Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до ДП «Київський національний науково-дослідний інститут текстильно-галантерейної промисловості»(далі - ДП «КИЇВНДІТГП») просить стягнути з відповідача на її користь суму боргу по заробітній платі за відпрацьований період жовтень 2022 року по лютий 2023 року у розмірі 74 462,42 грн., компенсацію затримку виплати в листопаді 2023 року (на дату звільнення 7 днів) - 6 544,66 грн., вихідну допомогу на дату звільнення у розмірі середньомісячної заробітної плати - 24 390,00 грн., компенсацію боргу несвоєчасно виплаченої зарплати у листопаді 2023 - 1 004,95 грн., компенсацію боргу несвоєчасно виплаченої зарплати на дату звільнення 2023 р. - 2 990,63 грн., заробітну плату за період вимушеного прогулу березень-листопад 2023 р. - 174 980,72 грн., компенсацію відпустки на дату звільнення - 14 040,52 грн. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 09.03.2021 року вона була прийнята на посаду головного економіста ДП «Київський національний науково-дослідний інститут текстильно-галантерейної промисловості». 01.04.2021 року наказом ДП «КИЇВНДІТГП» № 18-кт «Про затвердження дистанційної роботи» було запроваджено дистанційну роботу з 05 квітня 2021 року, зокрема, позивачу [PERSON] . У зв`язку із введенням воєнного стану в Україні, 31 березня 2022 року між ДП «КИЇВНДІТГП» та позивачем був укладений трудовий договір про дистанційну роботу. 21 листопада 2022 року між регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву та ТОВ «Юридична фірма «Шаблін і Костянчук» був укладений Договір № 1362 купівлі-продажу об`єкта малої приватизації - єдиного майнового комплексу ДП «КИЇВНДІТГП». Наказом Фонду державного майна України від 02.03.2023 року № 419 прийнято рішення про припинення діяльності шляхом ліквідації підприємства, було визначено ліквідаційну комісію, до якої перейшли всі повноваження щодо управління справами підприємства, головою комісії було призначено Костянчука С.П . Позивач до березня 2023 року інформувала голову комісії в частині виконаної роботи, а з початку березня 2023 року - звітувала за фактично виконану роботу. Наказом ДП «КИЇВНДІТГП» № 1-ЛК 06.03.2023 року було скасовано наказ ДП «КИЇВНДІТГП» «Про запровадження дистанційної роботи» « 18-кт від 01.04.2021 року. Починаючи з березня 2023 року голова комісії умисно ігнорував та не приймав фактично виконану роботу позивача, що на думку позивача має ознаки невиконання трудового договору. В квітні 2023 року позивач неодноразово зверталась до голови комісії Костянчука С.П. із заявами про надання щорічної відпустки та із питанням щодо подальшої можливості виконувати посадові обов`язки дистанційно, однак всі звернення позивача було проігноровано. 02 вересня 2023 року позивач в черговий раз звернулась до голови комісії Костянчука С.П. із заявою, в якій повідомила про свою згоду бути звільненою за угодою сторін п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, яка також була проігнорована. 08 листопада 2023 року позивачем цінним листом з описом на адресу голови ліквідаційної комісії ДП «КИЇВНДІТГП» було надіслано заяву про звільнення за власним бажанням в порядку ст. 38 КЗпП України. 04 грудня 2023 року позивачем отримано поштове відправлення, яке містило трудову книжку, наказ № 61-ЛК-К про припинення трудового договору від 21.11.2023 року та повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні від 28.11.2023 року, відповідно до якого виплата склала 58 006,60 грн. (зазначені нарахування були здійснені виключно на підставі розміру окладу за період грудень 2022 року по березень 2023 року) та 2 484,58 грн. за 7 днів затримки здійсненої виплати, заборгованість за жовтень та листопад 2022 року не виплачена та не відображена у довідці. Однак, проведені нарахування по заробітній платі були надані підприємством за встановленою формою до ПФУ та ДФС у звітності за 4 квартал 2022 року та наступні періоди 2023 року. Із оспорюваним розрахунком голови ліквідаційної комісії ДП «КИЇВНДІТГП» позивач не погоджується, що є підставою її звернення з даним позовом до суду. 14 квітня 2025 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до ДП «Київський національний науково-дослідний інститут текстильно-галантерейної промисловості», третя особа: Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву, про стягнення заробітної плати та заборгованості по компенсації за невикористану відпустку під час звільнення, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, та задоволено клопотання представника про витребування у відповідача додаткових доказів. Представник відповідача ДП «КИЇВНДІТГП» не скористався правом подачі письмового відзиву на позовну заяву. Представник третьої особи регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву, отримавши копію ухвали про відкриття провадження у справі, правом подачі письмових пояснень на позовну заяву не скористався. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приймаючи до уваги письмові заяви сторін щодо предмета спору, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожний при вирішенні питання про його цивільні права і обов`язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом. Складовою частиною справедливого судочинства є доступ до судової процедури з усіма атрибутами контролю за порушеннями при звільненні з роботи з боку працедавців - власників та керівників господарських товариств, підприємств, установ, організацій. Статтею 43 Конституції України проголошено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. У відповідності до частини 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, однією з підстав для припинення трудового договору є його розірвання з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до ч. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Судом встановлено, що Наказом від 09.03.2021 року [PERSON] була прийнята на посаду головного економіста ДП «Київський національний науково-дослідний інститут текстильно-галантерейної промисловості», що підтверджено даними Трудової книжки [NUMBER] .(Том 1 а.с. 109) 31.03.2022 року між ДП «КИЇВНДІТГП» та [PERSON] укладено трудовий договір про дистанційну роботу. (Том 1 а.с. 169-178) 01.04.2021 Наказом ДП «КИЇВНДІТГП» № 18-кт запроваджено з 05.04.2021 року дистанційну роботу на дому, зокрема, забезпечено технічні можливості дистанційної роботи [PERSON] (Том 1 а.с. 140) Наказом ДП «КИЇВНДІТГП» № 10-е від 29.06.2022 року встановлено оновлені розміри заробітної плати працівникам інституту з 01.07.2022 року, 04.11.2022 року прийнято Наказ № 14-е «Про оплату праці за жовтень 2022 року», 02.01.2023 року прийнято Наказ № 16-е «Про оплату праці за грудень 2022 року», 02.02.2023 року прийнято Наказ № 01-е «Про оплату праці за січень 2022 року», 02.12.2022 прийнято Наказ № 15-е «Про оплату праці за листопад 2022 року», 01.03.2022 прийнято Наказ № 02-е «Про оплату праці за лютий 2023 року». (Том 1 а.с. 128-131, 132, 133, 134, 135, 150, 165-166) 21.11.2022 року між Регіональним відділенням Фонду Державного майна України до м. Києву та ТОВ «Юридична фірма «Шаблін і Костянчук» був укладений Договір № 1362 купівлі-продажу об`єкта малої приватизації - єдиного майнового комплексу ДП «КИЇВНДІТГП». (Том 1 а.с. 193-201) 03.03.2023 року Наказом Фонду державного майна України № 419 на підставі договору купівлі-продажу від 21.11.2022 року № 1362 об`єкта малої приватизації - єдиного майнового комплексу ДП «КИЇВНДІТГП», припинено юридично особу ДП «КИЇВНДІТГП» шляхом ліквідації. (Том 1 а.с. 163, 164, 167, 168) 07.04.2023 року [PERSON] на ім`я Голови ліквідаційної комісії складено заяву про надання щорічної відпустки з 11.04.2023 року за відпрацьований період з березня 2022 року по березень 2023 року. (Том 1 а.с. 111) 08.11.2023 року [PERSON] на ім`я голові ліквідаційної комісії Костянчука С.П. складено заяву про звільнення її з займаної посади головного економіста ДП «КИЇВНДІТГП» за власним бажанням в порядку ст. 38 КЗпП України 21.11.2023 року. (Том 1 а.с. 230) 21.11.2023 року Наказом № 61-ЛК-К (розпорядження) за підписом Голови ліквідаційної комісії Костянчука С.П. головного економіста [PERSON] звільнено за ініціативи працівника згідно ст. 38 КЗпП України. (Том 1 а.с. 223) 04.12.2023 року [PERSON] отримано поштове відправлення, яке містило трудову книжку, наказ № 61-ЛК-К про припинення трудового договору від 21.11.2023 року та повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні від 28.11.2023 року, відповідно до якого виплата склала 58 006,60 грн. (зазначені нарахування були здійснені виключно на підставі розміру окладу за період грудень 2022 року по березень 2023 року) та 2 484,58 грн. за 7 днів затримки здійсненої виплати. (Том 1 а.с. 223, 224) Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону № 108/95-ВР, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону № 108/95-ВР, за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Частиною першою статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 липня 2024 року у справі №990/156/23 зазначила, що стаття 233 КЗпП України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Указана норма поширює свою дію на всіх працівників і службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу. Разом з тим, відповідно до правових висновків, сформованих Верховним Судом у постанові від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/24), судова палата дійшла наступного: «Вирішуючи питання щодо застосування ст. 233 КЗпП України в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати (грошового забезпечення), cудова палата дійшла таких висновків: - якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії ст. 233 КЗпП України в редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії ст. 233 КЗпП України в редакції Закону України від 1 липня 2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце в період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням ст. 233 КЗпП України в попередній редакції; у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми ст. 233 КЗпП України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»; - з урахуванням п. 1 гл. XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651, відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними ст. 233 КЗпП України, почався 1 липня 2023 року. У межах касаційного провадження вирішувалися питання про те, яку редакцію ст. 233 КЗпП України необхідно застосовувати до спірних правовідносин та з якою подією слід пов`язувати початок перебігу строку звернення до суду з позовом у цій категорії спорів, зокрема, зважаючи на дію на території України карантину до 30 червня 2023 року. Спірні правовідносини охоплювали часові проміжки як до, так і після внесення змін до ст. 233 КЗпП України. Період з 1 лютого 2020 року до 19 липня 2022 року регулюється положеннями ст. 233 КЗпП України в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яка визначає право особи на звернення до суду з позовом про стягнення належної їй заробітної плати (грошового забезпечення) без обмеження будь-яким строком. Проте період з 19 липня 2022 року по 30 березня 2023 року регулюється чинною редакцією ст. 233 КЗпП України, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 2 квітня 2020 року, КЗпП України доповнено гл. XIX «Прикінцеві положення», зокрема п. 1 якої передбачає продовження строків, визначених ст. 233 цього Кодексу на строк дії карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 з 24:00 год 30 червня 2023 року карантин скасовано. Тому, з урахуванням цих правових актів, відлік тримісячного строку звернення до суду з цим позовом почався 1 липня 2023 року та мав би сплинути 30 вересня 2023 року.» Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги [PERSON] полягають у неправильному нарахуванні та виплаті останній заробітної плати та заборгованості по компенсації за невикористану відпустку під час звільненняза період з жовтня 2022 року по 21 листопада 2023 року. Таким чином, суд вважає, що заявлені позовні вимоги необхідно оцінювати, як вимоги про стягнення заборгованості передбачених при звільненні виплат, які охоплюються поняттями «заробітна плата» і «оплата праці» у тому сенсі, яким їх наповнив Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 №8-рп/2013, а тому спір має ознаки трудового спору і застосуванню до спірних правовідносин підлягає стаття 233 КЗпП України, яка містить спеціальні для окреслених правовідносин норми, які встановлюють строк звернення до суду за захистом порушеного в матеріальному аспекті права на оплату праці. Суд звертає увагу на те, що позивач [PERSON] звільнена з роботи 21 листопада 2023 року, копію наказу про звільненні та розрахунок грошових виплат отримала - 04 грудня 2023 року, а в суд з позовом звернулась лише 05.08.2024 року. (Том 1 а.с. 19) Таким чином, на час звільнення позивача діяла ст. 233 КЗпП України в у редакції зі змінами, внесеними згідно із Законом №2352-IX. Тому, з урахуванням цих правових актів, відлік тримісячного строку звернення до суду з даним позовом почався 04 грудня 2023 року, тобто з дня отримання позивачем розрахунку при звільненні, що є подією, з якою пов`язаний початок перебігу строку звернення до суду, та сплинув 03 березня 2024 року.» Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від позивача, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики тощо. Нереалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача. За загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з цим позовом, однак на підтвердження вищевказаних обставин позивачем не подано будь-яких доказів, та не наведено обставин важливості пропуску строку. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до ДП «Київський національний науково-дослідний інститут текстильно-галантерейної промисловості», третя особа: Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву, про стягнення заробітної плати та заборгованості по компенсації за невикористану відпустку під час звільнення не підлягає задоволенню з підстав пропуску строку судового захисту прав працівника. В порядку ч. 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на повну відмову у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed