Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] до Російської Федерації в особі посольства Російської Федерації в Україні про відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що вона, зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Станом на день подання позовної заяви позивач є інвалідом 2 групи загальне захворювання (довічно). Працює лікарем у КНП «Міська дитяча лікарня № 5» 3МР. Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. Випискою з акту огляду медико-соціальної експертною комісією серія 12 ААБ №\~257825 від 21.01.2020 їй призначено інвалідність 3 групи, загальне захворювання. Довідкою до акту огляду медико-соціальної експертною комісією серія 12 ААГ №\~859235 від 14.12.2021 їй призначено інвалідність 2 групи, загальне захворювання (довічно). Зазначає, що погіршення стану здоров`я як і безпосередньо хворобу вона пов`язує з агресією Російської Федерації (яка розпочалась з 2014 року, а в 2022 році переросла в повномасштабне вторгнення країни агресора на територію України та продовжується до теперішнього часу) та бойовими діями які спричинили постійний стресовий стан та відчуття тривоги. Крім цього позивач зазначає, що відчуває душевні страждання, що не дають можливості проживати повноцінним життям та життям, яким вона проживала до збройної агресії російської федерації проти України, вимушена була змінити звичний уклад свого життя, вона зазнає безперервного, невгамовного душевного болю та страждань, втрати душевного спокою, постійно відчуває невпевненість у завтрашньому дні. Також зазначає, що війна змусила пережити позивача весь спектр сильних негативних емоцій, вона стала помічати, що у неї почала страждати пам`ять, у спілкуванні часто стає занадто емоційною, чого раніше не було. Погіршення стану здоров`я явно впливають на якість життя, наявне дійсно глибоке та інтенсивне психотравмування, а систематичні сигнали повітряної тривоги, обстріли м. Запоріжжя та його передмістя, постійні атаки безпілотних летальних апаратів (БпЛА типу «Шахед» та/або «Герань»), ракет, балистики призводять до відсутності світла, води, тощо, що також впливає на психічний стан, тому Позивач вважає, що Російська Федерація, яка зіпсувала якість її життя, якість життя її родини і як наслідок здоров`я, має за це відповідати, як перед Україною загалом, так і перед нею особисто. Вказує, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивач зазнала фізичних та душевних страждань у зв?язку з чим стан здоров`я значно погіршився. Погіршення стану здоров`я, яке отримала позивач, призвело до вимушених змін у її житті, позивач тривалий час проходила лікування, їй було проведено операцію, отримала інвалідність, втратила здоров`я, наслідки травми позивач відчуватиме до кінця життя. Позивач стверджує, що пережила всі жахи війни, що відобразилось на її психічному здоров`ю. Розмір моральної шкоди, яка була спричинена такими діями, позивач оцінює в сумі 50 000,00 ( п`ятдесят тисяч) євро, що на день подання позову (06.01.2025) за офіційним курсом Національного банку України становить 2 166 735,00 грн. Обґрунтовуючи завдану відповідачем моральну шкоду в сумі 50 000 євро позивач вважає, що це є справедливою компенсацією з агресора - Російської Федерації за факт порушення основоположних прав людини в Україні через що позивачу завданий власний душевний невгамовний біль, безперервні страждання через війну. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. У позовній заяві позивач зазначає, що Російської Федерації на частині території України було порушено низку прав позивача, передбачених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 р., IV Женевською конвенцією 1949 р. про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, зокрема, право на свободу та повагу до честі і гідності, право на свободу і особисту недоторканість, право на повагу до приватного і сімейного життя, право на свободу думки, совісті и релігії. Крім цього, умови, в яких позивач проживає зараз, не дають можливості налагодити звичний для неї спосіб життя. Усе до чого позивач прагнула раніше тепер є неможливим, оскільки дуже гостро стало питання з її здоров`ям та фінансів, що безперечно позначилися на моральному та фізичному стані. Отримавши інвалідність, відчуває розчарування, безсилля та безпорадність, що також завдає їй моральну шкоду. Позивач вимушений витрачати час і кошти для захисту своїх прав та інтересів. Отже, враховуючи множинний та триваючий характер порушень прав та законних інтересів позивача, а також зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, позивач вважає законним обраний позивачем спосіб стягнення компенсації за завдану моральну шкоду у виді одноразової суми, яка покриває всі передбачувані порушення, що були допущені Російською Федерацією відносно неї. Таким чином, враховуючи характер та обсяг завданих позивачу моральних страждань, істотних порушень його конституційних прав, умисного характеру дій Російської Федерації, станом фізичного та психічного здоров`я, а також почуття безпорадності та розчарування, позивач вважає достатнім та справедливим розмір компенсації за заподіяну йому моральну шкоду у сумі 2 166 735, 00 грн., що на день подання позову до суду за офіційним курсом Національного Банку України є еквівалентом 50 000 євро. Просить суд стягнути з держави Російської Федерації в особі посольства Російської Федерації в Україні на її користь моральну шкоду у розмірі 50 000 євро, що на день подання позову (06.01.2025) за офіційним курсом Національного банку України становить 2 166 735, 00 грн., судові витрати покласти на відповідача. 10.01.2025 ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 17.03.2025 ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник адвокат Лєскін М.С. у судовому засіданні позовну заяву підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суд не повідомив, у встановлений строк представник відповідача не скористався правом надання відзиву на позовну заяву. Розглянувши питання судового імунітету в даному випадку, суд дійшов до такого. У справах з іноземним елементом щодо приватноправових відносин, одним із учасників яких є іноземні держави, акредитовані в Україні дипломатичні представники іноземних держав та в інших випадках, передбачених законами України і міжнародними договорами України, застосовується судовий імунітет. Позивач визначив відповідачем Російську Федерацію. У випадку пред`явлення позову до іноземної держави, питання судового імунітету розглядається, зокрема відповідно до статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право». Крім того, судовий імунітет поширюється також на акредитовані в Україні дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав, їх службових осіб. Дипломатичний і консульський імунітети регулюються національним законодавством і міжнародними конвенціями: Віденською конвенцією про дипломатичні зносини 1961 року, Віденською конвенцією про консульські зносини і факультативними протоколами 1963 року. На відміну від іноземних держав вони підлягають юрисдикції судів України лише в межах, визначених принципами та нормами міжнародного права або міжнародними договорам відповідної держави. При цьому, рішення про відмову від імунітету може бути прийняте виключно державою, що акредитує, а не дипломатичним представництвом самостійно, в якому здійснює функції дипломатичний агент тобто Урядом цієї держави в особі відповідного зовнішньополітичного відомства. Міжнародно-правові норми про юрисдикційний імунітет держави уніфіковано у двох конвенціях: Європейській конвенції про імунітет держав, прийнятий Радою Європи 16.05.1972 (далі конвенція 1972) та Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності, прийнятій резолюцією 59/38 Генеральної Асамблеї ООН 02.12.2004 (далі Конвенція 2004). Обидві конвенції втілюють концепцію обмеженого імунітету держави, визначають, в якій формі є можливою відмова держави від імунітету, а також закріплюють перелік категорій справ, у яких держава не користується імунітетом в суді іншої держави-учасниці. Так, стаття 11 Конвенції 1972 та стаття 12 Конвенції 2004 передбачають, що Договірна держава не може посилатися на імунітет від юрисдикції при розгляді справ, пов`язаних із завданням шкоди здоров`ю, життю та майну, якщо така шкода повністю або частково завдана на території держави суду та якщо особа, яка завдала шкоду, у цей час перебувала на території держави суду. Зазначені статті відображають підставу для обмеження судового імунітету іноземної держави внаслідок завдання фізичної шкоди особі або збитків майну. Попри те, що Україна не є учасницею жодної із вищенаведених конвенцій, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 14.03.2013 року у справі «Олєйніков проти Російської Федерації» вказав, що положення Конвенції 2004 підлягають застосуванню відповідно до звичаєвого міжнародного права, навіть якщо ця держава не ратифікувала її. Вищезазначене також було враховано Верховним Судом у своїй постанові від 18.05.2022 у справі № 760/17232/20-ц, якою суд обґрунтував свою правову позицію про відсутність у РФ судового імунітету. Отже, судовий імунітет не підлягає застосуванню з огляду на порушення РФ державного суверенітету України. Також, Верховний Суд у своєму рішенні від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19 зазначив, що починаючи з 2014 року, немає необхідності в направленні РФ запитів щодо згоди РФ бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку із вчиненням збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності України. Виклик відповідача у справі держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації, здійснювався шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України на сайті Запорізького районного суду Запорізької області. З огляду на викладене,

Outcome: partial