Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

До Дніпровського районного міста Кам`янського через систему «Електронний суд» з позовною заявою звернулося Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», в особі представника - Киричук Г.М. (далі також АТ «Перший український міжнародний банк», позивач) до [PERSON] (далі також [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості. Стислий виклад позовних вимог. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем укладені кредитні договори: 20.04.2019 - кредитний договір № 2015926355011, за яким відповідачу виданий кредит у розмірі 49000,00 грн; 23.12.2020 - кредитний договір № 1001774480201, за яким відповідачу виданий кредит у розмірі 30000,00 грн. Позивач свої зобов`язання за кредитними договорами виконав. Натомість, відповідач протягом тривалого часу свої зобов`язання не виконує. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.12.2024 склала: по кредитному договору від 20.04.2019 № 20159926355011 - 74470,12 грн, з яких: 48949.12 грн заборгованість за кредитом, 25521 грн заборгованість по процентам; по кредитному договору від 23.12.2020 № 1001774480201- 36438.904 грн, з яких: 17560,76 грн заборгованість за кредитом, 3,66 грн заборгованість по процентам, 18874.48 грн заборгованість за комісією. Покликаючись на норми Цивільного кодексу, просить суд стягнути з\~ [PERSON] на\~користь Акціонерного\~товариства «Перший\~український міжнародний\~банк» заборгованість\~ у\~сумі 110909,02\~грн та\~судові витрати\~у розмірі\~2422,20\~грн. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 квітня 2025 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін на 06 травня 2025 року. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час проведення судового засідання повідомлений належним чином, однак в прохальній частині позовної заяви просить суд проводити розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю представника позивача згідно вимог ч.3 ст. 211 ЦПК України У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК. Однак, до початку судового засідання скерував до суду заяву, в якій зазначив, що просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч. 3 ст. 211 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, для відкладення судом розгляду справи, суд не вбачає. Відповідно до вимог ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, враховуючи відзив відповідача, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, суд приходить до наступного висновку. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За приписами ст.\~204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями ч. 1 ст.\~207\~ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно з ч. 1 ст.\~634\~ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За правилами ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частинами 1, 2 статті 640\~ЦК України унормовано, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639\~ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів\~України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ч. 2 ст.\~1056-1\~ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Положеннями статті 1048\~ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8\~Закону «Про\~споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. За пунктом 10 частини 1статті 12\~цього ж\~Закону визначено, що у кредитному договорі обов`язково визначається порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися. Отже, вказаний закон не містить заборони щодо встановлення комісії кредитодавця, котра включається до загальних витрат за споживчим кредитом. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ст.\~625\~ЦК України унормовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612\~ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. 23.12.2020 відповідач звернувся до позивача АТ «ПУМБ» із заявою № 1001774480201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО). Згідно положень цієї заяви, її підписанням клієнт [PERSON] беззастережно підтвердив прийняття публічної пропозиції на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання усіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті послуг, які можуть бути надані їй в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може отримати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку). Відповідач просив відкрити на його ім`я поточний рахунок у гривнях та надати споживчий кредит в розмірі 30000 грн, строком на 36 місяців, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99 %, розмір процентної ставки 0,01% річних. У заяві визначений графік платежів, реальна річна ставка та загальні витрати по кредиту (а.с. 12). Також відповідачем було підписано «Паспорт споживчого кредиту (зворотній бік а.с. 13). На підтвердження надання відповідачу кредиту, позивачем надана копія платіжної інструкції № TR.46466893.68231.8810 від 23.12.2020, згідно якого на розрахунковий рахунок [PERSON] перераховано 30000,00 грн, як надання кредитних коштів за договором № 1001774480201 від 23.12.2020 (а.с. 64). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредитному договору № 1001774480201від 23.12.2020, відповідач періодично сплачував кошти, виконуючи взяті на себе по договору зобов`язання. Але станом на 01.12.2024 перед позивачем наявний борг в розмірі 36438,90 грн, із яких: 17560,76 грн заборгованість по сумі кредиту, 3.66 грн заборгованість по процентам, 18874,48 грн заборгованість за комісією (а.с. 65-68). Судом досліджена надана позивачем виписка по особовому рахунку відповідача з 23.12.2024 по 01.12.2024 (а.с. 57-58), в якому наявне зарахування коштів на рахунок відповідача у сумі 30000 грн 23.12.2020. 20.04.2019 відповідач звернувся до позивача АТ «ПУМБ» із заявою № 2015926355011 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО). Згідно положень цієї заяви, її підписанням клієнт [PERSON] беззастережно підтвердив прийняття публічної пропозиції на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання усіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті послуг, які можуть бути надані їй в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може отримати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку). Відповідач просив відкрити на його ім`я поточний рахунок у гривнях та надати кредитну картку, стандартна процентна ставка складає 47,88 % (а.с. 14). Також відповідачем було підписано «Паспорт споживчого кредиту, в котрому визначено суму/ліміт кредиту 3 000,00 грн, строк кредитування 12 місяців, стандартна процентна ставка - 47,88 %, загальні витрати по кредиту, орієнтовна загальна вартість кредиту (зворотній бік а.с. 16). Відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту по договору № 2015926355011 від 20.04.2019, для [PERSON] 20.04.19 встановлений кредитний ліміт в розмірі 3000,00 грн, 04.07.2019 - 7 000,00 грн; 20.11.2019 - 12000,00 грн; 30.04.2020 - 17000,00 грн; 14.08.2020 -22 000,00 грн., 16.12.2020- 27000,00 грн, 22.04.2021-32000,00 грн; 20.05.2021-34000 грн; 16.06.2021- 36000 грн; 22.07.2021 -37000 грн; 18.08.2021- 39000 грн; 21.10.2021 41000 грн; 23.11.2021 43000 грн; 13.12.2021 45000 грн; 12.01.2022- 47000 грн; 15.02.2022 49000 грн; 27.02.2022 44435,00 грн; 03.03.2022 49000 грн (а.с. 63). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредитному договору № 2015926355011 від 20.04.2019, відповідач періодично сплачував кошти, виконуючи взяті на себе по договору зобов`язання. Але станом на 01.12.2024 перед позивачем наявний борг в розмірі 74470,12грн, із яких: 48949,12 грн заборгованість за сумою кредиту, 25521,00 грн заборгованість за відсотками (а.с. 69-75). Судом досліджена надана позивачем виписка по особовому рахунку відповідача з 23.12.2020 по 01.12.2024 (а.с. 76-95) де зафіксовано, що відповідач користувався кредитними грошима та періодично сплачував кошти на погашення кредиту. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем були укладені Договори комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО): №2015926355011 від 20.04.2019, та № 1001774480201 від 23.12.2020. Ці укладені між сторонами договори складаються з заяв на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування, в котрих відповідачем узгоджено такі суттєві умови кредитування, як розмір встановленого кредиту, строк кредитування, річна процентна ставка за користування кредитом, комісія тощо та публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності цих договорів, вони недійсними не визнані. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем підписані паспорти споживчого кредиту на підтвердження його інформування, як споживача, про загальні умови кредитування, зокрема, умов з оплати щомісячних платежів, процентів за користування кредитними коштами та комісії за обслуговування кредитної заборгованості тощо. Суд встановив, що позивач свої зобов`язання за кредитними договорам виконав у повному обсязі, перерахувавши відповідачці кредитні кошти. Разом з цим, суд урахував правові позиції, висловлені Верховним Судом у постанові від 17.12.2020 у справі №278/2177/15-ц, від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28.10.2020 у справі №760/7792/14-ц, за змістом яких виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Одночасно зобов`язання за спірними договорами відповідачем як позичальником не виконані. Слід зазначити, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавцю встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Перевіривши наданий позивачем вказаний розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем, суд вважає його вірним, а також таким, що проведений на підставі укладеного між сторонами договору. Разом з цим, відповідачем не наданий контррозрахунок розміру нарахованої заборгованості. Отже, обставин, які б спростовували заявлені позовні вимоги та розрахунок заборгованості судом не встановлено, як видно із змісту позову, відповідач не виконує своїх зобов`язань по кредитних договорах, заборгованість, яка виникла, добровільно у повній мірі не погашена, обґрунтованого заперечення щодо нарахованої суми заборгованості не надано. Згідно зі ст. 12 ч. 3, 4, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З огляду на те, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за Договорами комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО): №2015926355011 від 20.04.2019 та №1001774480201 від 23.12.2020 щодо повернення коштів та сплати відсотків, комісії, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Розподіл судових витрат між сторонами. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача. На підставі викладеного, оскільки до початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову, при подачі позову до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн, а суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, наявні підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову та стягнення з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків судового збору.

Outcome: approved