Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У грудні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області в якому просить визнати за нею право власності на частки нерухомого майна - квартири загальною площею 59,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона згідно свідоцтва про право власності на житло від 14.06.1995 р. є власницею частки нерухомого майна - квартири загальною площею 59,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , а інша частка квартири належала [PERSON] . частка [PERSON] перейшла у власність [PERSON] за свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим Малаховим С.О., приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу 17 липня 2018 року в реєстрі за № 332 (напис нотаріуса на свідоцтві про право власності на житло від 14.06.1995). Право власності на зазначену квартиру зареєстровано за позивачем комунальним підприємством «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» від 18.07.1995 року, зареєстрованим № 426. Відповідно до ст.3\~ЗУ «Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень» (в редакції від 01 січня 2013 року) державна реєстрація є обов`язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. З метою реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно позивач 07.02.2024 року звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради Вєлєвої А.О. Проте, 09.02.2024 року позивач отримала рішення № 71508348 про відмову в проведенні реєстраційних дій, оскільки під час розгляду заяви державний реєстратор здійснив пошук інформації про зареєстроване право власності в Державному реєстрі речових прав та реєстрах до 2013 року, але така інформація відсутня. Також нею був направлений запит до КП «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» про підтвердження реєстрації права власності органами, що здійснювали реєстрацію права власності до 2013 року. Згідно відповіді: вся матеріально-технічна база КП «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» станом на 24.02.2022 р. була розташована у м. Сєвєродонецьк, Луганської області. Інформація щодо об`єктів нерухомого майна зберігалась в архіві на паперових носіях. Вирішення цих питань можливе після де окупації Сєвєродонецької територіальної громади. Таким чином державний реєстратор прийняв рішення № 71508348 про відмову в проведенні реєстраційних дій, оскільки не подано документів, які посвідчують право власності у заявників та неможливо отримати відомості про реєстрацію права власності, яка була проведена до 1 січня 2013 року. У зв`язку з військовим вторгненням російської федерації на суверенну територію України, позивачка була вимушена переміститися до м. Харківа. Остання мала намір зафіксувати факт пошкодження (знищення) власного нерухомого майна через за стосунок «Дія». Однак не змогла цього зробити через відсутність у ЄДР речових прав на нерухоме майно записів про право власності. Враховуючи вищезазначене, відсутність у позивача можливості внесення інформації про нерухоме майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно унеможливлює реалізацію її права на отримання в подальшому компенсації за пошкоджений об`єкт нерухомого майна. Такі обставини порушують право власності в частині розпорядження позивачем своїм майном. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 30 грудня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 20). Ухвалою суду від 18 лютого 2025 року призначено розгляд справи по суті (а.с. 24). Позиція сторін в судовому засіданні. Позивач у призначене судове засідання не з`явилась, звернулась до суду із заявою про розгляд справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити (а.с. 25). Представник відповідача Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився,причини неявки суду не повідомив. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На підставі ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивач згідно свідоцтва про право власності на житло від 14.06.1995 р. є власницею частки нерухомого майна - квартири загальною площею 59,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , а інша частка квартири належала [PERSON] . Право власності на зазначену квартиру зареєстровано за позивачем комунальним підприємством «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» від 18.07.1995 року, зареєстрованим № 426 (а.с. 13). частка [PERSON] перейшла у власність [PERSON] за свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим Малаховим С.О., приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу 17 липня 2018 року в реєстрі за № 332 (напис нотаріуса на свідоцтві про право власності на житло від 14.06.1995) (зворот а.с.13). Згідно технічного паспорту вказана квартира складається з трьох кімнат житловою площею 40,90 кв.м., у тому числі: 1-а кімната 18,80 кв.м., 2-а-кімната -10.60 кв.м., 3-я 11,50 кв.м., кухні площею 5 кв.м., ванної кімнати площею 3.10 кв.м., коридору 7,5 кв.м., вбудовані шафи 2.40 кв.м.; , загальна площа квартири 59,40 кв.м. (а.с. 8-9). Суд переконався, що [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, даний факт підтверджений Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 28.06.2022 за № 6332-5001801915, де зазначено зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , а фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS] (а.с.14). Також до матеріалів справи долучено копію паспорта громадянина України з відміткою про реєстрацію у вищевказаній квартирі (а.с.16). З метою реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно позивач 07.02.2024 року звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради\~Вєлєвої А.О. Проте, 09.02.2024 року позивач отримала рішення № 71508348 про відмову в проведенні реєстраційних дій, не подано документів, які посвідчують право власності у заявників та неможливо отримати відомості про реєстрацію права власності, яка була проведена до 1 січня 2013 року (а.с.17). Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону. Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до статті 41 Конституції Україникожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1ст. 317 ЦК України). Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 6 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. У відповідності із ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частинами 3, 4\~ст.334ЦК України\~передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 року № 5 «про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації, відповідно до Закону та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин. Право власності позивача на квартиру набуте до 01 січня 2004 року, тому до таких правовідносин суд вважає за необхідне застосувати норми Цивільного кодексу УРСР,1963 року, Закону України від 07.02.1991 року «Про власність». У відповідності до ст. 12 Закону України «Про власність» громадяни набувають право власності у разі укладання угод, які не заборонені Законом. За змістом ст.ст.128,153 Цивільного Кодексу УРСР, 1963 року, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібний у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однією зі сторін повинно бути досягнуто згоди. В свою чергу, відповідно до\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї із таких умов: 1) Реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) На момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації. Між тим, державна реєстрація таких прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, одним з яких є документ, яких підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно (оригінал та копія), в якості якого є укладений у встановленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат. Згідно з\~ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому\~ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи обставини справи, а також те, що позивач на теперішній час позбавлена можливості отримати документ, що підтверджує державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved