Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

Позовні вимоги У квітні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, в якій просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] щодо сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що з 2022 року по 23.08.2023 позивач проживав разом з [PERSON] без реєстрації шлюбу за адресою [ADDRESS] . [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Після народження сина [PERSON] змінила свою поведінку та відношення до позивача та сина, а також спосіб життя. Відповідачка перестала приділяти час хатній роботі, не готувала та не намагалась прибирати за собою. Крім цього, [PERSON] не хотіла годувати сина [PERSON] , хоча могла це робити. Натомість, вона почала вживати слабоалкогольні напої та шкідливу їжу. Відповідачка могла залишити сина на догляд родичів позивача та піти погуляти на тривалий час. Через небажання [PERSON] виконувати свої батьківські обов`язки у сторін часто виникали сварки. 23.08.2023 відповідачка зібрала свої речі, сказала, що йде, залишаючи сина [PERSON] на утриманні позивача. З цього часу вона не проживає разом з ними, не телефонує та не цікавилась як син, не повідомляє місце свого перебування. Позивачу відомо, що відповідачка фактично проживає в м. Біла Церква Київської області, оскільки він та його знайомі бачили [PERSON] на вулицях та кафе міста. Станом на день подання позовної заяви позивач разом з сином [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS] . Вихованням, утриманням, лікуванням сина займається він, інколи йому допомагає брат з дружиною. Повідомлення учасників про розгляд справи Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Відповідачка повідомлялася про розгляд справи належним чином, що підтверджується оголошенням на сайті судової влади України та рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, які містяться в матеріалах справи. Третя особа надала висновок щодо вирішення спору, повідомлялась про розгляд справи шляхом надсилання судових повісток до електронного кабінету, що підтверджується відповідними довідками. Фактичні обставини справи, встановлені судом Сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6), в якому батьком вказано [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Позивач та дитина - [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 25.12.2024 № 1036 про вирішення судового спору щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітнього сина [PERSON] (а.с. 77, 78): - [PERSON] в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків із виховання сина, що є правовою підставою для позбавлення й батьківських прав; - позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є доцільним і таким, що відповідає його інтересам; У рішенні вказується, що позивач фактично проживає із сином та співмешканкою в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] , де створені задовільні умови для забезпечення життєдіяльності, виховання й розвитку малолітнього сина (акт обстеження житлово-побутових умов від 01 листопада 2024 року, складений службою у справах дітей Білоцерківської міської ради). Відповідачка наразі має нові шлюбні стосунки, від яких [INFO] у неї народився син [PERSON] . Проживає відповідачка разом із новою сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акта обстеження умов проживання від 08 листопада 2024 року, складеним службою у справах дітей та сім`ї Фурсівської сільської ради, умови проживання сім`ї відповідачки задовільні (лист служби від 08 листопада 2024 року № 98/18-15). В акті також зазначено, що відповідачка не заперечує проти позбавлення її батьківських прав стосовно сина [PERSON] , [INFO] , оскільки вона не в змозі доглядати за двома маленькими дітьми. З цього приводу надала письмові пояснення, які були написані 08 листопада 2024 року в присутності працівників служби у справах дітей та сім`ї Фурсівської сільської ради. Питання щодо доцільності підготовки та подання до суду висновку органу опіки та піклування про вирішення вищезазначеного судового спору щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , двічі (27 листопада 2024 року та 11 грудня 2024 року) розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради Київської області в присутності батька дитини. Мати була відсутня на засіданнях комісії, хоча була повідомлена валежним чином про час та дату їх проведення. Норми права та мотиви суду Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Статтею 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), яке слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження61-36905св18), постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17 (провадження 61-44369св18), постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), постанові Верховного Суду 14 травня 2020 року у справі № 420/1753/18 (провадження № 61-22933св19). У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Таким чином, судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що позбавлення заявника його батьківських прав становило втручання в право заявника, в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції, на повагу до його сімейного життя, яке гарантується п. 1 статті 8. Дане втручання не становить порушення статті 8, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункти 49,50). Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (№ 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78) (пункт 54). Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 57, 58). Остаточне позбавлення батьківських прав може здійснюватись тільки в абсолютно виняткових випадках (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (№ 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року). Як і у вищенаведеній справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04), у цій справі, що була розглянута судом, заявлені вимоги про позбавлення батьківських прав були обґрунтовані посиланням на те, що відповідачка не виконувала належним чином свої батьківські обов`язки, зокрема, не цікавилась і не брала участі у вихованні дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача. Так, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що відповідачка фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, не виявляла жодної зацікавленості щодо участі у вихованні дитини. Однак позивачем, всупереч приписів ст. 12, 81 ЦПК України, не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підставі яких можна дійти до беззаперечного висновку про те, що відповідачка не виконувала свої батьківські обов`язки та злісно ухиляється від їх виконання. Винної поведінки [PERSON] та свідомого нехтування останньою своїми батьківськими обов`язками щодо дитини - [PERSON] , [INFO] , судом не встановлено. Під час розгляду справи позивачем не заявлялося клопотань про допит свідків, а також не надано жодних письмових доказів на підтвердження обставин, викладених ним в позовній заяві. Згідно з ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не бере до уваги рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 25.12.2024 № 1036, оскільки воно не містить належного обґрунтування того, яким чином позбавлення батьківських прав відповідачки захистить інтереси її малолітнього сина. Крім того, рішення прийнято за відсутності відповідачки та повної інформації про стан виконання нею батьківських обов`язків, не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування матір`ю своїми обов`язками і були б законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дитини. Крім того, у рішенні вказується на наявність у відповідачки малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що може ускладнювати на момент прийняття рішення можливість спілкування з [PERSON] , [INFO] , але не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Суд зазначає, що в разі якщо встановлено існування родинного зв`язку, держава має, в принципі, діяти у такий спосіб, щоб уможливлювати розвиток такого зв`язку (рішення у справі «Кутцнер проти Німеччини», п. 61). Здійснення заходів із роз`єднання сім`ї є втручанням надзвичайно серйозного характеру. Рішення про вжиття такого заходу має спиратися на достатньо переконливі та зважені аргументи, що враховують інтереси дитини (рішення у справі «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy) [ВП], заяви №39221/98 і №41963/98, п. 148, ECHR 2000-VIII). Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Отже, у справі відсутня сукупність доказів в розумінні статей 79, 89 ЦПК України, яка б з достатністю свідчила про доведеність предмета доказування у справі щодо свідомого ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків з виховання спільної дитини сторін та позбавлення батьківських прав відповідачки буде відповідати інтересам дитини, які мають превалювати над усіма іншими інтересами учасників справи у справах зазначеної категорії. Позивачем не доведено винної поведінки відповідачки, як матері дитини, щодо умисного ухилення від виконання нею батьківських обов`язків чи здійснення нею неправомірних дій відносно дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Враховуючи, що визначальною обставиною, яка має значення для вирішення цього спору, є інтереси дитини, та встановивши відсутність негативної поведінки відповідачки відносно дитини та свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, суд відмовляє в задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав. Щодо судових витрат За приписами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідачів. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, то судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed