Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

У жовтні 2024 року \~ [PERSON] \~звернулася в суд з позовом до\~Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк (далі АТ КБ ПриватБанк, Банк) з вимогами про визнання зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що 15 травня 2008 року між нею та банком був укладений кредитний договір № DNM0GA0000005475 строком на 5 років, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 29 180,00 грн. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 15 травня 2008 року між сторонами був укладений договір іпотеки, згідно умов якого в іпотеку було передане нерухоме майно\~\~домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з наявністю заборгованості по даному кредиту, в 2017 році банком був поданий позов до Магдалинівського районного суду про стягнення з неї заборгованості в сумі 32777,87 грн. (справа №179/855/16). Рішенням Магдалинівського районного суду від 23.06.2017 позов був задоволений, з неї на користь банка було стягнуто вказану суму заборгованості. На підставі рішення суду був виданий виконавчий лист і направлений на виконання до Магдалинівського районного відділу державної виконавчої служби. В 2019 році заборгованість була остаточно виплачена, виконавче провадження було закінчене в зв`язку з повним погашенням заборгованості на підставі постанови державного виконавця Магдалинівського районного відділу ДВС про закінчення виконавчого провадження від 15.10.2020. Рішенням Магдалинівського районного суду від 28.01.2021 банку було відмовлено в позові про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором №DNM0GA0000005475, виплата по якому здійснена в 2019 році, та задоволено її позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Рішенням Магдалинівського районного суду від 02.05.2023 відповідача зобов`язано повернути безпідставно набуті кошти у розмірі 27747,64 грн. та стягнуто моральної шкоди в розмірі 10\~000 грн. Незважаючи на наявність рішення суду, що набрало чинності, відповідач продовжив щомісячне стягнення з неї плати по кредитному договору шляхом зняття коштів із зарплатної картки. За період з січня 2023 року по грудень 2023 року утримано із картки 53\~568,98 грн. Внаслідок щомісячного безпідставного автоматичного списання коштів позивачка зазнала сильних душевних та моральних страждань. Позивачка має на утриманні двох неповнолітніх дітей, які потребують забезпечення в придбанні продуктів харчування, одягу, взуття, засобів гігієни та інше. Однак безпідставним списанням коштів кожного місяця банк залишав її та її сім`ю без засобів для існування, оскільки зараховані на її рахунок кошти не змогла отримати, хоча розраховувала ними користуватись. Щоб хоч якось виживати, та своєчасно сплачувати комунальні послуги, довелось неодноразово звертатися за допомогою до знайомих для позичання коштів, що ставило позивачку у пригнічений стан, завдавало постійного емоційного стресу та душевного переживання. Змінити картку даного банку на іншу позивачка не мала можливості, так як заробітна плата виплачувалась тільки на картку\~АТ КБ ПриватБанк. Особливо обурює і завдає моральних страждань той факт, що судом було визнано незаконність утримання коштів, але і після цього банк відкрито продовжив порушення її законних прав. В порядку досудового врегулювання позивачка зверталась до відповідача із письмовою заявою про припинення списання коштів, однак відповідач списання коштів із зарплатної картки не припинив. Моральну шкоду позивачка оцінила у 40 000,00 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просить суд зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» повернути\~їй\~безпідставно стягнуті кошти в сумі 53568,98 грн; стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь моральної шкоди в сумі 40\~000 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою від 16.10.2024 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою від 09.01.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що у зв`язку з порушенням зобов`язань по кредитному договору, Банком було здійснено списання коштів з карткового рахунку для погашення заборгованості у відповідності до умов кредитного договору. Також вважає необґрунтованими позовні вимоги про стягнення моральної шкоди через недоведеність. У задоволенні позову просила відмовити повністю. Вислухав пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. За правилами\~статей\~12,81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень.\~Доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Судом встановлено, що 15 травня 2008 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем\~АТ КБ ПриватБанк\~був укладений кредитний договір №DNM0GA0000005475. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами був укладений договір іпотеки, згідно якого в іпотеку було передане нерухоме майно домоволодіння, що розташовано за адресою: [ADDRESS] . 23 червня 2017 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення у справі № 179/855/16 про стягнення з [PERSON] на користь\~АТ КБ ПриватБанк заборгованості\~за кредитним договором №DNM0GA0000005475\~в розмірі 32 777,87 грн. Вказане рішення суду було виконано [PERSON] , що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП №55315701 від 15 жовтня 2020 року, заборгованість повністю погашена. Листом АТ КБ «ПриватБанк» від 27.10.2023 №20.1.0.0.0/7-231017/521, направленим у відповідь [PERSON] на її звернення, банк підтвердив повне виконання зобов`язань по погашенню кредитного договору №DNM0GA0000005475 від 15.05.2008 та повідомив про припинення обтяження нерухомого майна. Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 02.05.2023 у справі №179/60/23 за позовом [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки припиненим, спонукання до виконання певних дій та стягнення моральної шкоди, позовні вимоги були задоволені частково. Зобов`язано\~АТ КБ ПриватБанк\~повернути [PERSON] безпідставно стягнуті кошти в сумі 27 747,64 грн. Стягнуто з\~АТ КБ ПриватБанк\~на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29.08.2023, вказане рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 02.05.2023 у справі №179/60/23 залишено без змін та набрало законної сили. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] вказує, що незважаючи на наявність рішення суду, що набрало чинності, у 2023 році відповідач щомісячно здійснював транзакції по безпідставному списанню грошових коштів з її карткового рахунку (зарплатної картки) в рахунок погашення простроченої заборгованості за кредитним договором, яку вона повністю сплатила, що призвело до безпідставного отримання відповідачем належних їй грошових коштів. Заперечуючи проти заявлених вимог,\~представник АТ КБ ПриватБанк\~зазначає, що спірні кошти були списані банком на виконання умов укладених між сторонами кредитного договору, тому вимоги позивачки є безпідставними. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. 23 червня 2017 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення у справі № 179/855/16 про стягнення з [PERSON] на користь\~АТ КБ ПриватБанк заборгованості\~за кредитним договором № DNM0GA0000005475\~в розмірі 32 777,87 грн. Отже, зверненням до суду з позовом у 2017 році до позичальника з вимогою про дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором,\~АТ КБ ПриватБанк\~відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінило умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та порядку сплати процентів за користування кредитом та використало своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Вимога Банку була виконана позичальником, сума заборгованості ним повністю погашена, що підтверджується постановою державного виконавця Магдалинівського\~районного відділу державної виконавчої служби\~про закінчення виконавчого провадження ВП № 55315701 від 15 жовтня 2020 року, сума заборгованості повністю погашена [PERSON] . В такому випадку АТ КБ ПриватБанк позбавлене права на нарахування заборгованості за тілом кредиту, процентів за користування кредитом та неустойки за кредитним договором після закінчення строку кредитування. Таким чином, подальше нарахування та списання заборгованості за кредитним договором, процентів за користування кредитом, неустойки після закінчення строку дії договору, є безпідставним, оскільки кредитні правовідносини між сторонами та зобов`язання за кредитним договором припинилися виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частинами першою-третьою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Статтею 1071 ЦК України передбачено, що банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Як вбачається з виписки по картковому рахунку [PERSON] № [NUMBER] , за період з 17 січня 2023 року по 25 грудня 2023 року банком було утримано із картки позивача грошові кошти в сумі 53 568,98 грн. Отже у банку відсутні підстави для списання належних позивачеві грошових коштів з рахунку без відповідного розпорядження, визначеного статтею 1071 ЦК України, враховуючи обставини, встановлені рішенням\~Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2023 року у справі №179/60/23, у зв`язку із чим позовні вимоги щодо\~зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» повернути безпідставно стягнуті кошти в сумі 53568,98 грн.\~підлягають задоволенню. Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Виходячи з обставин справи, суд вважає, що своїми протиправними діями пов`язаними із незаконним списанням коштів із зарплатної картки, відповідачем завдано позивачеві моральної шкоди, оскільки позивачка та її сім`я були позбавлені засобів для існування, що спричинило їй моральні страждання. Враховуючи принципи розумності та справедливості, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 15 000 грн. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: partial