Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

І. Описова частина 1. Стислий зміст заяви 02 травня 2025 року [PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з заявою про видачу обмежувального припису. У якості обґрунтування [PERSON] зазначила, що з 16.06.2022 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який має намір розірвати, й з цією метою подала позовну заяву до Збаразького районного суду про розірвання шлюбу. Заявниця зазначає, що з [PERSON] на цей час не проживає разом, утім під час спільного проживання [PERSON] неодноразово «підіймав» на неї руку, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав тілесних ушкоджень. 01 жовтня 2024 року приблизно о 23:00 год. [PERSON] , перебуваючи за місцем спільного проживання, викликала поліцію й щодо [PERSON] було складено терміновий заборонний припис та протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №\~280131 за частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП). У результаті розгляду матеріалів, які надійшли з Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області 22.10.2024 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області була постановлена постанова, за якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП. Однак, після закінчення строку термінового заборонного припису кривдник знехтував всіма застереженнями та продовжив далі вчиняти дії, які призвели до здійснення домашнього насильства. Заявниця звертає увагу суду, що [PERSON] систематично вживає алкогольні напої та веде антисоціальний спосіб життя, вона постійно потерпає від психологічного та фізичного насильства; насильство знаходить свій прояв у погрозах її життю та здоров`ю, застосуванні нецензурної лексики образливого характеру, неодноразовому акті фізичного насильства щодо неї. [PERSON] вказує, що 08.03.2025 приблизно о 01:20 год. у зв`язку із скоєнням щодо неї домашнього насильства [PERSON] нею було викликано поліцію, яка зафіксувала насильство психологічного характеру. Працівники поліції склали терміновий заборонний припис серії АА\~№652746 від 08.03.2025 та протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №423711 від 08 березня 2025 року. У результаті розгляду цих 02 квітня 2025 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області було постановлено постанову, за якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою статті 173-2 та частиною другою статті 173-8 КУпАП. Заявниця стверджує, що постійні приниження та побиття з боку [PERSON] стали причиною розриву їх відносин, утім [PERSON] не залишає її у спокої, весь час та переслідує, ходить за нею на роботу, часто сидить біля будинку її місця проживання, постійно пише смс-повідомлення, у яких містяться погрози та через деякий час видаляє такі повідомлення. Ця неправомірна поведінка, як підкреслює [PERSON] , негативно позначається на її фізичному та психоемоційному стані, завдає шкоди здоров`ю та працездатності; є причиною постійного перебування у стані напруженості, страху та психологічного дискомфорту, переживання за власну безпеку. З огляду на наведене, заявниця, ураховуючи приписи статей 350-1, 350-2 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК України), статей 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року №2229-VIII (далі Закон №2229), просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження прав кривдника: 1) заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 100 (ста) метрів до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 2) заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати заявницю, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 3)заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори зі [PERSON] або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. 2. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 травня 2025\~року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку окремого провадження; справу призначити до розгляду на 09 год. 15 хв. 05 травня 2025\~року у приміщенні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. У судовому засіданні [PERSON] заяву підтримала з наведених у заяві підстав та просила її задовольнити повністю. Пояснила, що її чоловік упродовж тривалого часу вчиняє щодо неї домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, яке полягає в образах, погрозах та застосуванні фізичної сили. Зазначила, що, побоюється за власне життя та здоров`я. Вказала на те, що [PERSON] Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. [PERSON] у судовому засіданні наголосив на тому, що фізичного насильства щодо заявниці не вчиняв, усі висловлювання, які містили нецензурну лайку та погрози були вчинені ним у негативному психоемоційному стані, який викликаний участю в активних бойових діях. Додатково звернув увагу суду, що спілкування з заявницею здійснював з метою відновлення шлюбних стосунків. Зараз проходить курс психологічної реабілітації, не вживає алкогольних напоїв. Свідок [PERSON] зазначив, що наприкінці квітня 2025 року він разом з [PERSON] відвідував м. Збараж де зустрівся з хресним та матір`ю заявниці. У процесі спілкування з ними ніякої агресії не було, однак він повідомив [PERSON] , що потрібно залишити місце де зареєстрована [PERSON] , оскільки такі розмови не матимуть наслідком примирення між [PERSON] та [PERSON] . Заслухавши пояснення заявниці та заінтересованої особи, дослідивши та оцінивши доводи заяви про необхідність видачі обмежувального припису, матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. ІІ. Мотивувальна частина 1. Фактичні обставини встановлені судом 16 червня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, серія [NUMBER] , видане Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис №1080. Заявниця зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Разом з тим, на час розгляду справи проживає за адресою [ADDRESS] . Заінтересована особа [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 жовтня 2024 року (справа №607/21609/24) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП та на підставі статті 22 КУпАП звільнено від адміністративної відповідальності за малозначністю правопорушення. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2025 року (справа №607/5109/25) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою статті 173-2 та частиною другою статті 173-8 КУпАП та відповідно до статті 36 КУпАП накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права 2.1. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша та друга статті 8 Конституції України). Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року №\~9-зп). Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. За частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, за місцезнаходженням цього закладу (стаття 350-1 ЦПК України). Заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених Законом №\~2229; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником у випадках, визначених Законом №2229; 3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, у випадках, визначених Законом №\~2229, або постраждала від насильства за ознакою статі, у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»; 4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, у випадках, визначених Законом №\~2229, або постраждала від насильства за ознакою статі, у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків» (частина перша статті 305-2 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 350-3 ЦПК України заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису. 2.2. Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначено Законом №2229. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону №2229 домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Обмежувальний припис стосовно кривдника встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону №2229). Згідно з пунктом 14 частини першої статті 1 Закону № 2229 психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. За пунктом 17 частини першої статті 1 Закону №2229 фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Дія приписів законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, в силу норми пункту 1 частини другої статті 3 Закону №2229, на подружжя. Як було встановлено судом та підтверджено у судовому засіданні заявниця та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, відтак на правовідносини, що виникли у зв`язку з поданою до суду заявою, поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству. 2.3. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону №\~2229 одним із спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству є обмежувальний припис стосовно кривдника. За з частиною другою статті 26 Закону №\~2229 обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3)\~обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. З огляду на зміст Закону №2229, обмежувальний припис за своєю правовою природою не є заходом покарання особи (на відміну від стягнень або покарань, закріплених у КУпАП та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, що виконує захисну та запобіжну функцію й спрямований на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність відповідних ризиків, визначених законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (частина третя статті 26 Закону №\~2229). Згідно пункту 9 частини першої статті 1 Закону №\~2229 оцінка ризиків оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення детермінант, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (частина четверта статті 26 Закону №2229). Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Заявниця зазначила, що [PERSON] систематично вживає алкогольні напої та веде антисоціальний спосіб життя, вона постійно потерпає від психологічного та фізичного насильства; насильство знаходить свій прояв у погрозах її життю та здоров`ю, застосуванні нецензурної лексики образливого характеру, неодноразовому акті фізичного насильства щодо неї. Заявниця стверджує, що постійні приниження та побиття з боку [PERSON] стали причиною розриву їх відносин, утім [PERSON] не залишає її у спокої весь час її переслідує, ходить за нею на роботу, часто сидить біля будинку її місця проживання, постійно пише смс-повідомлення, у яких містяться погрози. Ця неправомірна поведінка, як підкреслює [PERSON] , негативно позначається на її фізичному та психоемоційному стані, завдає шкоди здоров`ю та працездатності; є причиною постійного перебування у стані напруженості, страху та психологічного дискомфорту, переживання за власну безпеку. Як було встановлено судом, упродовж останнього часу [PERSON] було двічі визнано винним у вчиненні домашнього насильства, зокрема, постановами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 жовтня 2024 року (справа №607/21609/24) та від 02 квітня 2025 року (справа №607/5109/25). При цьому, незважаючи на те, що у першому випадку суд, встановивши вину [PERSON] у вчиненні проступку, відповідальність за який передбачена частиною першою статті 173-2 КУпАП, звільнив його від адміністративної відповідальності, останній 08.03.2025 знову вчинив таке насильство й був притягнений до адміністративної відповідальності з накладенням відповідного адміністративного стягнення. Це свідчить про систематичний характер протиправної поведінки [PERSON] стосовно своєї дружини [PERSON] . Також працівниками поліції до [PERSON] були застосовані термінові заборонні приписи стосовно кривдника. Крім того, заявниця надала суду скріншоти переписки між нею та [PERSON] , а також аудіозапис голосових повідомлень з месенджерів, зміст яких підтверджує факти неведені нею у заяві у частині погроз та вживання нецензурної лексики [PERSON] . 2.4. Згідно зі статтею 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (стаття 89 ЦПК України). Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що заявницею доведено, що [PERSON] упродовж тривалого часу вчиняє щодо неї психологічне та фізичне насильство, яке знаходить свій прояв у висловлюванні нецензурною лайкою, систематичному та тривалому психологічному тиску, погрозах, застосуванні фізичної сили, завданні тілесних ушкоджень. Факти вчинення такого насильства, з-поміж іншого, підтверджуються постановами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про визнання [PERSON] винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 173-2 КУпАП у частині вчинення домашнього насильства щодо його дружини. Тож суд вважає, що заявницею доведена тривалість та систематичність вчинення відносно неї домашнього насильства. Такі обставини можливо встановити і з урахуванням постанов суду про притягнення [PERSON] до відповідальності за вчинення домашнього насильства та постановлення відносно нього термінових заборонних приписів. ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду заяви 3.1. З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що існує обґрунтований ризик продовження чи повторного вчинення [PERSON] щодо [PERSON] психологічного та фізичного домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення стосовно постраждалої особи, і такі ризики є реальними. Відтак з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві, захисту прав постраждалої суд вважає за необхідне видати обмежувальний припис стосовно\~ [PERSON] у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав. 3.2. Щодо обсягу обмеження прав [PERSON] . У своїй заяві [PERSON] просила встановити такі заборони: 1) заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 100 (ста) метрів до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 2) заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати заявницю, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 3) заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори зі [PERSON] або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Водночас заявницею не визначено конкретно місця, які вона часто відвідує, і які, відповідно, будуть заборонені для наближення [PERSON] , оскільки суд не може встановлювати невизначене коло місць, до яких не можна буде наближатися [PERSON] , у цій частині у задоволенні заяви слід відмовити. Крім того, заявницею не доведено необхідності встановлення заборон для [PERSON] на строк у шість місяців, адже в заяві відсутні обґрунтування щодо необхідності встановлення саме такого часу дії обмежень. Тож суд констатує, що з метою недопущення надмірного втручання у права [PERSON] щодо вільного пересування заборону необхідно встановити на строк у чотири місяці. 3.3. З урахуванням наведеного суд вважає, що дієвим та достатнім для забезпечення захисту прав потерпілої, а також пропорційним встановленим судом фактам вчинення домашнього насильства будуть заборони [PERSON] строком на 4 (чотири) місяці: 1) наближатися на відстань менше 100 (ста) метрів до місця проживання (перебування), роботи, заявниці; 2) особисто і через третіх осіб розшукувати заявницю, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 3) вести листування, телефонні переговори зі [PERSON] або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. При цьому, суд вважає, що саме такий строк дії обмежувального припису як чотири місяці є пропорційним та необхідним, у тому числі для запобігання подальшого розвитку конфлікту, захисту здоров`я особи. В силу частини третьої статті 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: partial