Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

[PERSON] , діючи через представника - адвоката Левківського Богдана Казимировича, звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до відповідача [PERSON] з вимогами: «зменшити розмір аліментів, встановлений рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 липня 2023 року у цивільній справі № 757/11465/23 - ц; стягнути з громадянина України [PERSON] [INFO] , на користь громадянки України [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) на обох дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] до досягнення повноліття найстаршою дитиною - [PERSON] [INFO] ». 20 лютого 2025 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну (зменшення) аліментів та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Положеннями статті 174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 18 березня 2025 року до суду надійшов відзив на позов (вх. № 15164), поданий представником відповідача - адвокатом Бєловим Андрієм Георгійовичем, з викладення своєї позиції щодо підстав для відмови у задоволенні позову, пославшись на те, що зміна сімейного стану платника аліментів та народження дитини від іншого шлюбу не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. 26 березня 2025 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про перехід від розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну (зменшення) аліментів за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено справу з проведенням підготовчого судового засіданні. 02 травня 2025 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача - адвокат Левківський Б.К. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, додатково пояснив, що з 22 вересня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб, від якого вони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно з рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 липня 2023 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 23 березня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття. З часу ухвалення вказаного судового рішення про стягнення аліментів у позивача відбулись зміни сімейного та майнового стану, у зв`язку з народженням дитини - сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, [PERSON] встановлено другу групу інвалідності, він потребує додаткових витрат на лікування. За таких обставин виникли підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на користь [PERSON] . Представник відповідача - адвокат Бєлов А.Г. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував щодо задоволення позову у повному обсязі, додатково пояснив, що дійсно сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, які проживають разом із матір`ю та перебувають на її утриманні. 17 липня 2023 року Печерським районним судом міста Києва постановлено рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 23 березня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття. Зазначене рішення суду виконується шляхом проведення щомісячних відрахувань із заробітної плати позивача за основним місцем роботи. Відповідач вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з моменту ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на дітей, у позивача погіршився матеріальний стан, також не надано доказів, що позивач за своїм станом здоров`я чи з інших причин не може працювати, внаслідок чого виникла б необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Оскільки позивач є працездатним, його стан здоров`я дозволяє працювати для належного та пропорційного забезпечення як своїх потреб та і потреб дітей, тому відсутні правові підстави для зменшення розміру аліментів, присуджених за рішенням суду. Отже, вислухавши учасників цивільного процесу, наведенні доводи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупність, суд доходить висновку, що надані сторонами докази та повідомленні ними обставини, на яких вони гуртуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дають підстави для ухвалення судового рішення, виходячи з наступного. Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі у подружжя народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (стаття 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 липня 2023 року (справа № 757/11465/23-ц) з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 23 березня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 23 березня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановою державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 04 жовтня 2023 року звернено стягнення на доходи боржника [PERSON] , що отримує дохід в Управління справами Апарату Верховної Ради України, за рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 липня 2023 року у справі № 757/11465/23-ц). З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Звіту про здійснення відрахування та виплати Управління справами Апарату Верховної Ради України з відповідача утримано та перераховано аліменти у наступних розмірах: березень 2024 року - 18 409 гривень 48 копійок; квітень 2024 року - 18 409 гривень 48 копійок; травень 2024 року - 18 409 гривень 48 копійок; червень 2024 року - 18 409 гривень 48 копійок; липень 2024 року - 18 409 гривень 48 копійок; жовтень 2024 року - 12 806 гривень 59 копійок; грудень 2024 року - 17 609 гривень 06 копійок; січень 2025 року - 17 609 гривень 06 копійок. Відповідно до статті 18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. Згідно з частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: зміни і сімейного, і матеріального стану. Однак зміна сімейного стану є самостійною, не залежної від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Отже, положення статті 192 Сімейного кодексу України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення. Враховуючи зміст статей 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до статей 183, 184 Сімейного кодексу України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України). Стаття 192 Сімейного кодексу України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями статті 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, та навпаки). Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 Цивільного процесуального кодексу України), допустимими (стаття 78 Цивільного процесуального кодексу України), достовірними (стаття 79 Цивільного процесуального кодексу України), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 Цивільного процесуального кодексу України). Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно зі статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків. Тобто, для зменшення розміру аліментів позивач повинен довести належними та допустимими, що у нього змінився матеріальний або сімейний стан, погіршилось або поліпшилось здоров`я. Суд встановив, що [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 28 липня 2023 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (актовий запис № 1438). Батьками дитини записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . У постанові від 21 липня 2021 року у справі № 691/926/20 (провадження № 61-7627св21) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу. Виходячи з наведеного, при вирішенні даного спору суд враховує, що у позивача відбулася зміна сімейного стану - народження дитини [PERSON] , [INFO] , також наявність інших осіб на його утриманні, у свою чергу, збільшення доходів у позивача не встановлено, тому суд доходить висновку, що у справі наявні передбачені статтею 192 Сімейного кодексу України підстави для зменшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача на підставі рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 липня 2023 року у справі № 757/11465/23-ц, з 1/3 частки до 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання цим рішенням законної сили, що відповідає положенням статті 192 Сімейного кодексу України щодо стягнення аліментів в зміненому розмірі та роз`ясненням, викладеним у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України). Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини другої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: approved