Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

31.12.2024 позивач звернулась до Московського районного суду м. Харкова з вищевказаною позовною заявою, в якій просила суд розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який зареєстрований 05.12.2008 Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1120. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що упродовж останніх років стосунки між позивачем та відповідачем поступово погіршувались, в результаті чого між сторонами зникло взаєморозуміння. Будь-які способи примиритись не дали бажаних результатів, оскільки у сторін різні погляди на сімейне життя та обов`язки. На теперішній час шлюбно-сімейні стосунки сторони не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету та коштів не мають, спору про поділ майна не має. Спір про визначення місця проживання дитини відсутній, дитина проживає з позивачкою. Шлюб має чисто формальний характер та фактично припинив своє існування. Позивачка наразі проживає за кордоном та не має наміру повертатись до України. Від шлюбу сторони мають спільну доньку \-\-- [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06.01.2025 цивільну справу №643/16795/24 за позовом [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Палагіна Юлія Володимирівни, до [PERSON] , про розірвання шлюбу передано до Фрунзенського районного суду м. Харкова для розгляду за підсудністю. 23.01.2025 цивільна справа №643/16795/24 за позовом [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Палагіна Юлія Володимирівни, до [PERSON] , про розірвання шлюбу надійшла до Фрунзенського районного суду м. Харкова. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 23.01.2025 справу передано на розгляд головуючому судді Лисенко О.О. Ухвалою суду від 28.01.2025 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено проведення першого судового засідання. У встановлений судом строк, відповідач правом на надання відзиву не скористався. У судове засідання 14.05.2025 сторони не з`явились, про дату час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. 14.05.2025 представником позивача подано до суду заяву про проведення розгляду без сторони позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити, не заперечують проти заочного розгляду справи (а.с.52). Відповідач у судові засідання призначені на 24.02.2025, 17.03.2025, 22.04.2025, 14.05.2025 не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової кореспонденції на адресу зазначену в позовній заяві, кореспонденція повернулась до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 48,51). Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Таким чином, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що сторони з 05.12.2008 перебувають у шлюбі, зареєстрованим Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1120, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданий 05.12.2008 Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції (а.с. 6). Фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться. Від даного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №222, виданого 16.01.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову №3 Харківського міського управління юстиції (а.с. 7). Спір між сторонами виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частиною 2 статті 104 СК України визначено, що підставою припинення шлюбу є його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). Позивачка скористалася даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу - є обґрунтованими та подальше спільне життя подружжя, та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, а також те, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про суть пред`явлених вимог, не надав суду жодних заперечень та доказів, що свідчать про обставини, які суд повинен врахувати при розгляді справи, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тому наявні підстави, в розумінні ст. 112 СК України, для задоволення позову, так як сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Окрім того, суд звертає увагу на те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України). Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн, що підтверджується квитанцією №3470-1824-6203-0350 від 31.12.2024 (а.с.5). Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 31). Разом із тим, позивач у своїй заяві не просить стягувати судові витрати з відповідача. Враховуючи позицію позивача в частині розподілу судових витрат, судові витрати по стягненню судового збору необхідно віднести за рахунок позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved