Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась адвокат Савчук Інна Василівна в інтересах [PERSON] про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Заява обґрунтована тим, що [INFO] померла бабуся [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно: квартиру [ADDRESS] . Спадкоємці першої черги після смерті [PERSON] відсутні, оскільки чоловіка офіційного в неї не було, а єдиний син [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Спадкоємцями після смерті [PERSON] є дочки її єдиного сина [PERSON] , тобто, її онуки - [PERSON] та [PERSON] . 23.01.2025 [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Лукашенка В.Б. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті її бабусі [PERSON] , однак їй було відмовлено у зв`язку з тим, що [PERSON] пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини та не надано доказів факту прийняття спадщини шляхом спільного проживання з померлою за однією адресою. Таким чином, враховуючи, що Заявник є спадкоємцем після смерті бабусі [PERSON] , встановлення факту місця проживання зі Спадкодавцем необхідно для реалізації її прав як спадкоємця. Та оскільки іншим чином, ніж рішенням суду, встановити зазначений факт немає можливості, тому змушена звернутися до суду із цією заявою. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.03.2025 заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи постановлено проводити у порядку окремого провадження. У судовому засіданні заявник [PERSON] підтримала заяву та просила задовольнити її із зазначених у ній підстав. Зазначила, що вона фактично проживала із померлою бабусею [PERSON] , доглядала її, займалась також її похованням. Представник заявника [PERSON] підтримала заявлені вимоги. Просила задовольнити заяву. Заінтересована особа [PERSON] не заперечувала щодо задоволення заяви. Підтвердила, що її сестра [PERSON] фактично проживала разом із померлою бабусею та здійснювала догляд за нею. Пояснила, що вона є спадкоємцем за заповітом. Однак оформити вчасно спадщину не мала змоги, оскільки доглядає новонароджену дитину. Зазначила, що із заявником, яка є її сестрою, перебуває у добрих відносинах та бажає, щоб та займалась оформленням спадкового майна, що залишилось після смерті їх бабусі, на спадщину після смерті бабусі не претендує. Представник заінтересованої особи Вінницької міської ради не заперечував щодо задоволення заяви. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони є сусідами та були знайомі як з [PERSON] так і з заявницею. Підтвердили, що [PERSON] здійснювала догляд за померлою [PERSON] та проживала разом із нею в її квартирі. Спільно вели господарство, мали спільний бюджет щодо купівлі продуктів харчування, оплати комунальних послуг. [PERSON] організовувала процес поховання [PERSON] та оплатила всі ритуальні послуги. Суд заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, дійшов такого висновку. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.07.2024, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці ЦМУ МЮ (м. Київ), [PERSON] , [INFO] померла [INFO] . Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть №272 від 17.07.2024 місцем смерті [PERSON] є [ADDRESS] . Відповідно до інформаційної довідки з реєстру Вінницької міської територіальної громади про зняття з реєстрації місця проживання №28243 від 22.07.2024 [PERSON] [INFO] знята з реєстрації за адресою [ADDRESS] , у зв`язку із смертю особи. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.02.1998 на праві приватної власності [PERSON] належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.08.1987 [PERSON] народилась [INFO] . Батько - [PERSON] , матір [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження (повторного) серії [NUMBER] від 13.05.1985 [PERSON] народився [INFO] . Матір [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25.11.20147, виданого Віцдділом ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького МУЮ у Вінницькій області [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». Таким чином, заявник підтвердила, що вона є онукою [PERSON] . Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.07.2024 [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . У матеріалах справи наявна довідка від 18.07.2024 про те, що [PERSON] виконала поховання [PERSON] за власний рахунок; обряд із ритуального сервісу та свідоцтво про поховання [PERSON] , що видані також [PERSON] . Отже, заявник підтвердила, що займалась похованням своєї бабусі та оплачувала відповідні послуги. Відповідно до акту про спільне проживання осіб на день смерті від 25.02.2025 за підписом голови ОСББ Парицької Н.А., громадянка [PERSON] на день смерті [PERSON] проживали разом за адресою:. [ADDRESS] . В матеріалах справи також наявні копія паспорту, витяг із реєстру територіальної громади та копія свідоцтва про шлюб [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є рідною сестрою заявника та онукою померлої [PERSON] . Відповідно до постанови №18/02-31 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.01.2025 Приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б. відмовив у прийнятті заяви та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно спадкодавця [PERSON] , оскільки нею пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини, а доказів факту прийняття спадщини шляхом спільного проживання зі спадкодавцем за однією адресою не надано. Згідно із листом №127/01-16 від 28.03.2025 на виконання ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 07.03.2025 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б. повідомлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] не заводилась. Згідно з\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до \~ст.\~1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1264 ЦК України\~у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно зі\~ст. 3 ч. 2 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтею 1268 ЦК України\~визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України\~визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 ЦК України\~він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п. 2, 23\~постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутись в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до\~ст. 8 Конституції України\~визнається і діє принцип верховенства права.\~Конституція\~має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі\~Конституції України\~та повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (ч. 1\~ст. 9 Конституції України). Згідно з ч. 4\~ст. 10 ЦПК України\~суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що відносини де - факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатися сімейним життям; що якщо заявники прожили спільно близько 15 років, вони складають сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Крім цього,\~пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99\~встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Стаття 12 ЦПК України\~передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст.\~77,\~81 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Відповідно до\~статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.1\~ст. 293 ЦПК України). Пунктом 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995\~передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішення спору про право. З огляду на викладені обставини в їх сукупності, суд вважає що заявлені вимоги щодо встановлення факту спільного проживання заявника із померлою [PERSON] є обґрунтованими, доведеними належними та допустимим доказами, а тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved