Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить визнати право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням керівника Фірми «Аудит-Куп`янськ» Голованової В.І. від 07.11.2002 № 7183, зареєстровану у Куп`янському БТІ в книзі №157, номер запису 19384. Позов обгрунтований тим, що позивач володіє вищевказаним нерухомим майном, яке було приватизовано згідно з Законом України «Про приватизацію житлового фонду» на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням керівника Фірми «Аудит-Куп`янськ» Голованової В.І. від 07.11.2002 № 7183 . Це майно зареєстроване в Куп`янському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 19384 та вписане в реєстрову книгу під № 157. У ході збройної агресії Російської Федерації мало місце порушення законів та звичаїв війни військовослужбовцями підрозділів збройних сил, що полягали у здійснені обстрілів із невстановленого виду озброєння Куп`янського району Харківської області. В результаті цього квартира [ADDRESS] була пошкоджена. Оцінити характер та обсяг наявних пошкоджень квартири на теперішній час не вбачається можливим з огляду на відсутність у позивача спеціальних знань, а також беручи до уваги безпекову ситуацію, що має місце на Харківщині, зокрема і той факт, що с. Ківшарівка, яке знаходиться на території Куп`янської міської територіальної громади, є зоною можливих бойових дій. У зв`язку з пошкодженням квартири позивача є необхідність подати заяву на отримання компенсації до Комісії з розгляду питань щодо надання компенсації за пошкоджені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 квітня 2023 р. № 381 «Про затвердження Порядку надання компенсації для відновлення окремих категорій об`єктів нерухомого майна, пошкоджених внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації, з використанням електронної публічної послуги єВідновлення. Відповідно до п. 3 ч. 13 зазначеного Порядку для отримання компенсації необхідно переконатися, що пошкоджений об`єкт внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно або у разі відсутності такого запису, провести його реєстрацію. Проте здійснити реєстрацію права власності на квартиру позивача, з причин викладених в Рішенні про відмову в проведенні реєстраційних дій № 68701875 від 02.08.2023, винесеного державним реєстратором прав на нерухоме майно Щербак Ю.В., не може. Так, 28.07.2023 року позивач звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності на вищевказане нерухоме майно. Рішенням державного реєстратора № 68701875 від 02.08.2023 було відмовлено в проведенні реєстраційних дій через відсутність відомостей з Бюро технічної інвентаризації. Проведення державної реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] неможливо. Відповідно до плану з технічного паспорту на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] , на 5 поверсі п`яти поверхового будинку, станом на 04.09.2002 року, загальна площа квартири складає 43,2 кв. м, житлова площа 28,9 кв. м, та складається з: двох житлових кімнат площею: І 12,8 кв.м, ІІ 16,1 кв.м; кухні площею 6,6 кв.м; ванної кімнати та вбиральні (поєднаної) площею 2,3 кв. м; коридору площею 4,4 кв.м; вбудованої шафи площею 0,3 кв.м; балкона площею 2,4 кв.м. На підставі протоколу про автоматизований розподіл судової справи між суддями від 22.08.2024, справа надійшла в провадження судді [PERSON] . Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова [PERSON] від 26.08.2024 провадження у справі було відкрите. Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова [PERSON] від 08.11.2024 підготовче провадження у справі закрите, а справа призначена до судового розгляду. Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова [PERSON] від 22.11.2024 провадження у справі було закрито. Постановою Харківського апеляційного суду від 25.03.2025 ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.11.2024 скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. У зв`язку з відрахуванням судді [PERSON] зі штату Червонозаводського районного суду м. Харкова 24 січня 2025 року у зв`язку зі звільненням у відставку, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя «Про звільнення [PERSON] з посади Зміївського районного суду Харківської області (відряджений до Червонозаводського районного суду м.Харкова) у зв`язку з поданням заяви про відставку» від 21.01.2025 № 87/0/15-25, відповідно до наказу в.о. голови Червонозаводського районного суду м. Харкова Клімової С.В. від 21.01.2025 №02-03/14. На підставі протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 07.04.2025, справу передано до провадження судді Благої І.С. Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Благої І.С. від 08.04.2024 цивільну справу прийнято до провадження. Представниця позивача, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не з`явилася у судове засідання та подала клопотання про розгляд справи без її участі та без участі позивача. Представник відповідача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з`явився у судове засідання та подав клопотання про розгляд справи без його участі. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з копії довідки від 20.02.2024 №6334-5003126332, яка видана Адміністрацією Немишлянського району Харківської міської ради, позивач [PERSON] взятий на облік як внутрішньо переміщена особа за фактичною адресою проживання: [ADDRESS] . Згідно з копією довідки від 20.02.2024 №6334-5003126332, яка видана Адміністрацією Немишлянського району Харківської міської ради, позивач [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Кутьківка, Дворічанського району, Харківської області, має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Квартира за адресою: [ADDRESS] , була приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію житлового фонду», що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням керівника Фірми «Аудит-Куп`янськ» Голованової В.І. від 07.11.2002 № 7183. У свідоцтві зазначено, що квартира має загальну площу 43,2 кв. м, житлову площу 28,9 кв. м, та складається з: двох житлових кімнат площею: І 12,8 кв.м, ІІ 16,1 кв.м; кухні площею 6,6 кв.м; ванної кімнати та вбиральні (поєднаної) площею 2,3 кв. м; коридору площею 4,4 кв.м; вбудованої шафи площею 0,3 кв.м; балкона площею 2,4 кв.м. Вказана у свідоцтві квартира зареєстрована у Куп`янському міжміському бюро технічної інвентаризації про що внесено запис до реєстрової книги № 157 за реєстровим №19384. В матеріалах справи наявна копія технічного паспорту на квартиру. За даними експлікації внутрішніх площ до плану квартири від 04.09.2002 року у технічному паспорті на квартиру станом на 04.09.2002, загальна площа квартири складає 43,2 кв. м, житлова площа 28,9 кв. м, та складається з: двох житлових кімнат площею: І 12,8 кв.м, ІІ 16,1 кв.м; кухні площею 6,6 кв.м; ванної кімнати та вбиральні (поєднаної) площею 2,3 кв. м; коридору площею 4,4 кв.м; вбудованої шафи площею 0,3 кв.м; балкона площею 2,4 кв.м. 28.07.2023 позивач звернувся до Департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області з заявою (реєстраційний №56402865) про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 02.08.2023 за результатами розгляду цієї заяви державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області Щербак Ю.В. винесла рішення № 68701875 про відмову в проведенні реєстраційних дій через відсутність відомостей з Бюро технічної інвентаризації. У мотивувальній частині вищевказаного рішення державного реєстратора міститься інформація про відсутність результатів після здійснення під час розгляду заяви позивача консолідованого пошуку інформації в Державному речових прав та реєстрах до 2013 року щодо реєстрації прав на заявлений об`єкт нерухомого майна. Крім того, згідно з п.3 ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор зобов`язаний перевірити факт проведення державної реєстрації прав, що виникли до 1 січня 2013 року, для чого запитує відповідну інформацію від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав. За інформацією, яка отримана від Куп`янської міської військової адміністрації (від 21.07.2023 №1924), зберігачем інвентаризаційних справ на об`єкти нерухомого майна, розташовані на території куп`янської громади, було визначено КП «Куп`янське БТІ» (Харківська обл., м. Куп`янськ, пл. Центральна, 23), будівля якого внаслідок збройної агресії російської федерації була зруйнована, а база даних, архівні справи, комп`ютерна техніка та інше знищені. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У цій справі позивач був вимушений звернутися до суду з позовом, оскільки держава фактично не визнає за ними права власності на нерухоме майно, про що свідчить відмова державного реєстратора у проведенні реєстраційних дій. Так, згідно з ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом (ч.4 ст.3 цього Закону). Положення п.3 ч.3 ст.10 Закону передбачають, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. На момент отримання позивачем свідоцтва про набуття права власності спірного нерухомого майна у листопаді 2002 року діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації такого права. Так, правова норма статті 128 Цивільного кодексу Української РСР визначала, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов`язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі. Укладення угод як одну з підстав набуття права власності передбачалося і статтею 12 Закону України від 07.02.1991 № 697-XII «Про власність». В подальшому з 2002 року по 1 січня 2013 року державна реєстрація прав власності на нерухоме майно здійснювалася відповідними бюро технічної інвентаризації згідно з нормами Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002. Пунктом 1.3 цього Тимчасового положення передбачалося, що реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації. Пункт 1.4 положення визначав реєстрацію прав власності на нерухоме майно як внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв`язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів, за рахунок коштів особи, що звернулася до БТІ. У вказаний період часу був прийнятий Цивільний кодекс України, який введений в дію з 01.01.2004 та яким було змінено підхід до визначення моменту виникнення права власності на нерухоме майно. Так, відповідно до ч.1,2,4 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Крім того, 03.08.2004 набрав чинності Закон України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», сферою регулювання якого є відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості. \~ \~ \~ \~Вказаний Закон № 1952-IV надав визначення державній реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обмежень як офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (стаття 2 Закону). Нормами ст.4 Закону № 1952-IV було встановлено принцип обов`язковості державної реєстрації прав, за яким обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, зокрема, право власності на нерухоме майно. Згідно з п.5 Прикінцевих положень Закону № 1952-IV реєстрація об`єктів нерухомості проводилася комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації до створення єдиної системи органів реєстрації прав, до якої за ст.5 Закону входять місцевими органами державної реєстрації прав виключно за місцем знаходження нерухомого майна, а саме: в містах Києві та Севастополі, місті обласного підпорядкування, районі, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру. У цій справі державний реєстратор позбавлений можливості перевірити інформацію щодо фактів оформлення та/або реєстрації права власності на спірне майно за період з листопада 2002, коли позивач набув право власності на спірне майно, до 01.01.2013, коли повноваження з державної реєстрації прав власності на нерухоме майно були передані місцевими органами державної реєстрації прав. Проте, відсутність об`єктивної можливості підтвердити факт оформлення та/або реєстрації права власності за позивачем на спірне майно у зв`язку зі знищенням будівлі, бази даних та документації КП «Куп`янське БТІ», а також відмова (незалежно від її правомірності) державного реєстратора провести реєстрацію права власності на спірне майно за позивачем, створили ситуацію, при якій позивач не може реалізовувати свої правомочності як власник майна, зокрема, щодо розпорядження цим майном, отримання передбаченої законом компенсації за знищення або пошкодження майна внаслідок збройної агресії російської федерації проти України тощо. В той же час, Конституція України у статті 41 гарантує непорушність права власності та усі три правомочності власника: володіти, користуватися та розпоряджатися. Невизнання державою права власності позивача на спірне майно є втручанням у це право, яке не переслідує легітимну мету та не є необхідним у демократичному суспільстві, а отже порушує гарантії, закріплені у статті 1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У постанові від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У вищевказаній справі Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правило за аналогією закону (а саме, статті 392 ЦК України) має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою. У справі за позовом [PERSON] не було встановлено обставин, які б свідчили про наявність реєстрації права власності на спірне майно за будь-якою іншою особою. При цьому у позивача наявне свідоцтво про право власності майна, але з причин, які зазначені вище, цей документ не надає змоги позивачу беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, наслідком чого має бути державна реєстрація такого права. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки під час розгляду справи були підтверджені обставини, на які позивач посилається як на підставу свого позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved