Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

У грудні 2024 року [PERSON] (далі позивач або [PERSON] ), від імені\~якого діє\~представник Петрук\~Володимир Адамович\~(далі\~ представник\~позивача), звернувся в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач або [PERSON] ), в якій просить: - встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , який є племінником [PERSON] , що померла [INFO] ; - визнати за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право на земельну частку (пай) зі складу земель колишнього КСП імені Івана Франка на території Голобської селищної територіальної громади (колишньої Радошинської сільської ради) Ковельського району Волинської області, площею 3,34 умовних кадастрових гектари, згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії ВЛ № 0102025, виданого на підставі розпорядження Ковельської районної державної адміністрації від 31 жовтня 1996 року № 369, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) від 09 грудня 1996 року за № 96 на ім`я [PERSON] , який успадкував, проте не переоформив на своє ім`я [PERSON] , в порядку спадкування після смерті останнього [INFO] . Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] ,\~народився [INFO] в\~сім`ї\~ [PERSON] та\~ [PERSON] .Батьки позивача\~проживали будинку\~разом з\~тіткою -\~ [PERSON] за\~адресою:\~ [ADDRESS] .\~ [PERSON] померла\~ [INFO] .\~Після смерті\~ [PERSON] \~належне їй\~майно,\~а саме\~право на\~земельну частку\~(пай)\~із земель\~колишнього КСП\~ім.\~Франка на\~території Радошинської\~сільської ради\~Ковельського району\~успадкував [PERSON] ,\~який спадщину\~прийняв шляхом\~спільного постійного\~проживання із\~ [PERSON] \~до дня\~смерті,\~але не\~оформив своїх\~прав на\~вказаний пай. [INFO] помер [PERSON] . Згідно заповіту [PERSON] від 30.07.2013, посвідченого секретарем Білашівської сільської ради Ковельського району в реєстрі під № 33, все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося [PERSON] заповів своєму сину - [PERSON] . Спадщину [PERSON] прийняв шляхом спільного проживання із спадкодавцем на день відкриття спадщини. Позивач звернувся до державного нотаріуса Рожищенської державної нотаріальної контори Волинської області Демчук Т.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , однак отримав відмову в його видачі у зв`язку із відсутністю документів, які посвідчують право власності на спадкове майно та відсутності документів, які підтверджують факт родинних відносин [PERSON] , як племінника [PERSON] . У зв`язку з викладеним позивач просить суд встановити факт родинних відносин, а саме що він є сином [PERSON] , який є племінником [PERSON] , та просить визнати за ним право на земельну частку (пай). Як на підставу своїх вимог посилається на положення статей 1217, 1218, 1233, 1241, 1261 392 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) статей 81, 152 Земельного кодексу України (далі ЗК України), п. 24 постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ». Відповідач [PERSON] у клопотанні про розгляд справи за його відсутності висловився про визнання позовних вимог [PERSON] Голобська селищна рада Ковельського району Волинської області у заяві про розгляд справи за її відсутності повідомила про відсутність у неї заперечень щодо заявлених позовних вимог. Ухвалою суду від 03.01.2025 суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначив на 03.02.2025. 03.02.2023 суд ухвалою залучив до участі у справі в якості заінтересованої особи Голобську селищну раду Ковельського району Волинської області 03.02.2025 суд визнав явку позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] обов`язковою, витребував у Рожищенській державній нотаріальній конторі Волинської області спадкову справу, відклав підготовче судове засідання на 18.02.2025. 06.02.2025 за допомогою системи «Електронний суд», головою Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області до суду подано заяву про розгляд справи у відсутності її представника, який повідомив про відсутність заперечень щодо заявлених позовних вимог [PERSON] 18.02.2025 суд відклав підготовче судове засідання на 17.03.2025, у зв`язку із ненадходженням спадкової справи від Рожищенської державної нотаріальної контори Волинської області та наголосив на обов`язковій явці до суду позивача та відповідача. Ухвалою суду від 17.03.2025 суд закрив підготовче провадження і призначив справу до судового розгляду на 31.03.2025. До початку судового засідання 31.03.2025 позивач подав клопотання про виклик свідків, яке суд задовольнив та відклав судове засідання на 11.04.2025. У судовому засіданні 11.04.2025 суд допитав свідків [PERSON] та [PERSON] , а також позивача за його заявою та оголосив перерву до 24.04.2025. У судове засідання 24.04.2025 прибув позивач та його представник, які просили суд задовольнити позову, а також відповідач, який позов визнав. Треті особи у судове засідання не прибули, хоча належно повідомлялися про час, дату і місце розгляду справи. Верховний Суд у своїх постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19) та від 8 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) наголосив, що якщо учасники судового процесу, зокрема сторони чи їхні представники, не з`явилися на судове засідання, але суд дійде висновку, що наявних матеріалів достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, розгляд справи може бути завершено без її відкладення. Основним критерієм для відкладення справи є не відсутність сторони або її представника, а неможливість вирішення спору в межах відповідного судового засідання. У цій справі суд вважає, що наявних матеріалів достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення, тому вирішення спору по суті може відбутися без відкладення розгляду справи. Суд ухвалив здійснювати розгляд (формування та зберігання) справи у змішаній (паперовій та електронній) формі. У судовому засіданні 24.04.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та повідомив присутніх, що проголошення повного судового рішення відбудеться у судовому засіданні 05.05.2025. Свідоцтвом про народження від 26.03.2022 серії [NUMBER] , видоного повторно, стверджується народження [INFO] [PERSON] батьком якого є [PERSON] , а мамою [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , у віці 87 років, у с. Білашів, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 26.02.2023 серії [NUMBER] . [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 12.01.2022 серії [NUMBER] . Довідкою Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області № 95 від 27.11.2023, підтверджується, що в [ADDRESS] був зареєстрований та проживав [PERSON] із 1967 року і був виписаний у зв`язку зі смертю, помер [INFO] . В даному будинку на день смерті [PERSON] були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Заповіт від імені [PERSON] був посвідчений Білашівською сільською радою 30.07.2013 за № 33. Заповіт не змінено і не відмінено. Згідно копії заповіту [PERSON] від 30.07.2013, посвідченого секретарем Білашівської сільської ради Ковельського району Волинської області, [PERSON] заповів все належне йому майно своєму сину [PERSON] . Довідкою Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області № 20 від 29.01.2024, підтверджується, що в [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , була зареєстрована його тітка [PERSON] із 2002 року і була виписана у зв`язку зі смертю, помела [INFO] . В даному будинку на день смерті [PERSON] були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Заповіт від імені [PERSON] в Білашівській сільській раді не посвідчувався. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 751/02-31 від 17.12.2024 державного нотаріуса Рожищенської державної нотаріальної контори Волинської області Демчук Т.М. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю документів, які посвідчують право власності на спадкове майно та відсутності документів, які підтверджують факт родинних відносин [PERSON] , як племінника [PERSON] Відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 28.08.2025, копією запису № 96 від 09.12.1996 з книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), копією державного акта на право колективної власності на землю від 15.02.1996 виданий Колективному сільськогосподарському підприємству імені «Івана Франка» виданому на території Радошинської сільської ради у якому під №23 зазначена [PERSON] , підтверджується, що [PERSON] має право на земельну часту (пай), яка перебуває в КСП ім. Франка на території Радошинської сільської ради Ковельського району Волинської області, на підставі сертифікату серії ВЛ №0102025, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 96 від 09.12.1996, виданого на підставі розпорядження голови Ковельської районної державної адміністрації № 369 від 31.10.1996. Відповідно до розпорядження Ковельської районної державної адміністрації від 24.04.2000 №198 «Про уточнення грошової оцінки сільськогосподарських угідь земель колективної власності району» розмір земельної частки (паю) по КСП ім. Івана Франка на території Голобської (колишньої Радошинської) сільської ради становить 3,34 умовних кадастрових гектара, що вбачається з відповіді ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 28.08.2024 №29-3-0.31-35503/2-24. У номері 53 ґазети «Вісті Ковельщини» від 26.12.2024 було опубліковано оголошення про те, щоб вважати недійсним втрачений сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №0102025, виданий на ім`я [PERSON] . Копією спадкової справи № 290/2023 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] підтверджується, що: [PERSON] [INFO] усе своє майно, яке йому належить та буде належати заповів своєму сину [PERSON] ; [INFO] помер [PERSON] у с. Білашів; [PERSON] 28.12.2023 звернувся до Рожищенської державної нотаріальної контори Волинської області із заявою про видачу свідоцтва на спадщину за законом, просив не видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом; 03.16.2024 [PERSON] та [PERSON] , які є спадкоємцями після смерті [PERSON] , уклали договір про поділ спадщини. Відповідно до укладеного договору [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними спорудами у [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,9096 га, 0,5645 га, 0,6158 га. Відповідно до відповіді Ковельської державної нотаріальної контори Волинської області від 07.01.2025 спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] у державній нотаріальній конторі не заводлась. Відповіддю від 12.03.2024 Державного архіву Волинської області стверджується відсутність в архіві метричних книг за 1915-1921 щодо актів цивільного стану у с. Ворона в яких міститься запис про народження [PERSON] , а також у частково наявних книгах за 1932-1941 відсутній запис про шлюб [PERSON] з [PERSON] . Висновком від 17.12.2024 про експертну грошову оцінку земельної ділянки частки (паю) площею 2,34 умовних кадастрових гектарів у Голобській селищній територіальній громаді Ковельського району Волинської області, стверджується її вартість в розмірі 117568,00 грн. Під час допиту у судовому засіданні [PERSON] повідомив суду, що його батько [PERSON] був племінником [PERSON] , дівоче прізвище якої [PERSON] . Вона була одружена з [PERSON] . [PERSON] була рідною сестрою мами його батька [PERSON] (бабуся позивача), дівоче прізвище якої також [PERSON] . Повідомив, що [PERSON] народилася у с. Ворона. Після одруження [PERSON] проживала у с. Битень до 2000 року. Оскільки [PERSON] хворіла і залишилася одна, дітей у неї не було, а чоловік помер раніше, то батько позивача забрав тітку проживати до себе у с. Білашів, де вона проживала до смерті у 2005 році. Він та його батько організовували поховання [PERSON] , а зараз позивач доглядає за її могилою. Свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили, що є сусідами позивача. Батько позивача [PERSON] у 2000 році забрав проживати до себе, у с. Білашів. свою тітку [PERSON] , яка проживала у с. Битень. [PERSON] називав [PERSON] тіткою, казав, що вона є рідною сестрою його мами [PERSON] . [PERSON] проживала у сім`ї [PERSON] у с. Білашів до своєї смерті у 2005 році. Позивач зі своїм батьком здійснили поховання [PERSON] , а зараз позивач доглядає за її могилою. Суд встановив, що с. Битень належало до Радошинської сільської ради, яка у 2017 році приєдналася до Голобської селищної територіальної громади у Ковельському районі. Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про власність» (у редакції на дату видачі зазначеного вище Державного акта) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. У ст. 81 Земельного кодексу України (в редакції станом на видачу сертифіката ВЛ №0102025) зазначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Законом України «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», постановами Кабінету\~Міністрів України\~від 12\~жовтня 1995\~року №\~801 та від 04 лютого 2004 року № 122, спільним наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства сільського господарства и продовольства України та Академії аграрних наук від 04 жовтня 1996 року № 47/172/48, Рекомендаціями по складанню проектів роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств і організацій, затвердженими 15 травня 1992 року Державним комітетом України по земельних ресурсах, Міністерством сільського господарства і продовольства України, Міністерством у справах роздержавлення власності і демонополізації виробництва України встановлено, що з числа земель, які підлягають роздержавленню та приватизації створюється резервний фонд. Резервний фонд використовується у тому числі, для надання земельних ділянок особам, які незаконно були позбавлені права на земельну ділянку, до яких відносяться також громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Відповідно до статті 3\~Закону України\~«Про порядок\~виділення в\~натурі (на\~місцевості)\~земельних ділянок\~власникам земельних\~часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією (ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»). Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Право власності\~на землю\~гарантується.\~Це право\~набувається і\~реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України). Суд встановив, що [PERSON] було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №0102025 із земель КСП ім. Івана Франка на території Радошинської сільської ради Ковельського району Волинської області в розмірі 3,34 умовні гектари, отже [PERSON] належало право на таку земельну частку (пай). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.ст. 1216-1218 ЦК України в редакції на 25.02.2005). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України в редакції на 25.02.2005). У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України в редакції на 25.02.2005). У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення (ст. 1263 ЦК України в редакції на 25.02.2005). Відповідно до ст. 13\~Закону України\~«Про порядок\~виділення в\~натурі (на\~місцевості)\~земельних ділянок\~власникам земельних\~часток (паїв)» також передбачається можливість наявності нерозподіленої земельної ділянки та невитребуваної земельної ділянки. Зокрема, нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. У разі якщо договір оренди невитребуваної (нерозподіленої) земельної ділянки, переданої в оренду в порядку, визначеному цією статтею, закінчився у зв`язку з набуттям права власності на неї до збирання врожаю, посіяного орендарем на земельній ділянці, орендар має право на збирання такого врожаю. Власник земельної ділянки має право на відшкодування збитків, пов`язаних із тимчасовим зайняттям земельної ділянки колишнім орендарем, у розмірі пропорційно до орендної плати з дня припинення договору до дня збирання врожаю. У разі якщо до 01 січня 2028 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки. Зазначені норми передбачають право осіб, яким належить право на земельну частку (пай), та їх спадкоємцям отримати земельні ділянки в натурі до 01 січня 2028 року; виділення таких земельних ділянок здійснюється сільськими, селищними або міськими радами. Такі висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 542/1403/17 (провадження № 14-106цс21), Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.11.2023 у справі № \~227/227/22. Із досліджених у судовому засіданні доказів (довідки Колодяжненської сільської ради від 29.01.2024, показів свідків та позивача) суд дійшов висновку, що [PERSON] була рідною тіткою батька позивача [PERSON] , який постійно проживав з нею на час її смерті у [ADDRESS] . Отже, відповідно до вимог зазначених вище статей Цивільного кодексу України у редакції станом на 25.02.2024, батько позивча - [PERSON] прийняв спадщину за своєю тіткою [PERSON] , яка померла [INFO] , до якої увійшло право на земельну частку (пай) із земель КСП ім. Івана Франка на території Радошинської сільської ради Ковельського району Волинської області в розмірі 3,34 умовні кадастрові гектари. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них (ст. 1261 ЦК України). Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). У судовому засіданні відповідач визнав позов в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання [PERSON] позову [PERSON] , на переконання суду, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та не суперечить закону, а тому суд не вбачає підстав для відмови у його прийнятті. Суд встановив, що [PERSON] є сином [PERSON] , який помер [INFO] , та є спадкоємцем першої черги. На час смерті спадкодавця позивач проживав разом із ним, отже відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину, до якої також увійшло право на земельну частку (пай) із земель КСП ім. Івана Франка на території Радошинської сільської ради Ковельського району Волинської області в розмірі 3,34 умовні кадастрові гектари, яку спадкодавець успадкував після смерті [INFO] його тітки [PERSON] . Відповідно до ч. 1-2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 5 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. На переконання суду визнання факту родинних відносин не може бути способом захисту у позовному провадженні де позивач просить взнати за ним право на спадкове майно, підставою чого є такий факт. Встановлення судом фактичних обставин (у тому числі факту родинних відносин) є одним з елементів рішення суду, які зазначаються у його мотивувальній частині (п. 1 ч. 4 ст. 265 ЦПК України), і додаткової констатації в резолютивній частині не потребують. Водночас, слід зазначити, що встановлення факту, у тому числі родинних відносин, як окрема вимога, може бути предметом судового розгляду в окремому провадженні, в порядку визначеному Главою 6 ЦПК України. Отже, задоволення позовної вимоги про встановлення факту родинних відносин у цьому провадженні не призведе саме по собі до відновлення порушених, невизнаних або оспорюваних прав позивача, а тому не є ефективним способом їх захисту, на відміну від вимоги про визнання за ним права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, яку заявив позивач. Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище,

Outcome: partial