Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] із позовною заявою до Рятувально-водолазної\~служби Тернопільської\~області про стягнення середнього заробітку за порушення строків виплати належних звільненому працівникові сум. Позовні вимоги мотивує тим, що він працював на посаді берегового матроса Рятувально-водолазної служби Тернопільської області в період 11.06.2019 року по 30.06.2020 року та був звільнений із займаної посади за скороченням штатів. 30.06.2020 року трудовий договір між ним та Рятувально-водолазною службою Тернопільської області було розірвано, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. Однак в день звільнення відповідач не виплатив йому заробітну плату, грошову компенсацію за дні не використаної щорічної основної відпустки та вихідну допомогу, що змусило його звернутися до суду.17.07.2020 року Лановецьким районним судом Тернопільської області було видано судовий наказ про стягнення з відповідача в його користь 36524,31 грн. заборгованості по заробітній платі. 01.10.2020 року в зв`язку з невиплатою заборгованості по нарахованій але не виплаченій заробітній платі він звернувся до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про відкриття виконавчого провадження по виконанню судового наказу від 17.07.2020 року. 21.01.2025 року він звернувся в Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції з заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, та 21.01.2025 року отримав постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №76177213, з якої дізнався, що заборгованість відповідачем сплачена 16.10.2024 року, відповідно до платіжної інструкції № 1679 від 10 жовтня 2024 року в сумі 36524,31 грн. Вважає, що такі дії боржника щодо несвоєчасної виплаченої заборгованості по заробітній платі є підставою для стягнення компенсації за несвоєчасно виплачені розрахункові кошти звільненого працівника. Просить стягнути з відповідача в його користь середній заробіток за порушення строків виплати належних звільненому працівнику сум в розмірі 18440,55 грн. за період 01.01.2020 року по 30.06.2020 року включно. Також позивач просить суд стягнути з відповідача в його користь сплачений ним судовий збір. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак на адресу суду надійшла заява, в якій він просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача - Рятувально-водолазної служби Тернопільської області в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшла заява, у якій Рятувально-водолазна служба Тернопільської області просить розгляд справи проводити без участі її представника, позовні вимоги визнає. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази по справі встановив наступні факти. Відповідно до записів у трудовій книжці позивача [NUMBER] , заповненої 01 вересня 1994 року, [PERSON] працював на посаді берегового матроса Рятувально-водолазної служби Тернопільської області в період з 11.06.2019 року по 30.06.2020 року та бува звільнений із займаної посади за скороченням штатів, (а.с. 9-10). Відповідно до копії довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату № 128 від 30.06.2020 року, заборгованість із заробітної плати [PERSON] за період з січня по червень 2020 року становить 36524 грн. 31 коп. (а.с.8). Відповідно до копії судового наказу від 17 липня 2020 року у справі №602/762/20, судом стягнуто із Рятувально-водолазної служби Тернопільської області на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену суму заробітної плати в розмірі 36524 грн. 31 коп. за період з 01 січня 2020 року по 30 червня 2020 року (а.с.12-13). Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіональне управління Міністерства юстиції від 01.10.2024 року відкрито виконавче провадження ВП № 76177213 з виконання судового наказу № 602/762/20, виданого Лановецьким районний судом Тернопільської області про стягнення з Рятувально-водолазної служби Тернопільської області на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену суму заробітної плати (а.с.14). Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіональне управління Міністерства юстиції від 16.10.2024 року закінчено виконавче провадження ВП № 76177213 у зв`язку із тим, що заборгованість оплачена 10.10.2024 в повному обсязі (а.с.15). Як вбачається із довідки про розрахунок компенсації за невчасно виплачені розрахункові звільненому працівнику Рятувально-водолазної служби Тернопільської області № 18 від 10.01.2025 року, заборговану заробітну плату в сумі 36524,31 грн. виплачено. За період квітень-грудень 2020 компенсація згідно\~статті 117 КЗпП України\~становить 18440,55 грн., при цьому використано формулу розрахунку: 5718,00/40 = 142,95 * 129 = 18440,55 грн. (а.с.11). Дослідивши та оцінивши докази, суд доходить такого висновку. Відповідно до\~статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Відповідно до\~рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012\~у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень\~статті 233 Кодексу законів про працю України\~у взаємозв`язку з положеннями статей\~117,\~237-1\~цього\~кодексу\~в аспекті конституційного звернення положення частини першої\~статті 233 Кодексу законів про працю України\~у взаємозв`язку з положеннями статей\~116,\~117,\~237-1\~цього\~кодексу\~слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Як вбачається із постанови державного виконавця від 16.10.2024 (а.с. 15) відповідачем виплачено заборгованість по заробітній платі 10.10.2024 року. Позивач стверджує, що про факт виплати заборгованості по заробітній платі дізнався 21 січня 2025 року, коли звернувся із заявою про ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження. Зважаючи на те, що відповідач не заперечив таких пояснень, а навпаки, звернувся до суду із заявою про визнання позову, суд приймає до уваги таке твердження, та вважає, що позивач не пропустив строк звернення до суду, оскільки про факт виплати дізнався 21.01.2025 року. За змістом частини першої\~статті 117 КЗпП України\~обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. Частина перша\~статті 117 КЗпП України\~стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником. Період затримки розрахунку при звільненні - це весь час затримки належних звільненому працівникові сум та виплат по день фактичного розрахунку. З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої\~статті 117 КЗпП України\~є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими\~Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене\~статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17. Ураховуючи, що не проведення з вини Рятувально-водолазної служби Тернопільської області розрахунку при звільненні є підставою для відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, позивач звернувся із вимогою про стягнення середнього заробітку тільки за період 01.01.2020 року по 30.06.2020 року в розмірі 18440,55 гривень, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Зважаючи на приписи статті\~141 ЦПК України\~у зв`язку із задоволенням позовних вимог із Рятувально-водолазної служби Тернопільської області в користь [PERSON] слід стягнути 1211,20 грн. сплаченого судового збору, при цьому суд бере до уваги квитанцію АТ КБ «ПриватБанк» від 05.03.2025 року про сплату судового збору.

Outcome: approved