Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

22 жовтня 2024 року представник позивача звернувся до суду із позовною заявою до Чумаківської сільської ради, про надання додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом. В позовній заяві просить суд надати Позивачу ТОВ «ЛАНИ УКРАЇНИ» (Код ЄДРПОУ 35340531, адреса: 52020, Дніпропетровська обл., Дніпровський район, село Чумаки, вул. Садова, 1) додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] , за заповітом від 12.01.2012 року, державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Писарєвою Н.С. та зареєстрованим в реєстрі за №2-82. Свої вимоги мотивують тим, що у серпні 2024 року під час моніторингу архіву договорів оренди землі співробітниками ПП «Перемога АВК» (до реорганізації - ФГ «ПЕРЕМОГА КВІ»), було виявлено, що в архіві містяться оригінал заповіту [PERSON] від 12.01.2012 року на ім`я ТОВ «ЛАНИ УКРАЇНИ» та Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 402940, виданого 07.11.2005 року. Про вказану обставину повідомлено Директора ТОВ «ЛАНИ УКРАЇНИ» [PERSON] . Право власності Спадкодавця на земельну ділянку кадастровий номер 1221488000:07:043:0007, загальною площею 4,690 га, виникло на підставі Державного акту на право власності на землю серії ЯБ № 402940, виданого 07.11.2005 року. Між ПП «Перемога АВК» (до реорганізації - ФГ «ПЕРЕМОГА КВІ») та [PERSON] було укладено договір оренди землі від 16.08.2010 року, на підставі якого за господарством зареєстровано право користування вказаною земельною ділянкою. За життя померлою було складено Заповіт від 12.01.2012 року, державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Писарєвою Н.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-82. Відповідно до вказаного заповіту, земельна ділянка загальною площею 4,690 га, яка належала [PERSON] , заповідається Позивачеві ТОВ «ЛАНИ УКРАЇНИ». У зв`язку із цим у серпні 2024 року Директор ТОВ «ЛАНИ УКРАЇНИ» спробувала розшукати [PERSON] , але випадково дізналася від сусідів про її смерть у 2023 році. Тому, у вересні 2024 року Позивач (в особі директора [PERSON] ) зміг звернутися із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Буцьких О.О. Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Буцьких О.О 03.09.2024 року надані письмові пояснення вих. № 256/01-16 щодо неможливості прийняття та оформлення спадщини після [PERSON] у зв`язку із пропуском строку встановленого законом на звернення із заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом роз`яснено, що оскільки строк для прийняття спадщини пропущено, фактичне прийняття спадщини неможливе (оскільки спадкоємець є юридичною особою), то вирішення питання щодо прийняття спадщини може бути вирішено у судовому порядку, зокрема шляхом надання додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом. У зв`язку із цим, Позивач звертається до суду за захистом свого законного права та інтересу. Ухвалою суду від 31 березня 2025 року було витребувано у Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Буцьких Ольги Олександрівни спадкову справу після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла у 2023 році. 08 квітня 2025 року до суду надійшла відповідь від Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Буцьких Ольги Олександрівни, з якої вбачається що за спадщиною після [PERSON] звертався лише представник позивача. У судове засідання позивач не з`явився. Про час та місце був належним чином повідомлений. Через свого представника [PERSON] надав заяву в якій просив справу слухати без його участі. Позовні вимоги підтримав. Представник відповідача - Чумаківської сільської\~ради у судове засідання не з`явився, надали клопотання про слухання справи за їх відсутності. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши наданні докази, суд встановив, що у серпні 2024 року під час моніторингу архіву договорів оренди землі співробітниками ПП «Перемога АВК» (до реорганізації - ФГ «ПЕРЕМОГА КВІ»), було виявлено, що в архіві містяться оригінал заповіту [PERSON] від 12.01.2012 року на ім`я ТОВ «ЛАНИ УКРАЇНИ» та Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 402940, виданого 07.11.2005 року. Про вказану обставину повідомлено Директора ТОВ «ЛАНИ УКРАЇНИ» [PERSON] . Право власності Спадкодавця на земельну ділянку кадастровий номер 1221488000:07:043:0007, загальною площею 4,690 га, виникло на підставі Державного акту на право власності на землю серії ЯБ № 402940, виданого 07.11.2005 року. Між ПП «Перемога АВК» (до реорганізації - ФГ «ПЕРЕМОГА КВІ») та [PERSON] було укладено договір оренди землі від 16.08.2010 року, на підставі якого за господарством зареєстровано право користування вказаною земельною ділянкою. За життя померлою було складено Заповіт від 12.01.2012 року, державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Писарєвою Н.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-82. Відповідно до вказаного заповіту, земельна ділянка загальною площею 4,690 га, яка належала [PERSON] , заповідається Позивачеві ТОВ «ЛАНИ УКРАЇНИ». У зв`язку із цим у серпні 2024 року Директор ТОВ «ЛАНИ УКРАЇНИ» спробувала розшукати [PERSON] , але випадково дізналася від сусідів про її смерть у 2023 році. Тому, у вересні 2024 року Позивач (в особі директора [PERSON] ) зміг звернутися із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Буцьких О.О. Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Буцьких О.О 03.09.2024 року надані письмові пояснення вих. № 256/01-16 щодо неможливості прийняття та оформлення спадщини після [PERSON] у зв`язку із пропуском строку встановленого законом на звернення із заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом роз`яснено, що оскільки строк для прийняття спадщини пропущено, фактичне прийняття спадщини неможливе (оскільки спадкоємець є юридичною особою), то вирішення питання щодо прийняття спадщини може бути вирішено у судовому порядку, зокрема шляхом надання додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом. У постанові від 03 червня 2021 року по справі № 636/1160/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. За змістом ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як передбачено ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ч.1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч. ч. 1,5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. ч. 1,2 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заяву про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом ч.3 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України у п.24 своєї постанови від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України. Суд, відповідно до п.24 вказаної постанови, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до листа №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як зазначено у постанові Верховного суду України від 04.03.2020 року у справі № 133/1880/18, у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права, а також необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Відповідно до положень ст. 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Крім того, положеннями п. п. 2.2 та 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі Порядок), при заведенні нотаріальної справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту та повідомляє про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення в пресі. Постановою Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 694/1179/17, наведено правову позицію про те, що нотаріус при заведенні спадкової справи повинен перевірити за даними Спадкового реєстру наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту та вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Позивач, пропустив шестимісячний строк з наступних поважних причин: Позивач не знав і не міг знати про наявність заповіту; Позивач - юридична особа, його посадові особи та Спадкодавець не були родичами, не були зареєстровані та не проживали разом однією сім`єю; Через відсутність підтверджених відомостей про місце реєстрації Спадкодавця не можливо встановити коло осіб-спадкоємців які прийняли спадщину в порядку статті 1268 ЦКУ та могли б надати письмову згоду на включення Позивача в коло спадкоємців; Позивач не знав та не міг знати про смерть Спадкодавця; Нотаріусом не було вжито заходів щодо пошуку та повідомлення спадкоємців про відкриття спадщини. Наведені обставини у своїй сукупності є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, що унеможливили своєчасне подання заяви про прийняття спадщини. Згідно частини першої статті 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Частина перша статті 1272 ЦК України встановлює, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною третьою вказаної статті передбачається, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України у п.18 своєї постанови від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі. Отже, нотаріус не є учасником правовідносин зі спадкування та заінтересованою у вирішенні спору особою. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Таким чином, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Окрім того, суд зазначає, що позивач в іншому порядку, ніж судовий, не може захистити свої права на прийняття спадщини, а завданням судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд та вирішення цивільної справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Постановлення рішення про задоволення позову є забезпеченням права позивача на справедливий суд відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 1320цс17. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000, при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно керуватися тим, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Правова позиція, висловлена Верховним судом України при розгляді справи № 6-1486цс15, передбачає, що, відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд приймає до уваги наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини та вважає їх поважними, враховуючи принцип верховенства права та дотримуючись розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому\~статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з визначенням трьохмісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини з моменту набрання рішенням законної сили. Суд вважає такий строк достатнім для реалізації позивачем права на подання заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного, ст.ст. 1216, 1218, 1261, 1269, 1269, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved