Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовної заяви 04.06.2024 ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с. 2-5). В обґрунтування позову зазначено, що 15.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» укладено договір про споживчий кредит № 4859117. Відповідно до п. 1.2. договору сума (загальний розмір) кредиту становить 10 000 грн. Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 5100 грн., які нараховуються за ставкою 1,70 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 16.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 16/12-2021-43, відповідно умов до якого, ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитним договорами, в тому числі за договором про споживчий кредит № 4859117 від 15.06.2021, що уклали ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за договором про споживчий кредит № 4859117 від 15.06.2021р., що уклали ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Станом на 10.05.2024, загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 60 365 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 10 000 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 48 465 грн.; заборгованість за комісією 1900 грн. Враховуючи вищевикладене, просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором про споживчий кредит № 4859117 від 15.06.2021 у розмірі 60 365 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 17 000 грн. Заяви учасників процесу по суті справи. 19.07.2024 представником відповідачки - адвокатом Павленко І.О. (діє на підставі ордеру серії АЕ № 1275889 від 04.07.2024, а.с. 45) в порядку ст. 178 ЦПК України подано відзив на позов (а.с. 54-57), в якому представник вказав, що відповідачка частково визнає позовні вимоги в частині заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10000,00 грн., а також в частині заборгованості за комісією у розмірі 1900,00 грн. Вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за процентами за користування кредитом на дату відступлення прав вимоги у розмірі 48465,00 грн. не визнає, вважає, що нарахування процентів є неправомірним, оскільки їх сума значно перевищує суму основного боргового зобов`язання, тобто розмір боргу (збитків) є незначним в порівнянні з нарахованою неустойкою (пенею, відcотками за неcвоєчаcне повернення кредитних коштів та штрафними cанкціями). Вважає, що карантині обмеження призвели до заборгованості, а також воєнний стан в країні унеможливили сплату значної суми відсотків по кредиту. Для будь-якої фізичної особи ці обставини є непереборною силою, а згідно ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили, тобто світова криза внаслідок карантинних обмежень та воєнний стан в країні є підставою звільнення від відповідальності за порушення вищевказаного зобов`язання. Крім того, відповідачка не ухилялася від виконання своїх зобов`язань, не є злісним неплатником, постійно намагалися знайти компроміс, тому є неcправедливим те, що узявши 10000 грн. має повернути борг у розмірі 50 000 грн. Також вважає необґрунтованими стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу у розмірі 17 000 грн., оскільки дана сума є неспівмірною зі складністю справи та витраченого часу. 13.03.2025 представником позивача Ткаченко М.М. в порядку ст. 179 ЦПК України надано відповідь на відзив (а.с. 102-108), в якій позивач не погодився із запереченнями представника відповідача, вважав, що сума заборгованості за кредитом, крім тіла кредиту, є відсотками та комісією, нарахованими згідно істотних умов кредитного договору, який підписала [PERSON] , чим погодилась на зазначені в договорі умови. Отже, нараховані відсотки та комісія за користування кредитом є результатом реалізації кредитного договору, а заборгованість, яка виникла є наслідком неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, та не є відповідальністю за його невиконання, тобто не є неустойкою, штрафом, пенею за таке прострочення. Таким чином, норми, на які посилається представник відповідачки, та які, на її думку, звільняють відповідачку від сплати зазначеної в позові заборгованості, не можуть бути застосовані до неї, оскільки обставини справи не відповідають вимогам таких положень для їх застосування. Витрати позивача на правову допомогу вважає обґрунтованими, співмірними зі складністю даної справи. Рух справи. Ухвалою судді Наумової О.С. від 07.06.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 41). Ухвалою суду від 21.01.2025 за клопотання позивача, витребувані докази по справі (а.с. 82-83). Представник позивач [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що у відзиві відповідачкою визнано тіло кредиту і комісія. Предметом непогодження відповідачки є нарахування відсотків. Згідно розрахунку первісного кредитора, відсотки за пільговою ставкою були визначені 15.06.2021 по 15.07.2021, а потім була автоматична пролонгація на 60 днів з 16.07.2021 на 60 днів, відтак нарахування мають місце виключно відсотків, тобто тіло 10000 грн. і відсотки 35000 грн., жодного штрафу первинним кредитором не нараховано. Потім права вимоги було передано ТОВ «Вердик Капітал», а саме: тіло кредиту - 10000 грн.; відсотки - 35000 грн., а також комісія 1900 грн. ТОВ «Вердикт Капітал» в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахувала по грошовому зобов`язанню п. 4.2. кредитного договору. З урахуванням воєнного стану 24.02.2022, сума заборгованості складала 82 000 грн., проте враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач зменшив розмір заборгованості. Також, матеріали справи містять докази відступлення права вимоги за кредитної заборгованістю відповідачки. Таким чином, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідачки адвокат Павленко І.О. у судовому засіданні зазначила, що відповідачка частково визнає позовні вимоги в частині тіла кредиту та комісії. Також зауважила, що відповідачці не було відомо про передання боргу. Крім того вважає, що загальна сума боргу не може перевищувати суму процентів, але є подвійні нарахування, що нарахували інші кредитори. Якщо б відповідачка знала про передання боргу іншим кредиторам, то сплатила б раніше заборгованість за кредитним договором. Раніше подані заперечення на позов підтримує. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 15.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] \~укладено Договір про споживчий кредит № 4859117\~(а.с. 6-9). Відповідно до\~Законом України «Про електронну комерцію»\~відповідачці було направлено електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор L92568, при веденні якого відповідачка підтверджує прийняття умов кредитного договору № 4859117\~від 15.06.2021. Відповідно до п. 1.1 кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п. 1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. Договору (далі\~кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі\~плата) у встановлений п. 1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Відповідно до п. 1.2. договору сума (загальний розмір) кредиту становить 10 000 грн. у валюті: Українські гривні. Згідно п. 1.3. договору кредит надається строком на 30 днів з 15.06.2021 (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 15.07.2021 ( п. 1.4. Договору). Комісія за надання кредиту: 1900 грн., яка нараховується за ставкою 19.00 % від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1. Договору). Згідно п. 1.5.2. Договору, проценти за користування кредитом: 5100 грн., які нараховуються за ставкою 1,70 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до п. 6.3 договору про споживчий кредит приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього кредитного Договору Позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому та підтверджує, що: він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору. Дата укладення договору є дата підписання клієнтом анкети-заяви (зв. а.с. 11). Згідно платіжного доручення № 48846339 від 15.06.2021, ТОВ «Мілоан» перерахувало на кредитний рахунок № 516875/45 [PERSON] грошові кошти у розмірі 10 000 грн. (а.с. 13). 16.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 16/12-2021-43, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан»» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі і за споживчим договором № 4859117 від 15.06.2021, який ТОВ «Мілоан» уклало з\~ [PERSON] у розмірі 47 000 грн., яка складається з: сума кредиту 10 000 грн.; заборгованість по процентам 35 100 грн.; заборгованість по комісії 1900 грн., що підтверджується копіями: договору факторингу, актами приймання-передавання реєстру боржників, додатком № 3 до договору факторингу № 16/12-2021-43 від 16.12.2021, його витягом (а.с. 17-23). 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальника ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023, в тому числі за споживчим договором № 4859117 від 15.06.2021, який ТОВ «Мілоан» уклало з\~ [PERSON] , у розмірі 82 000 грн., яка складається з: сума кредиту 10 000 грн.; заборгованість по процентам 70 100 грн.; заборгованість по комісії 1900 грн., що підтверджується копіями: договору факторингу, додатка № 3 до договору про відступлення прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 (реєстр боржників), витягу з реєстру боржників, акту прийому-передачі реєстру боржників від 10.01.2023 (а.с. 24-29). Згідно з виписки по рахунку з кредитної картки, наданої АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/072510130/14426-БТ від 09.02.2025, яка витребувана ухвалою суду від 21.01.2025 (а.с. 82-83), на картковий рахунок № [NUMBER] , який належить [PERSON] 15.06.2021 були зараховані грошові кошти від ТОВ «Мілоан» у розмірі 10 000 грн. (а.с. 90-91). Як вбачається з позовної заяви, позивачем зменшено розмір заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Коллект центр» за договром про споживчий кредит № 4859117 від 15.06.2021 у розмірі 60 365 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 10 000 грн.; заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги 48 465 грн.; заборгованості за комісією 1900 грн. 2. Мотивувальна частина Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Відповідно до частини першої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015, який набрав чинності 30.09.2015, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Відповідно до п. 5 ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно положень\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до положень\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12 ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування»\~одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23.03.2020 по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів\~України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 612\~ЦК України визначено: боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). За правилами ч. 1 ст.\~638\~ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно зі ст.\~1047\~ЦК України у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається в письмовій формі. Згідно зі статтею 512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078\~ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Тобто, відповідачка [PERSON] несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «Коллект Центр» у тому ж обсязі, що і перед первісними кредиторами. Досліджені судом докази підтверджують, що ТОВ «Коллект Центр» за своїм правовим статусом відноситься до юридичних осіб, що мають статус фінансових установ, які відповідно до Закону України\~«Про фінансові\~послуги та\~державне регулювання\~ринків фінансових\~послуг» мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України, а тому договір відступлення права вимоги на підставі\~статті 204 ЦК України\~є обов`язковими для виконання. Таким чином, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується та сторонами не оспорюється факт переходу права грошової вимоги від первісного кредитора до ТОВ «Коллект Центр» за договором про споживчий кредит № 4859117 від 15.06.2021, укладеним між [PERSON] та первісним кредитором ТОВ «Мілоан». У зв`язку з наведеним, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в частині заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 000 грн. та комісією у розмірі 1900 грн., які також визнані відповідачкою. Щодо посилань представника відповідачки на невідповідність умов договору та розрахунку заборгованості у частині нарахування процентів за користування кредитними коштами, суд виходить з наступного. Статтею 6\~ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Судом встановлено, що під час укладення спірного кредитного договору відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо процентної ставки за кредитом, її типу (фіксована), порядку її обчислення та сплати процентів, реальної річної процентної ставки, та погодив такі умови, підписавши договір шляхом проставляння електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За своєю правовою природою проценти за кредитом входять до складу кредитного зобов`язання та обов`язок позичальника сплатити проценти за надані йому грошові кошти (кредит) є істотною умовою кредитного договору відповідно до вимог Цивільного кодексу\~України та вимог статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У цивільному законодавстві діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст.1056-1\~ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Частиною 1\~ст. 1048 ЦК України\~визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, у якій припис абзацу другого частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути\~застосовано лише\~у межах\~погодженого сторонами\~строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У зазначеній постанові Верховний Суд, розглядаючи питання стягнення штрафних санкцій за договором споживчого кредитування, сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання». Надаючи правову оцінку вказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Указаний висновок міститься у п. 35 Постанови. Окрім того, в п. 54 постанови Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України. Тобто, згідно з логікою Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2\~ст. 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від вказаного правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1\~ст. 599 ЦК України). Згідно п. 1.3. договору кредит надається строком на 30 днів з 15.06.2021 (строк кредитування). Згідно п. 1.5.2. договору, проценти за користування кредитом: 5100 грн., які нараховуються за ставкою 1,70 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Пунктом 1.6. договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.7. договору тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2., 2.3 цього Договору. Як вбачається з п. 2.2.2. договору нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з\~урахуванням можливих\~пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3 договору. Пунктом 2.2.3 договору встановлено, що проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована Позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6. Договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах Позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6 та процентною ставкою визначеною п. 1.5.2 Договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди Позичальника. Поміж іншим, пунктом 7.2. Договору визначено, що усі зміни та доповнення до договору вчиняються у будь-якій формі, не забороненій законодавством, у тому числі, у відмінній від форми, в якій укладався договір, якщо це не заборонено законодавством. Окремої згоди позичальника не вимагається на внесення змін/оновлення графіку платежів, що здійснюється кредитодавцем самостійно з метою актуалізації відомостей про заборгованість позичальника та/або термін повернення кредиту та процентів у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією) згідно із розділом 6 Правил та цього договору. Відповідно до статті 654 ЦК України «Форма зміни або розірвання договору» зміна або розірвання договору вчиняється в такій\~самій формі,\~що й\~договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Як встановлено з матеріалів справи, строк кредитування за договором про споживчий кредит № 4859117 від 15.06.2021 був погоджений сторонами та становив 30 днів з нарахуванням 1,70 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Після того сторони не укладали договір про продовження строку дії договору і не погоджували строк кредитування. За приписами ч. 1\~ст. 517 ЦК України\~первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1\~ст. 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Верховний Суд у постанові від 14.06.2023 у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим, положення ч. 1\~ст. 203 ЦК України\~прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст.\~512, ст.\~514 ЦК України, у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Слід також зауважити, що у відповідності до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Крім того, слід звернути увагу, що відповідачем не долучено до матеріалів справи обґрунтованого розрахунку заборгованості щодо нарахування процентів боржнику з можливість встановлення періоду їх нарахування. Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Відтак, зазначений позивачем у позові розрахунок заборгованості не може вважатися належним доказом на підтвердження наявності заборгованості по відсоткам за договором споживчого кредиту в сумі 48 465 грн. Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам\~ЦК України\~та висновкам Верховного Суду. Оскільки первісним кредитором не було передано фактору розрахунок заборгованості боржника на момент передання права вимоги за договором про споживчий кредит № 4859117 від 15.06.2021 щодо нарахування відсотків, суд вважає за можливе, визначити розмір відсотків відповідно до умов договору про споживчий кредит на момент його укладання, та який узгоджений між первісним кредитором та відповідачем, становить 5100 грн. за період з 15.06.2021 по 15.07.2021, виходячи з розрахунку: 10000 грн. (залишок тіла кредиту) х 1,70% (відсоткова ставка) х 30 днів (строк позики). Пролонгація дії кредитного договору без ініціативи позичальника (п. 2.2.1 договору) за змістом укладеного договору, пов`язується виключно з не поверненням кредитних коштів у визначений п. 1.3 договору строк, що не узгоджується з Правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від\~\~27.07.2021 за № 910/18943/20 відповідно до якої поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною. За таких обставин, суд приходить до висновку, що не повернення позичальником кредитних коштів у визначений п. 1.3 договору строк, за відсутності\~\~активних дій відповідача, визначених п. 2.2.1 договору (сплати комісій за продовження дії договору)\~\~є неправомірною поведінкою, а саме не поверненням кредиту у визначений договором строк, що виключає\~\~право кредитодавця нараховувати після спливу 30-денного періоду кредитування\~\~проценти, визначені за користування кредитними коштами у розмірі\~\~встановленому договором. Враховуючи ту обставину, що суду не надано доказів того, що\~\~ [PERSON] \~\~повернула кредитні кошти, отримані нею на підставі договору про споживчий кредит\~№ 4859117 від 15.06.2021, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за відсотками в сумі 5100\~грн., вказаний розмір заборгованості погоджений сторонами кредитного договору. Поміж іншим, суд не приймає доводи представника відповідачки щодо відсутності підстав нарахування процентів відповідачці за кредитним договором у зв`язку з запровадженням дії карантину та введенням військового стану, та зауважує, що карантин та військовий стан не звільняють позичальника від відповідальності за порушення умов грошового зобов`язання, як підставу для відмови у позову в цій справі, адже заборгованість стосується коштів по кредиту\~тіла кредиту та нарахованих відсотків, а не відповідальної за порушення виконання грошових зобов`язань (пені чи штрафів). На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача. Розподіл судових витрат. Щодо судового збору. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 28,20 % від розміру задоволених судом позовних вимог, отже, судовий збір становить 853, 90 грн. (а.с. 1). Щодо витрат на правничу допомогу. Відповідно до вимог\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Положеннями п. 4 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до статті 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 статті 30 Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Положеннями 627\~ЦК України\~закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано долучено копії наступних документів: договору про надання правової допомоги від 02.01.2023 № 02-01/2023, який було укладено між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» (зв. а.с. 33-34), вартості послуг правової допомоги (зв. а.с. 34-35), платіжної інструкції від 10.05.2024 про оплату наданих послуг у розмірі 68 000 грн. за договором про надання правової допомоги від 02.01.2023 № 02-01/2023 (зв. а.с. 35), заявки на надання юридичної допомоги № 810 від 26.04.2024 на суму 17 000 грн., а саме: за надання усної консультації з вивченням документів\~- 4 000 грн.; підготовка пропозиції 2000 грн., складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду\~12 000 грн. (а.с. 52), акту № 3 про надання юридичної допомоги від 03.04.2024. (а.с. 37). Крім того, слід зазначити, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2\~статті 137 ЦПК України), що узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема, постановою від 22.01.2021 року в праві 925/1137/19. За змістом частини четвертої\~статті 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Слід також зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial