Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

ТОВ «Юніт Капітал» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. У обгрунтування позову зазначив, що 21.10.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладений кредитний договір № 471066281 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до п.1.1 якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі кредитного ліміту 15500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник - повернути кредит та сплатити проценти за користування ним відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику. 21.10.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти у розмірі 15500 грн на банківську карту позичальника № [NUMBER] , отже первісний кредитор свої зобов`язання виконав, що стверджується копіями платіжних доручень. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладений договір факторингу № 28/1118-01 на строк до 28.11.2019. Строк договору продовжувався додатковими угодами до нього від 28.11.2019 № 19, від 31.12.2020 № 26, від 31.12.2021 № 27, від 31.12.2022 № 31, від 31.12.2023 № 32. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 163 від 07.12.2021 до дговору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 з урахуванням змін, підписанням якого сторони засвідчили передачу прав вимоги до боржників в повному обсязі. Так, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 34859,30 грн. 30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладений договір факторингу № 30/1023-01, згідно якого право вимоги від клієнта до фактора переходить у момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 2 від 20.12.2023 до договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 61187,60 грн. 20.08.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем ТОВ «Юніт Капітал» укладений договір факторингу № 200824, відповідно до умов якого позивачу відступлене право грошової вимоги до відповідача. Перехід прав вимоги відбувається у момент підписання акта приймання передачі реєстру боржників, після чого фактор набуває відповідні права вимоги. Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу № 200824 від 20.08.2024 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 61187,60 грн згідно акта приймання-передачі реєстру боржників. Між первісним кредитором та позивачем узгоджений розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Загальна сума заборгованості на момент звернення до суду становить 61187,60 грн, яка складається з 15500,00 грн заборгованості по кредиту; 45687,60 грн заборгованості по несплаченим відсотків за користування ним. 21.02.2025 судом отримана інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. 26.02.2025 ухвалою судді відкрите провадження по справі у порядку\~спрощеного позовного\~провадження із\~викликом сторін. 10.03.2025 від відповідача надійшов відзив, згідно якого останній заперечував щодо вимог позивача, зазначаючи, що зміст позову та додані розрахунки не містять належної інформації щодо здійснення нарахування заборгованості тіла та відсотків за договором кредитування. Правовідносини за кредитним договором № 471066281 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] виникли 21.10.2021, тобто після укладення договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, у якому предмет договору не індивідуалізований. Вважає, що майбутні вимоги не є предметом договору факторингу, тому і право вимоги за кредитним договором із відповідачем не могло до нього входити. Позивачем не надані належні докази на підтвердження оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, крім того такі докази не надані і за іншими договорами факторингу. Крім того, разом із відзивом надійшло клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. 12.03.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначають, що оплата договору факторингу не є імперативною нормою. Посилаються на п.п. 1.6, 5.2.1, 5.4.3, 5.4.4 договору факторингу про те, що «фінансування» - це сума коштів, що сплачується фактором клієнту за відступлення права вимоги на умовах цього договору. Фактор зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати фінансування у порядку, передбаченому договором. У випадку невиконання фінансування має право призупинити фактору формування та передачу нового реєстру прав вимоги до моменту здійснення фінансування у повному обсязі за попередньо передані реєстри прав вимоги. 17.03.2025 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно яких на момент укладення договору факторингу не виникли зобов`язання між первісним кредитором та боржником [PERSON] , тому у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28.11.2018. Тому, ТОВ «Юніт Капітал» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 21.10.2020 між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Зазначають, що позивачем не додано належного розрахунку існуючої заборгованості за кредитним договором, оскільки наявні у справі розрахунки підписані, як електронні документи, терміни дійсності сертифікатів підписів яких закінчилися 01.06.2024 та 16.08.2024. Крім того, дата формування зазначених розрахунків не зазначена. Таким чином, на думку представника позивача ТОВ «Юніт Капітал» не надані беззаперечні та достовірні докази на підтвердження позовних вимог. 09.04.2025 від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі. Посилаються на те, що позивачем на підтвердження позовних вимог надані розрахунки заборгованості, створені та підписані електронними підписами ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс». Biдпoвiднo дo витягy з peєcтpy пpaв вимoги № 163 від 07.12.2021 дo дoгoвopy фaктopингy № 28/1118-01 вiд 28.11.2018 з ypaxyвaнням дoдaткoвиx yгoд, TOB «Taлioн Плюc» oтpимaлo пpaвo вимoги дo вiдпoвiдaчa нa cyмy 34859,30 гpн. З розрахунку, наданого ТОВ «Таліон Плюс» на дату отримання права вимоги до боржника, наявне нарахування коштів у розмірі 15500 грн за тілом кредиту та 19359,30 грн за відсотками. 20.08.2024 право вимоги за кредитним договором перейшло до позивача. 10.04.2025 клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи задоволене. 01.05.2025 надійшла заява представника відповідача про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача, просять відмовити у задоволенні позову. Зазначають, що оригінали первинних документів на підтвердження факту укладення кредитного договору та доказів, на які посилається позивач, знаходяться у первинного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Однак, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи на підтвердження прав, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, у тому числі первинні документи. Таким чином, позивач підтверджує, що до нього не перейшло право вимоги до відповідача. 12.05.2025 у судове засідання сторони та їх представники не з`явились. Представник позивача клопотав про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача. Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними гл. 10 р. ІІІ ЦПК України (ч.1 ст. 279 ЦПК України). Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених ст. 223 ЦПК України. Інших заяв, клопотань до суду, у тому числі щодо розгляду справи у режимі відеоконференції, не надходило. Під час розгляду справи, судом забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості (ст. 129 Конституції України). Так, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлене таке. Як слідує із матеріалів справи, 21.10.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладений кредитний договір № 471066281 у формі електронного документа з використанням електронного підпису (а.с. 13-16). Відповідно до п.1.1 договору кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі кредитного ліміту 15500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник - повернути кредит та сплатити проценти за користування ним відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику. 21.10.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти у розмірі 15500 грн на банківську карту позичальника № [NUMBER] . Таким чином, первісний кредитор свої зобов`язання виконав, що стверджується копією платіжного доручення (а.с. 39). Зазначене підтверджується наявними матеріалами справи, відповідачем та його представником не спростоване. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладений договір факторингу № 28/1118-01, строком дії до 28.11.2019 (а.с. 42-45), який набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (п. 8.1. договору). У р. 1 зазначеного договору визначено терміни, а саме: п.п.1.1 «Боржник» - фізична особа, з якою укладений кредитний договір, право вимоги до якого уступається за цим договором;\~ п.п.1.2 «Кредитний договір» - кредитний договір, укладений між клієнтом і боржником, права вимоги за яким відступаються, та який відповідає наступним критеріям: боржником за кредитним договором виступає фізична особа та кредит не забезпечується заставою. Перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до цього договору, а саме в реєстрах прав вимог; п.п.1.3 «Право вимоги» - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржника по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строку платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому; п.п.1.4 «Борг» - суми грошових коштів, належних до сплати клієнту боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом та будь-які інші суми, що належать до сплати клієнту за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили;\~ п.п.1.5 «Реєстр прав вимог» - перелік прав вимог до боржників, що відступаються за цим договором. Форма Реєстру прав вимог наведена в додатку № 1 до цього договору. Згідно умов цього договору факторингу, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (п. 2.1). Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку, чим сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників у повному обсязі за відповідним реєстром права вимоги (п. 4.1). На виконання п. 2.1 договору факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» складений та підписаний реєстр прав вимоги № 163 від 07.12.2021, у якому зазначено право вимоги до відповідача за кредитним договором на загальну суму 34859,30 грн. 28.11.2019, 31.12.2020, 31.12.2021, 31.12.2022 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали наступні угоди відповідно № № 19, 26, 27, 31 про продовження строку дії договору факторингу. 30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладений договір факторингу № 30/1023-01, строк дії якого встановлений до 31.12.2024. З копії витягу з реєстру прав вимоги № 2 від 20.12.2023 наявні відомості щодо право вимоги до відповідача у розмірі 61187,60 грн. У подальшому 20.08.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем ТОВ «Юніт Капітал» укладений договір факторингу № 200824, відповідно до умов якого позивач зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступив позивачу право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до витягу з реєстру боржників за договором факторингу\~№ 200824 та акта приймання-передачі реєстру боржників сторони зазначили, що від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача переходить право вимоги до відповідача на загальну суму 61187,60 грн. Суд, визначаючи наявність у позивача права грошової вимоги за кредитним договором до відповідача, виходить з наступного. За приписами ч. 1 ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Тлумачення ч. 1 ст.\~512\~ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (гл. 73 ЦК України). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно ст. 516 ЦК Українизаміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ст. 517 ЦК України). Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Тлумачення ст. 516, ч. 2 ст. 517\~ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-979цс15. Ч. 1 ст.\~1077\~ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст.\~1078\~ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Тобто із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав. Згідно ст.\~1081\~ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 по справі № 906/1174/18 зроблений висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Згідно позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 752/8842/14-ц, постанові Верховного Суду від 16.10.2018 по справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. Оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права, згідно якого ніхто не може передати більше прав, ніж має сам (постанова Верховного Суду від 04.12.2018 № 31/160). Дійсність вимоги означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14.06.2023 по справі № 755/15965/17). Відповідно до ст. 514 ЦК Українидо нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим, ч. 1 ст.\~203\~ЦК України встановлює, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514\~ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 по справі № 910/12525/20). У постанові від 18.10.2023 по справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 по справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 по справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 по справі № 5026/886/2012 тощо). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦК України). При цьому, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 по справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05.07.2017 по справі № 752/8842/14-ц, постанови Верховного Суду від 21.01.2019 по справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 по справі № 910/11177/20). Згідно п.п. 8.2 п. 8 договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТзОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» строк його дії закінчується 28.11.2019. Предметом відступлення за цим договором є, у тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому. Разом з цим, виходячи із умов договору, право вимоги на майбутнє існувало лише з дня укладення договору, тобто з 28.11.2018 та діяло на майбутнє, але в межах строку дії цього договору, тобто по 28.11.2019. При цьому перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги, які є невід`ємною частиною договору факторингу. Таким чином, між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на час укладення договору 28.11.2018 не були погоджені усі істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора та не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, що виникли після його укладення, тобто з 21.10.2021. З наведеного слідує, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 28.11.2018 боргові зобов`язання відповідача за кредитним договором від 22.05.2021 ще не існували, тому не могли бути передані новому кредитору на час укладення 28.11.2018 договору відступлення права вимоги № 28/1118-01. Відтак, у ТОВ «Таліон Плюс» не виникло право вимоги за зобов`язанням відповідача, яке він міг би передати на підставі договору факторингу від 28.11.2018. Позивач, обґрунтовуючи позов, зазначає, що 07.12.2021 на виконання положень договору факторингу № 28/1118-01 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» складений та підписаний реєстр права вимоги № 163 за яким передані (відступлені) права вимоги до відповідача за кредитним договором від 21.10.2021. Копія витягу з якого долучена до позову. Оцінюючи цей доказ, суд зазначає, що витяг з реєстру прав вимоги (а.с. 52-53) не містить інформацію станом на яку дату нарахована заборгованість, залишок заборгованості на початок та кінець кожного періоду, суми коштів, сплачені відповідачем у рахунок погашення заборгованості (за наявності), напрямки та підстави їх нарахування, відсутні відомості, що матеріали кредитної справи (з даними про погашення кредиту та інше) передавались новому кредитору, як це передбачено ч. 1 ст. 517 ЦК України. До того ж наступні сторінки зазначеного реєстру не можливо розцінити, як частини цього витягу, оскільки з них не має змоги встановити частиною якого витягу є зазначені сторінки, зокрема, не містять дати та номера. З урахуванням зазначеного, суд вважає витяг з реєстру прав вимоги (а.с. 52-53) неналежним доказом. Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, до якого відносяться обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження своїх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 по справі № 129/1033/13-ц зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч 3 ст. 13 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Суд також враховує, що укладенням додаткових угод до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 продовжувався строк дії договору факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс». При цьому, обсяг прав та обов`язків сторін по договору факторингу від 28.11.2018 не змінений, відтак вони не можуть підтверджувати перехід до ТОВ «Таліон Плюс» від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до відповідача за кредитним договором. Додатково суд звертає увагу, що матеріали справи не містять додатків до зазначеного договору факторингу, як невід`ємних його частин та відомостей щодо оплати за цим договором, як і за іншими договорами факторингу. Крім того, представник позивача зазначає, що у визначенні поняття договору факторингу словосполучення «у будь-який передбачений договором спосіб» свідчить про те, що оплата договору факторингу не є імперативною нормою. Однак, згідно практики Верховного Суду доказом на підтвердження факту набуття прав вимоги\~за кредитним договором,\~серед ряду інших докмуентів, є належно оформлені та підписані докази\~на підтвердження оплати\~за договором\~факторингу (постанови Верховного Суду від 02.11.2021 по справі № 905/306/17, від 29.06.2021 по справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 по справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 по справі № 5026/886/2012, від 15.04.2024 по справі № 2221/2373/12). Верховний Суд у постанові від 18.10.2023 по справі № 905/306/17 виснував, що на підтвердження факту відступлення права вимоги,\~фінансова компанія\~як заінтересована сторона, повинна надати суду\~докази\~переходу такого права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Таким чином, позивачем не надані належні та допустимі докази\~на підтвердження оплати\~за договорами\~факторингу на кожному етапі переходу таких прав. Зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1\~ст. 509 ЦК України). Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1\~ст. 514 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Аналіз вказаних норм свідчить, що ч.1\~ст. 514 ЦК України\~регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. У разі, коли право вимоги не виникло, така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Проте, це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 по справі № 906/1174/18 зроблений висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Відповідно до\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Якщо такий договір укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Ч. 1\~ст. 203 ЦК України\~прямо встановлює, що застосовується саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п.1 ч.1 ст.\~512, ст.\~514 ЦК України\~у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 по справі № 910/12525/20). Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину та може відбуватися, зокрема внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч.3\~ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч.2\~ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (гл.73 ЦК України) (постанова Верховного Суду від 07.11.2018 по справі № 243/11704/15-ц). При цьому, у зв`язку із заміною кредитора саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними (постанова Верховного Суду від 04.06.2020 по справі № 910/1755/19). Згідно ч.3 ст.\~12, ч.1 ст.\~81 ЦК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справі встановлено, що правовідносини за кредитним договором № 471066281 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем виникли 21.10.2021, тобто після укладення договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, у якому предмет договору не індивідуалізований належним чином, а витяг з реєстру прав вимоги є неналежним доказом. Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізований належним чином (постанова Верховного Суду від 24.04.2018 по справі № 914/868/17). При цьому, суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, що засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 по справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 по справі № 334/6972/17, від 20.12.2021 по справі № 911/3185/20). Посилання позивача на продовження строку дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 додатковими угодами не спростовує необхідності чіткого визначення предмета договору на момент його укладення, адже правочин є чинним за умови визначеності його істотних умов, а предмет договору факторингу має бути конкретно визначений. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29.06.2021 по справі № 916/2040/20). Крім того, суд вважає також неналежними та недопустими доказами по справі розрахунки заборгованості за кредитним договором (а.с. 69 - 72) з урахуванням такого. Верховний Суд у постанові від 02.10.2020 по справі № 911/19/19 висловив правову позицію, за якою суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснений неправильно, суд, з урахуванням обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, що підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. З огляду на наведене, такий розрахунок повинен містити, зокрема обчислення суми боргу, ставки проценту, початок періоду нарахування основного боргу або процентів, закінчення періоду нарахування основного боргу або процентів, кількість днів прострочення, нарахування основного боргу або процентів, розрахунок основного боргу або процентів, розмір основного боргу або процентів та порядок нарахування відповідних сум за кожним відмінним критерієм заборгованості (додавання, множення, нарахування процентів, підсумок тощо), підстави такого нарахування, передбачені умовами договору, містити основні реквізити документа та бути підписані. Зазначене унеможливлює можливість здійснення судом перевірки правильності такого розрахунку, а тому безпідставно вважати доведеною нараховану суму за кредитним договором, що просить стягнути позивач. Доказами на підтвердження наявності заборгованості та її розміру є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". П. п. 57-59, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, визначено, що саме виписки з особових рахунків клієнтів є різновидом регістрів обліку банку на підтвердженням виконаних операцій та сум оборотів за його дебетом і кредитом, які, крім іншого, повинні містити прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні. Розрахунки заборгованості, надані представником позивача на доведення сум, що підлягають стягненню із позичальника, підписані, як електронні документи, терміни дійсності сертифікатів підписів яких закінчилися 01.06.2024 та 16.08.2024; не містять дат їх формування, реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість, а тому не може бути належним та допустимим доказом по справі. Зазначені розрахунки не є первинними обліковими бухгалтерськими документами, їх зміст не відповідає Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", як наслідок, не можуть підтверджувати існування тих чи інших операцій. Ураховуючи наведене, позовні вимоги позивача\~у цій частині є недоведеними, у зв`язку із чим\~відсутні\~підстави для їх задоволення. Суд звертає увагу, що під час розгляду справи судом забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості (ст. 129 Конституції України). Згідно позиції Європейського Суду з прав людини в аспекті оцінки аргументів сторін, сформовану по справі «Серявін та інші проти України» № 4909/04, принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення по справі «Руїс Торіха проти Іспанії» № 303A, п. 29). Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає, що згідно ч.ч 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: ( 1) у разі задоволення позову - на відповідача; ( 2) у разі відмови в позові - на позивача; ( 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у позові відмовлено у повному обсязі, судові витрати не підлягаюсть стягненню із відповідача. На підставі ст. 259 ЦПК України залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладене на строк не більш як на десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як на п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Outcome: dismissed