦПК України, судову повістку відповідачці було надіслано за зареєстрованою адресою її місця проживання. Із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що адресована відповідачці [PERSON] повістка про виклик до суду на 19.02.2025, на 26.03.2025, на 29.04.2025 повернута на адресу суду із відміткою працівника поштового зв`язку, про те що адресат за вказаною адресою не проживає. Тобто відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце судового засідання згідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явилася, не повідомила суд про причини неявки та у встановлений судом строк не надіслала відзив на позовну заяву. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, свідків, дослідивши письмові докази, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] з відповідачкою по справі [PERSON] перебував у шлюбі, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції у Київській області від 11 травня 2012 року за актовим записом № 27. Рішенням Богуславського районного суду Київської області у справі №358/870/14- ц від 03 грудня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Сторони від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовим записом №10, виданим виконавчим комітетом Хохітвянської сільської ради Богуславського (нині Обухівського) району Київської області від 12 жовтня 2012 року (а.с. 8). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 01 жовтня 2024 року вбачається, що дочка сторін [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Богуславської міської ради Обухівського району Київської області в своєму висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав № 90 від 25 липня 2024 року, вважає недоцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дочки [PERSON] , [INFO] , в зв`язку з відсутністю підстав для позбавлення батьківських прав ( а.с. 59-60). Окрім вказаних письмових доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, за клопотанням представника позивача допитані свідки, зокрема і малолітня дитина, яка надала наступні пояснення. Малолітня [PERSON] , [INFO] , в судовому пояснила, що вона проживає разом з батьком майже рік, мати разом з її меншою сестрою виїхала до Німеччини в кінці 2023 року (перед новим роком) і з того часу вона проживала в баби (маминої лінії) в с. Хохітва разом з старшим братом і весною десь у березні 2024 року вона переїхала до батька. З мамою вона майже не спілкується, на день народження мати прислала їй 1500 гривень і один раз прислала штани і цукерки. Всі речі їй купує батько, її вихованням і утриманням займається батько. Зараз з матір`ю вона майже не спілкується, мати її вихованням та навчанням не займається. Вона погоджується з тим щоб її матір позбавили батьківських прав. Також доводи позивача в судовому засіданні підтверджені показами свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила, що її онука [PERSON] з травня 2024 року постійно проживає разом з нею та її батьком [PERSON] , який одноособово виконує всі батьківські обов`язки. Мати онуки [PERSON] повністю усунулася від виконання батьківських обов`язків щодо дочки [PERSON] . З [PERSON] мати спілкується максимум раз на місяць по телефону. Свідок [PERSON] пояснила, що її племінниця [PERSON] з травня 2024 року постійно проживає разом з її братом [PERSON] , який одноособово виконує всі батьківські обов`язки. [PERSON] повністю самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо дочки [PERSON] і не повідомивши нікого виїхала за кордон і лишила дочку. З [PERSON] мати майже не спілкується, розмовляє максимум раз на місяць по телефону. Батько повністю забезпечує [PERSON] всі необхідні умови для проживання, навчання і повноцінного розвитку, відпочинку. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її батьком а [PERSON] є її рідною сестрою. Вказала, що вже майже рік [PERSON] постійно проживає разом з з батьком [PERSON] , який одноособово виконує всі батьківські обов`язки. [PERSON] повністю самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо дочки [PERSON] і не повідомивши нікого виїхала за кордон, лишивши дочку. З [PERSON] мати майже не спілкується, розмовляє максимум раз на місяць по телефону і дізнавшись про подачу вказаного позову про позбавлення її батьківських прав почала телефонувати [PERSON] і чинити на неї психологічний вплив, що в разі позбавлення її батьківських прав вона не приїде на весілля дочки. Батько повністю забезпечує [PERSON] всі необхідні умови для проживання, навчання і повноцінного розвитку, відпочинку піклується про її виховання та навчання. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є класним керівником [PERSON] . Батько [PERSON] бере активну участь у навчанні дочки останній рік, до того участь у навчанні дитини приймала мати [PERSON] та бабуся дитини (по маминій лінії). Складним був період коли мати дитини виїхала за кордон і навіть коли мати телефонувала [PERSON] під час освітнього процесу, остання емоційно реагувала на це, виходила з класу та плакала тому, що любить маму і хвилюється через розлуку, сумує, що потребувало проведенню розмов з дитиною та її заспокоєння. Останнім часом [PERSON] звикла до сім`ї з татом, а тому вказаних попередньо ситуацій, які мали місце в перший рік, коли поїхала її мати, стало дуже мало. Мати [PERSON] хвилюється про дочку, бабуся [PERSON] (по маминій лінії) кожного тижня приходить до школи та платить кошти за харчування [PERSON] , всю інформацію про дитину вона передає через бабусю мамі. Спірні правовідносини регулюються нормами матеріального права визначені, зокрема, Сімейним кодексом України. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов`язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Так, ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З аналізу вказаної статті, суд вважає, що зазначені підстави є вичерпними та позбавлення батьківських прав є правом, а не обов`язком суду. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Статтею 9 даної Конвенції, передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно принципу статті 6 Декларації, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно з приписами пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» (Заява № 39948/06) зазначив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8. Суд також наголосив, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. Сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний суд у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року у справі № 215/3495/21 у п.53 - «Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини діях батьків». У п.54 зазначеної постанови Верховний суд зазначив: «Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі №686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17». Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Так, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі справа № 753/2025/19 вказав, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про інтерес батька до дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно зі ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подається суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до положень ч. 6 зазначеної норми Закону суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Богуславської міської ради Київської області в своєму висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав № 295/12 від 20 листопада 2024 року, вважає недоцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Із тексту зазначеного висновку вбачається, що комісією встановлено, що [PERSON] мала статус багатодітної матері, у 2023 році вона із молодшою дитиною виїхала в Німеччину. Малолітня [PERSON] залишилась проживати у бабусі в с. Хохітва. Точну дату проживання [PERSON] з батьком Комісії встановити не вдалося. Аліменти з [PERSON] за час її окремого проживання від дочки, батьком дитини не стягувались. Малолітня [PERSON] письмово повідомила, що проживає з батьком близько року, мама рідко телефонує та висилає кошти для купівлі одягу, взуття. Щодо позбавлення матері батьківських прав дівчинка відноситься негативно та висловлює побажання проживати спільно з татом та мамою. За адресою: [ADDRESS] створені належні умови для проживання [PERSON] . Інформація про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 184 КУпАП у 2023-2024 роках до виконавчого комітету не надходила. Аналізуючи висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , разом з іншими доказами, дослідженими в ході судового розгляду у їхній сукупності, суд вважає, що даний висновок, є обґрунтованим, оскільки не підтверджено системної поведінки, злісної вини відповідача [PERSON] в ухиленні від виконання нею батьківських обов`язків щодо її малолітньої дочки [PERSON] . Як було встановлено в судовому засіданні малолітня [PERSON] , [INFO] тривалий час проживає з батьком [PERSON] і її емоційний контакт з матір`ю [PERSON] , яка проживає в Німеччині у певній мірі було втрачено саме під впливом цих обставин. Однак, вочевидь дитина потребує і материнської турботи та безумовної любові, яка має позитивно впливати на її розвиток. Разом з тим, під час розгляду справи доказів, які б свідчили про неможливість відновлення та підтримання належного емоційного контакту між матір`ю та дочкою або шкідливість таких контактів для дитини не було здобуто. Також, позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її матері по відношенню до дочки батьківських прав, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Відсутні також докази ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків в частині матеріального забезпечення дитини. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом не встановлені суттєві порушення прав малолітньої дочки з боку її матері. Відтак, судом не встановлено обставин, які б однозначно свідчили про те, що відповідачка не бажає спілкуватися з дочкою, брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, яка залишилася проживати з батьком. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Підсумовуючи викладене, виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дитини, з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення батьківських прав, враховуючи відсутність доказів свідомого ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дочки, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склалися у даному випадку застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити. З урахуванням викладеного та

Outcome: dismissed