Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, який зареєстрований 21 квітня 2023 року, Соломянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 603. За час сумісного проживання у сторін народилась дитина, а саме: [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що тривалий час з відповідачем проживають окремо, окремим життям та своїми інтересами, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, фактично їхня сім`я припинила своє існування. Зазначає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, просить суд, шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище « [PERSON] ». Неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] залишити на подальше виховання та проживання з позивачем. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Відповідач [PERSON] повідомив, що позовні вимоги про розірвання шлюбу та залишення на проживання дитини з матір`ю не заперечує, що підтверджується матеріалами справи, а саме телефонограмою від відповідача. Станом на день розгляду справи відповідач будь-яких інших заяв чи клопотань до суду не направив. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідив надані докази на засадах змагальності в межах позовних вимог та дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що 21 квітня 2023 року, Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 603, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи, а саме актом від 13.11.2024 за № 2565. Відповідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. За загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Вказаного висновку дійшов ВС КЦС у постанові від 15.01.2020 у справі №200/952/18. Верховний Суд у постанові від 22.12.2021 у справі № 339/143/20 звернув увагу на те, що враховуючи, що сторони не зверталися до суду із вимогами про визначення місця проживання дитини з одним із батьків суд, враховуючи принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обґрунтовано в межах доводів та вимог позову про розірвання шлюбу та залишення дитини проживати з матір`ю, встановивши, що дитина до розірвання шлюбу після припинення фактичних шлюбних відносин батьків проживала разом з матір`ю, залишив проживати дитину з нею, чим лише констатував проживання дитини, не визначаючи його. Водночас, суд вважає за необхідне роз`яснити, що сторони не позбавлені права врегулювати питання про визначення місця проживання дитини, про зміну її місця проживання, про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні дитини тощо за домовленістю між собою, а в разі недосягнення згоди - у судовому порядку шляхом пред`явлення відповідного позову. Так, сторони у справі зберегти сім`ю не бажають, на примирення не погоджуються, не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому суд вважає, що сім`я розпалась остаточно і збереження даної сім`ї є недоцільним та неможливим, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, в іншій частині відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. Тому, 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову підлягають поверненню позивачу з державного бюджету. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 605,60 грн., з урахуванням повернутих з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору.

Outcome: partial