Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

23 жовтня 202 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про поновлення цивільної дієздатності. Свої вимоги заявник мотивує тим, що вона [PERSON] [INFO] особа з інвалідністю першої групи з дитинства поступила на реабілітацію в Берестечківський психоневрологічний інтернат з діагнозом наслідки перенесеної черепно мозкової травми з судомами з 27 березня 1999 року. Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 08.09.2009 року була визнана недієздатною. Заявник вказує, що в результаті реабілітаційних заходів за індивідуальним програмами відбулося покращення психічного стану. Вважає, що здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними відновилась повністю та є підставою для поновлення її дієздатності. Враховуючи вищевикладене, просить скасувати рішення Горохівського районного суду Волинської області від 08.09.2009 року та поновити цивільну дієздатність. Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 24 жовтня 2024 року прийнято до розгляду заяву та відкрито окреме провадження у справі, призначено судове засідання, доручити Західному міжрегіональному центру з надання безоплатної правничої допомоги призначити адвоката Марцинюк Л.В. та призначено судове засідання. Ухвалою від 04 грудня 2024 року у даній справі було призначено судово-психіатричну експертизу, та на час проведення експертизи провадження в справі зупинено. Ухвалою від 10 квітня 2025 року провадження у даній справі поновлено. В судовому засіданні заявник [PERSON] та її адвокат Солтисюка А.П. заяву підтримали з підстав у ній зазначених, та просили поновити цивільну дієздатність [PERSON] . Представник заінтересованої особи орган опіки та піклування Берестечківської міської ради в судове засідання не з`явилися, 15 квітня 2025 року засобами електронної пошти подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника, щодо задоволення зави покладався на розсуд суду. Представник заінтересованої особи Берестечківського психоневрологічного інтернату Волинської обласної ради Степанчук М.Г. в судовому засіданні щодо задоволення заяви не заперечувала. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до рішення Горохівського районного суду Волинської області від 08 вересня 2009 року, [PERSON] визнано недієздатною (а.с.5, 6). Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №88 дата проведення експертизи 21.02.2025 року [PERSON] страждає на органічний розлад особистості в стані компенсації, наявний у [PERSON] психічний розлад не відноситься до категорії хронічних і стійких, [PERSON] може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.33-34). Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частина 1 ст.5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п.1 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. В силу приписів ст.30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Відповідно до ч.1 ст.40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Статтею 41 ЦК України передбачено правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, а саме: над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Крім того, відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун. Законодавство України встановлює презумпцію психічного здоров`я людини, якщо інше не буде встановлено в законному порядку. Відповідно до ст.3 Закону України "Про психіатричну допомогу" кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах і в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Стаття 1 вказаного Закону визначає психічний розлад як розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати навколишню дійсність, свій психічний стан і поведінку. При цьому діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах, безпосередньо не пов`язаних зі станом її психічного здоров`я (ч.1 ст.7 Закону). Згідно ст.42 ЦК України, за заявою опікуна або органу опіки та піклування суд поновлює цивільну дієздатність фізичної особи, яка була визнана недієздатною, і припиняє опіку, якщо буде встановлено, що внаслідок видужання або значного поліпшення її психічного стану у неї поновилася здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Порядок поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною, встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Відповідно до ч.4 ст.300 ЦПК України, скасування рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною, в разі її видужання або значного поліпшення її психічного стану здійснюється за рішенням суду на підставі відповідного висновку судово-психіатричної експертизи за заявою опікуна, членів сім`ї, органу опіки та піклування або самої особи, визнаної недієздатною. Отже, зазначена вище норма права визначає висновок судово-психіатричної експертизи, якою встановлюється видужання або значне поліпшення психічного стану фізичної особи, яка була визнана недієздатною, єдиною підставою для скасування рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності цієї фізичної особи. Частиною другою ст.27 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. Відповідно до Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України 08 травня 2018 року № 865, призначення СПЕ, обов`язки, права та відповідальність судових експертів визначаються в тому числі Цивільним процесуальним кодексом України, Законом України «Про судову експертизу». Згідно п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про судову експертизу», незалежно від виду судочинства та підстави проведення експертизи судовий експерт зобов`язаний провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок. Згідно з пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 березня 1972 року №3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» із змінами та доповненнями, в справах про поновлення дієздатності є обов`язковим проведення судово-психіатричної експертизи, яка призначається за ухвалою судді. Громадянина може бути поновлено в дієздатності лише при наявності висновку судово-психіатричної експертизи про значне поліпшення його стану здоров`я або видужання. Таким чином, враховуючи висновок експерта, судом встановлено, що на даний час психічний стан [PERSON] порівняно із 08.09.2009 року, коли було прийнято рішення про визнання останньої недієздатною поліпшився, експертом встановлено, що наявний психічний розлад не відноситься до категорії хронічних і стійких, а [PERSON] може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв`язку з чим, суд вважає заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved