Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, заінтересована особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). В заяві просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , який помер у м. Мелітополь Запорізької області [INFO] . Встановлення даного факту потрібно заявнику для отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка в органах ДРАЦС Міністерства юстиції України. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.05.2025 заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. (а.с. 15) В судове засідання заявник [PERSON] не з`явилася, проте її представник адвокат Жовмір Д.О. подала заяву про розгляд справи у відсутність заявника та її представника. Вимоги заяви підтримує, просить задовольнити. Представник заінтересованої особи\~Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, проте начальник Відділу Романенко Юлія подала заяву про розгляд справи за відсутності представника заінтересованої особи. При вирішенні питання поклалася на розсуд суду. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом. Дослідивши матеріали заяви, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно із п. 8 ч.1\~ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч.1ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Згідно \~ст. 319 ЦПК України\~у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України,може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої територіїУкраїни. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого міським відділом РАЦС м. Мелітополь, [PERSON] є донькою [PERSON] (а.с.5). Відповідно до копії свідоцтва про шлюбу, виданого 08.07.2006 Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, [PERSON] та [PERSON] 08.07.2006 зареєстрували шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . (а.с.6) Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 08.04.2025,так званим, «Територіальним відділом РАЦС міста Мелітополь та Мелітопольського району Управління РАЦС Запорізької області», [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м. Мелітополь Запорізької області. (а.с.7) Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом; будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створює правових наслідків. Отже, свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 08.04.2025, так званим, «Територіальним відділом РАЦС міста Мелітополь та Мелітопольського району Управління РАЦС Запорізької області» не створює правових наслідків. Разом з тим, оцінюючи надані заявником докази, суд враховує те, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації особою своїх прав. Відповідно до ст.\~3,\~8,\~9 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані, так звані,\~«намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». \~ \~Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ\~«Лоізіду проти Туречиини»\~(Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45),\~«Кіпр проти Туреччини»\~(Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та\~«Мозер проти\~Республіки\~Молдови\~та\~Росії\~(Mozer\~v.\~the\~Republic\~of\~Moldova\~and\~Russia,\~23.02.2016).\~Зокрема,\~ЄСПЛ\~констатував,\~що\~«Консультативний\~висновок\~Міжнародного\~Суду,\~що\~розуміється\~в\~сукупності\~з\~виступами\~і\~поясненнями\~деяких\~членів\~суду,\~чітко\~показує,\~що\~в\~ситуаціях,\~подібних\~до\~тих,\~що\~наводяться\~в\~цій\~справі,\~зобов`язання\~ігнорувати,\~не\~брати\~до\~уваги\~дії\~існуючих\~de\~facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі\~«Мозер проти Республіки Молдови та Росії»\~наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати «Намібійські винятки», сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документу про смерть особи, виданого закладом, що знаходиться на окупованій території, як доказу, оскільки розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини. Судом встановлено,\~що встановлення\~факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України потрібно заявниці для отримання свідоцтва про смерть в органах ДРАЦС Міністерства юстиції України. На підставі\~вищевикладеного,\~суд вважає\~факт смерті\~ [PERSON] , [INFO] , що настала [INFO] у см. Мелітополь Запорізької області області встановленим,\~а тому\~заява підлягає задоволенню. Відповідно до п.8 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства.

Outcome: approved