Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

[PERSON] , через свого представника адвоката Іщука К.В., звернулася в суд із позовом до Великоберезовицької селищної ради, третя особа Тернопільська районна державна нотаріальна контора, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 186 кв.м., в порядку спадкування, після померлого [PERSON] . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що [INFO] помер її батько, яким за життя був складений заповіт на її ім`я. Спадщину після смерті батька вона прийняла у встановленому законом порядку. В подальшому, звернувшись до нотаріуса, з метою оформлення спадкових прав, позивач отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на вказане спадкове майно за спадкодавцем. Посилаючись на наведене, позивач просила задовольнити позов. Ухвалою судді від 05.11.2024 відкрито провадження у цивільній справі №607/22507/24. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 24.12.2024 постановлено залучити до участі в справі в якості третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та закрити підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, що відображено в протоколі судового засідання. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися. Представником позивача подано суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позов підтримує та просить задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, попередньо подавши суду заяву про розгляд справи у відсутності представника, позовні вимоги визнає та не заперечує, щодо їх задоволення. Представник третьої особи Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, подавши суду заяву про розгляд справи у відсутності представника. Треті особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будьякій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві, а також у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить свідоцтво смерть серії [NUMBER] видане 02.09.2015 Великолуцькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . За життя [PERSON] склав заповіт, який посвідчений секретарем Великолуцької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Паласюк Н.Є., за реєстровим № 156, відповідно до якого, усе своє майно що буде належати на день його смерті, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, а також все те, на що він за законом матиме право, заповів [PERSON] . Таким чином, спадкоємцем майна за заповітом [PERSON] є позивач [PERSON] . Як вбачається з копії спадкової справи №38/2006 року, заведеної державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю., після смерті [PERSON] , наданої на запит суду, спадкова справа заведена за заявою дочки померлого [PERSON] , про прийняття спадщини за заповітом від 28 січня 2016 року за №101. [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. №1808/02-31 від 18.09.2024, [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів про належність майна спадкодавцеві. Згідно довідки\~виданої Великолуцькою\~сільською радою\~Тернопільського району\~Тернопільської області\~08.07.2024\~за №\~290,\~житловий будинок\~ [ADDRESS] ,\~станом на\~15\~квітня 1991\~року належав\~робітничому двору,\~головою якого\~був [PERSON] .В даному будинковолодінні станом на 15.04.1991 були зареєстровані: голова двору [PERSON] , 1939 р.н., який помер [INFO] , дружина [PERSON] , 1932 р.н., яка померла [INFO] , дочка [PERSON] , 1968 р.н., дочка [PERSON] , 1962 р.н., зять [PERSON] , 1959 р.н., який помер [INFO] , внука [PERSON] , 1980 р.н., внука [PERSON] , 1983 р.н. 03.04.2023 Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації на замовлення [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Відповідно до експлікації приміщень житлового будинку, загальна площа житлового будинку під літ. «А» становить 186,0 кв.м., житлова 75,3 кв.м. Згідно інформаційної довідки, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації 21.03.2023 року за № 242 за матеріалами бюро станом на 01 січня 2013 року житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок виданого Тернопільською районною радою 16.11.1990 р. на підставі рішення виконкому № 209 від 30.10.1990 та записано 16.11.1990 в реєстрову книгу №1 за реєстровим №18. Як вбачається з інформаційної довідки №282 від 03.04.2023 виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, по обліку бюро будинковолодіння [ADDRESS] , належить [PERSON] . Згідно роз`яснень Пленуму Верховного суду України, котрі викладено у Постанові №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. У 1960 році питання набуття права власності на житлові будинки регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до нього постановою Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які визначали умови та правові наслідки будівництва. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966 (втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 №56) передбачала реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З 12.05.1985 порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) № 5-24/26, а з 25.05.1990 - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР № 69. Відтак, до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Суспільна група робітничий двір існувала до 15.04.1991, тобто, до прийняття постанови Верховної Ради Української PCP "Про введення в дію Закону Української PCP "Про власність", якою було введено в дію Закон України «Про власність». Так, у відповідності до положень чинного на той час ЦК Української PCP 1963 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Крім того, згідно з п. 3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001року № 127, індивідуальні (садибні) будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05.08.1992 року, не належать до самочинного будівництва. Вищенаведені обставини у своїй сукупності дають підстави стверджувати, що спірне нерухоме майно побудовано відповідно до діючого на час його будівництва законодавства та належним чином зареєстровано органом місцевого самоврядування - у погосподарських книгах. Ця позиція повністю відповідає практиці Верховного Суду України. Так, постановою Верховного Суду України від 15.01.2014 у справі № 6-145цс13 сформована єдина правова позиція по даній категорії справ. Відповідно до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 №121, обов`язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об`єкти нерухомості введено лише з 29.06.1998 - дня набрання чинності Інструкції. Як зазначено у в п.3.3 листу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», за змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Як зазначено вище, відповідно до довідки №290 виданої 08.07.2024 Великоберезовицькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області, будинковолодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] , станом на 15.04.1991 робітничий двір, голова двору [PERSON] , дружина [PERSON] . Оскільки спірне майно споруджене за час перебування у шлюбі, то згідно з ч.1 ст.22 Кодексу шлюб та сім`ю УРСР 1969 року майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч.1 ст.28 даного кодексу в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Таким чином, виходячи із правових норм, які діяли на момент виникнення права власності на спірне будинковолодіння, воно є майном, набутим подружжям за час шлюбу, належало [PERSON] та [PERSON] в рівних частках - по 1/2 частині кожному. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] та спадкова справа після її смерті не заводилась, що стверджується відповіддю №609/01-16 від 18.04.2025 наданою Першою тернопільською державною нотаріальною конторою на запит суду. Отож, належну [PERSON] 1/2 частину будинковолодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] , прийняв її чоловік [PERSON] по факту спільного проживання, що стверджується довідкою №178 виданою 07.05.2025 Великоберезовицькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області. Тож, [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS] (1/2 частка належна йому, як голові робітничого двору та 1/2 частка успадкована після смерті дружини [PERSON] ). Відповідно до ст.ст. 1216-1219 Цивільного Кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Враховуючи те, що [PERSON] , який помер [INFO] , за життя склав заповіт, яким заповів усе належне йому майно, зокрема житловий будинок [ADDRESS] [PERSON] , остання спадщину прийняла, подавши нотаріусу у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини, а тому вона успадкувала належний померлому житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, а також те, що через відсутність державної реєстрації права власності та правовстановлюючих документів на житловий будинок, позивач не може реалізувати своїх спадкових прав, а тому її право підлягає судовому захисту, а позов до задоволення, шляхом визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом, після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved