Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

17.12.2024 через систему «Електронний суд» представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього заборгованість за електричну енергію, що утворилася за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.11.2020 по 01.10.2021 у розмірі 18357,00 грн. та судові витрати. Позов обґрунтований тим, що позивач з 19.06.2018 здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії на території Харківської області. У відповідності до вимог пунктів 4.3, 4.12, 4.13 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312 та пункту 9.1.1 Кодексу комерційного обліку електричної енергії затвердженого Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018, згідно переданих, від оператора системи розподілу АТ Харківобленерго даних щодо обсягів спожитої електричної енергії за адресою: [ADDRESS] у період з 01.11.2020 по 01.10.2021, Постачальником проведено нарахування заборгованості за спожиту електричну енергію у сумі 18357,00 грн. У відповідності до договору купівлі-продажу житлового будинку від 20.02.2015, відповідач є власником будинку з надвірними будівлями за вказаною адресою, розмір частки 1/1. Таким чином позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість, яка утворилася за зазначеною адресою. Представник позивача через систему «Електронний суд» подав заяву, у якій просив позов задовольнити та розглядати справу в його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи, згідно з ч.8 ст.128 ЦПК України, повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судової повістки, про що свідчить зворотне повідомлення, яке міститься в матеріалах справи, та через оголошення через офіційний веб-сайт судової влади, відзив із зазначенням заперечень проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надав, заяв про розгляд справи в його відсутності не надходило. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач здійснює наступні види економічної діяльності: торгівля електроенергією (основний), професійно-технічна освіта, вантажний автомобільний транспорт, діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах, що підтверджується випискою з ЄДР юридичних осіб, ФО-П та громадських формувань від 29.08.2023. Право власності відповідача на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 20.02.2015, зареєстровано в реєстрі за № 1-392 державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області Оксендлєр Ольгою Борисівною. Згідно довідки про обсяги розподіленої електричної енергії за період з листопада 2020 по вересень 2021, згідно якої загальний обсяг спожитої енергії становить 11808 кВТ*год. Згідно розрахунку основного боргу за електроенергію заборгованість, яка утворилася за адресою: [ADDRESS] (договір №140000033546) за період з 01.11.2020 по 01.10.2021 станом на 01.10.2024 становить 18357,00 грн. Згідно зі ст.\~1\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» (далі Закон) житлово-комунальні послуги\~результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач\~фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Частиною 1 статті 9 Закону установлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ст. 317, ч.4 ст.319\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 322\~Цивільного Кодексу\~України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» містить чітке визначення поняття як «індивідуальний споживач». Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.ч.1, 5, 6 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved