Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

11 лютого 2025 року [PERSON] звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з вищевказаним позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконання виконавчий напис, вчинений 01 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрований в реєстрі за №76303, про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 17982 гривні 37 копійок на користь ТОВ «ФК «Авансар», а також стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати.\~ Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у березні 2025 року позивач дізнався, що відносно нього існує виконавче провадження №69695058, що було відкрито на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. 26 березня 2025 року у приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. позивач отримав ідентифікатор доступу до документів виконавчого провадження №69695058. Ознайомившись з матеріалами вказаного виконавчого провадження позивачем було встановлено, що 01 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис та зареєстровано в реєстрі за №76303 про стягнення з позивача на невиплачених в строк грошових коштів на користь ТОВ «ФК «Авансар», якому ТОВ «ФК «Фагор» відступило право вимоги на підставі договору факторингу №27/05/2020-4 від 27 травня 2020 року, якому в свою чергу ТОВ «ФК «Плеяда» відступило право вимоги на підставі договору факторингу №1 від 20 травня 2016 року, якому в свою чергу ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі договору факторингу №1905 від 19 травня 2016 року відступило право вимоги за кредитним договором №20036527 від 10 травня 2016 року, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та позивачем. Згідно вказаного виконавчого напису з позивача на користь відповідача стягнута заборгованість за кредитним договором за період з 10 травня 2016 року по 28 травня 2021 року включно у розмірі 4424 гривні 20 копійок заборгованість за тілом кредиту, 11816 гривень 17 копійок заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами, 892 гривні заборгованість за нарахованою пенею, 150 гривень плата за вчинення виконавчого напису, загальна заборгованість становить 17982 гривні 37 копійок. ТОВ «ФК «Авансар» 15 лютого 2022 року пред`явило до виконання вищевказаний виконавчий напис. Вважає, що вказаний виконавчий напис порушує його права, оскільки був вчинений з порушенням Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. На час вчинення оспорюваного виконавчого напису редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу кредитного договору, а стосувалась лише нотаріально посвідчених договорів, оскільки п.2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Як видно з заяви (оферти) №200036527 від 24 травня 2014 року, яка була надана відповідачем приватному виконавцю, як оригінал кредитного договору укладеного між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський», в ній окрім видачі позивачу кредитної картки з кредитним лімітом 0 гривень, відсутні будь-які суми кредиту, які позивачу надавались ПАТ «Банк Михайлівський», а також жодного іншого договору, який би був посвідчений нотаріально відповідач нотаріусу не надавав. Крім того, кредитний договір №200036527, за яким на підставі виконавчого напису нотаріуса стягуються кошти був укладений між ПАТ «Банк Михайлівський» та позивачем 24 травня 2014 року, що може свідчити про застосування строків позовної давності стягнення з позивача в примусовому порядку. Також, з тексту виконавчого напису слідує, що кредитний договір з первісним кредитором був укладений 24 травня 2014 року, як первісний кредитор, так і наступні кредитори з позивача не стягували кошти в примусовому порядку. Вказує, що ним не було отримано будь-яких вимог відповідача, а тому за відсутності доказів про належне отримання ним та/або не отримання із зазначенням причин такого неотримання, відповідачем не були виконані вимоги закону в частині обов`язковості направлення боржнику заключної вимоги про усунення порушень та сплати заборгованості. Таким чином, у разі відсутності жодних повідомлень від стягувача, яких позивач не отримав, зазначене свідчить про спірність боргу, оскільки об`єктивно позбавило можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості, відступлення права вимоги та можливості надати свої заперечення щодо її розміру або оспорити вимоги відповідача, а відтак позивач не мав можливості подати заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між позивачем та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення такого виконавчого напису. Крім того, про незаконність вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. свідчить анулювання Міністерством юстиції України виданого на його ім`я свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю у 2021 році. З вказаних обставин, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 квітня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за вищевказаним позовом, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, залучено до участі у справі третіх осіб, відповідачу встановлено строк для подачі до суду відзиву на позовну заяву, а третім особам встановлено строк для подання до суду письмових пояснень щодо позову або відзиву. Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. Відповідач ТОВ «ФК «Авансар» у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву [PERSON] до суду не подало, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання відзиву у встановлений судом строк від відповідача не надходило. Частиною 8 статті 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. та приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк О.С. у встановлений судом строк письмових пояснень на позовну заяву [PERSON] до суду не подали, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання письмових пояснень у встановлений судом строк від третіх осіб не надходило. За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, письмових пояснень, доказів тощо. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з неподанням відповідачем відзиву на позовну заяву та третіми особами письмових пояснень на позовну заяву, зважаючи на те, що позивач не висловив своїх заперечень проти заочного розгляду справи, розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого глави 11 ЦПК України, про що судом постановлено ухвалу. Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, приходить до наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що 24 травня 2014 року позивачем [PERSON] підписано Заяву (оферту) №200036527 ПАТ «Банк Михайлівський», яка містить у собі Договір про надання та використання платіжної картки, за умовами якого: найменування продукту кредитна карта МКредитка (не іменна); тип картки MC Debit; валюта рахунку картки UAH; рахунок картки [NUMBER] ; надання інформації в Бюро кредитних історій так; бажаний кредитний ліміт 0 гривень; максимальна ставка по ліміту 58,8% річних; програма страхування від нещасних випадків так; щомісячна комісії за РКО 0; умови надання та обслуговування платіжних карток банку, затверджені Наказом №187 від 07 квітня 2014 року (а.с.13). Укладення вказаного договору позивачем [PERSON] не заперечується. 01 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., на підставі статей 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №76303, про звернення стягнення (а.с.12). Вказаним виконавчим написом пропонується стягнути з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «ФК «Авансар», якому ТОВ «ФК «Фагор» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №27/05/2020-4 від 27 травня 2020 року, якому в свою чергу ТОВ «ФК «Плеяда» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №1 від 20 травня 2016 року, якому в свою чергу ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі Договору факторингу №1905 від 19 травня 2016 року, відступлено право вимоги за Кредитним договором №200036527 від 10 травня 2016 року, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] . Запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «ФК «Авансар», стягнути з [PERSON] за період з 10 травня 2016 року по 28 травня 2021 року включно, суму у розмірі: 4424 гривні 20 копійок заборгованість за тілом кредиту; 11816 гривень 17 копійок заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 892 гривні 00 копійок заборгованість за\~ нарахованою пенею; за вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача; загальна заборгованість [PERSON] становить 17982 гривні 37 копійок. При цьому, доказів укладення між позивачем [PERSON] та ПАТ «Банк Михайлівський» кредитного договору №200036527 саме 10 травня 2016 року, як про це зазначено в оскаржуваному виконавчому написі, матеріали справи не містять та сторонами не надано. 19 серпня 2022 року ТОВ «ФК «Авансар» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. з заявою про відкриття виконавчого провадження, в якій просило відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого напису №76303 приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення заборгованості з боржника [PERSON] на користь стягувача ТОВ «Авансар», грошові кошти в сумі 17982 гривні 37 копійок (а.с.11). До вказаної заяви додано: 1. Оригінал виконавчого напису №76303, виданого 01 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М; 2. Оригінал кредитного договору №200036527. 19 серпня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком О.С., за результатами розгляду заяви стягувача про примусове виконання виконавчого напису №76303, виданого 01 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Авансар» боргу у розмірі 17982 гривні 37 копійок, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №69695058 (а.с.14). При цьому, вказаною постановою вирішено також стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 1798 гривень 24 копійки.\~\~ Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч.1 ст.39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (надалі - Порядок). Згідно п.п. 2.1 п.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Відповідно до п.п.2.1 п.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (надалі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до п.2 Переліку, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису за кредитним договором додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. За змістом статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно ст.50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Як вбачається зі змісту п.2 Переліку, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитногодоговору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. У п.п. 42, 43 постанови Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі №645/1979/15 зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Крім того, у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №310/9293/15ц зазначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Таким чином, приватним нотаріусом при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не враховано тієї обставини, що норми, які визначають перелік документів, що підтверджують безспірність заборгованості по кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів, станом на день вчинення оспорюваного виконавчого напису, вже були не чинні. Подібні правові висновки Верховний Суд викладав, зокрема, у постановах: від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження№ 61-12629св19), від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18), від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Однак, кредитний договір №200036527, який укладений між 24 травня 2014 року позивачем [PERSON] та ПАТ «Банк Михайлівський», що наявний в матеріалах справи та оригінал якого ТОВ «ФК «Авансар» надало приватному нотаріусу разом з заявою про відкриття виконавчого провадження, нотаріально не посвідчений, та будь-яких доказів, які вказують на нотаріальне посвідчення аналогічного кредитного договору, який, згідно спірного виконавчого напису, був укладений 10 травня 2016 року, на підставі якого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено спірний виконавчий напис та вирішено стягнути у безспірному порядку з позивача [PERSON] на користь відповідача ТОВ «ФК «Авансар» заборгованість, матеріали справи не містять та відповідачем не надано, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що на підставі вказаних кредитних договорів стягнення заборгованості не може провадитися у безспірному порядку. Відповідно до правового висновку Великої палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17 (провадження № 12-5гс21) порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, відповідачем ТОВ «ФК «Авансар» також не надано документів, на підставі яких вчинено спірний виконавчий напис та свідчить про його вчинення у відповідності до законодавства України. Таким чином, з наданих суду документів неможливо встановити, що на момент вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису позивач мав безспірну заборгованість перед стягувачем, а також, що заборгованість була саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Також, позивач стверджує, а відповідачем не надано жодних заперечень, що про вказаний виконавчий напис його стало відомо лише у березні 2025 року, що свідчить про те, що він будь-яких претензій чи заяв, а також вимог про наявність заборгованості та погашення боргу від відповідача чи приватного нотаріуса не отримував, про існування заборгованості та її розмір не був проінформований, в зв`язку з чим був позбавлений права оскаржити вимогу у судовому порядку або надати письмове заперечення відповідачу чи нотаріусу. Відповідно до ч.1-3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до чеку переказу коштів від 28 березня 2025 року, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 1211 гривень 20 копійок (а.с.1). Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір у загальній сумі 1211 гривень 20 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved