Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

11 червня 2024 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області від представника позивача [PERSON] надійшла вищезазначена позовна заява з вимогами: 1)\~визнати спільною\~сумісною власністю\~подружжя: - автомобіль легковий, марки DAEWOO модель LANOS, рік випуску 2008, ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] ; -\~земельну ділянку\~загальною площею:\~0,12\~га,\~кадастровий номер\~3230882600:04:006:0411,\~місце розташування:\~Київська область,\~Бориспільський район,\~село Гнідин; - автомобіль легковий\~марки КІА\~модель CREDOS\~рік випуску\~1998\~ідентифікаційний номер\~транспортного засобу\~ [NUMBER] ; 2) поділити майно, набуте за час шлюбу наступним чином: - визнати за позивачем [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею: 0,12 га, кадастровий номер 3230882600:04:006:0411, місце розташування: Київська область, Бориспільський район, село Гнідин; право власності на автомобіль легковий марки КІА модель CREDOS рік випуску 1998, колір: синій, ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] ; 2)визнати\~завідповідачем [PERSON] право власності на автомобіль легковий, марки DAEWOO, модель LANOS, рік випуску 2008, ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] ; право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею: 0,12 га, кадастровий номер 3230882600:04:006:0411, місце розташування: Київська область, Бориспільський район, село Гнідин за [PERSON] (а.с. 1-5 том 1). В обгрунтування\~позовних вимог\~зазначено наступне. З 09\~лютого 2007\~року сторони\~перебували у\~зареєстрованому шлюбі,\~який було\~розірвано рішенням\~Дарницького районного\~суду м.\~Києва \~від 18\~вересня 2023\~року у\~справі №\~753/14961/23.Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей донька [PERSON] та син [PERSON] . Крім того, у зареєстрованому шлюбі сторонами було придбано вищезазначене майно: земельна ділянка, яка зареєстрована за відповідачем та два автомобілі, один з яких зареєстрований та перебуває у користуванні відповідача, інший, марки КІА CREDOS, зареєстрований та перебуває в користуванні позивача. 20 вересня 2024 року, 29 січня 2025 року та 12 лютого 2025 року представником відповідача було подано зустрічну позовну заяву, та з урахуванням поданої 12 лютого 2025 року зустрічної позовної заяви, відповідач за первісним позовом просить : визнати спільною сумісною власністю подружжя : кошти сплачені [PERSON] та [PERSON] в якості лізингових платежів в рамках договору № ФЛ 201900841 від 24.10.2019; визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по частини коштів сплачених [PERSON] та [PERSON] 404568 гривень в якості лізингових платежів в рамках договору ФЛ 201900841 від 24.10.2019 та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] частину коштів в якості лізингових платежів в рамках договору № ФЛ 201900841 від 24.10.2019 ( а. с. 232-241, том 1). В обгрунтування зустрічної позовної заяви зазначено наступне. 24 жовтня 2019 року між Державною іпотечною установою та [PERSON] укладено договір фінансового лізингу № 201900841. Об`єктом даного договору є квартира [ADDRESS] , загальною площею 96,4 кв.м., житлова площа 51,7 кв.м., строк лізингу до жовтня 2039 року, вартість предмета лізингу 2 335772 гривень. Позивач зобов`язувався сплатити 46037 гривень в якості першого платежу та в подальшому сплачувати приблизно 9540,56 гривень щомісяця в якості лізингових платежів. Всього [PERSON] на користь Державної іпотечної установи в рамках виконання договору сплачено 809137 гривень 34 копійок. 25 березня 2025 року до суду надійшов відзив від представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] з проханням у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити (а.с. 1-4, том № 2). 31 березня 2025 року від представника відповідача за зустрічним позовом надійшла відповідь на відзив (а.с. 9-14, том № 2). Ухвалою від 02 липня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання ( а. с. 27-28 том № 1). У підготовче засідання 30.04.2025 сторони та їх представники не з`явилися. Представниками сторін подано заяви про його проведення за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Крім того, 23 квітня 2025 року від представника відповідача [PERSON] , адвоката Ластовки В.В. надійшла заява про визнання первісного позову та продовження розгляду зустрічного позову у межах даного провадження ( а.с. 40-42, том 2). Представник позивача проти прийняття заяви представника відповідача про визнання первісного позову не заперечує. Дослідивши подані заяви, матеріали цивільної справи, суд вважає, що наявні підстави для ухвалення часткового рішення та задоволення первісного позову у зв`язку з його повним визнанням відповідачем, що не порушує прав та інтересів інших осіб, та не суперечить чинному законодавству. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Так, за змістом п.1 ч. 2 ст. 49, ч. 1 ст. 206\~ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці 3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12 червня 2009 року, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Крім того, суд враховує, що відповідно до вимог ч.3 ст.259 ЦПК України, якщо в одному провадженні об`єднані кілька взаємопов`язаних самостійних вимог, суд може ухвалити щодо будь-якої вимоги часткове рішення та продовжити провадження в частині невирішених вимог. Якщо за вимогами, об`єднаними в одне провадження, відповідачем є одна особа, ухвалення часткового рішення не допускається у разі обґрунтованих заперечень з боку відповідача. У судовому засіданні встановлено, що з 09 лютого 2007 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 вересня 2023 року було розірвано. Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, та вищевказаним рішенням суду, ухваленим у цивільній справі № 753/14961/23 (а.с. 7, 150, том № 1). У шлюбі в сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 148-149, том № 1). У зареєстрованому шлюбі сторонами було придбано наступне майно. 21.03.2008 було набуто автомобіль легковий, марка DAEWOO, модель LANOS, рік випуску 2008, ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] , який зареєстрований та перебуває в користуванні відповідача, що не оспорюється відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ( а. с. 10 том № 1). Земельна ділянка, загальною площею: 0,12 га, кадастровий номер 3230882600:04:006:0411, місце розташування: Київська область, Бориспільський район, село Гнідин, яка зареєстрована за відповідачем, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 21.05.2016 ( а. с. 8-9, том № 1) У шлюбі сторонами також придбано автомобіль легковий марка: КІА, модель CREDOS рік випуску: 1998 ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] ,реєстраційний номер [NUMBER] , - зареєстрований та перебуває в користуванні позивача, що не оспорюється сторонами та підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.11-13, том №1). Факт набуття спірного майна за рахунок спільних коштів сторонами не оспорюється. Відповідно до ч. 1 ст. 368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 60\~Сімейного кодексу\~України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до змісту частин 1, 2, 3 статті 61\~Сімейного кодексу\~України об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ст.\~63\~Сімейного кодексу\~України дружина та чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згідно з частиною 1 статті 69, частиною 1 статті 70\~Сімейного кодексу\~України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Встановлено, що питання поділу нерухомого майна в натурі позивач не заявляє. Відповідач повністю визнає вимоги за первісним позовом. Відповідно до ч. 3 ст.\~372\~Цивільного кодексу\~України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що з урахуванням поданої відповідачем заяви про визнання первісного позову, а також за відсутності підстав вважати, що рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки інших осіб, слід прийняти визнання позову відповідачем та задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до квитанції № 6298-4597-0243-0469 від 05.06.2024 позивачем при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір в розмірі 1427 гривень 30 копійок, сума якого відповідно до виписки зараховано до спеціального фонду державного бюджету України (а. с. 6, 25). З урахуванням визнання позову відповідачем слід повернути позивачу судовий збір відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, що становить 713 гривень 65 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved