Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

21 квітня 2025 року [PERSON] звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з вказаною заявою, в якій просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті своєї матері - [PERSON] , [INFO] , громадянки України, місце народження: с. Велика Яблунівка Смілянського району Черкаської області, місце проживання якої було зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , яка померла [INFO] в м. Тираспіль, Республіка Молдова. Свою заяву обґрунтовує тим, що [INFO] на окупованій території Республіки Молдова, а саме на території Придністровської Молдавської Республіки в м. Тираспіль померла його мати - [PERSON] , [INFO] , громадянка України, місце проживання якої було зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Отримавши документи про смерть матері, видані на території не визнаної Придністровської Молдавської Республіки, а саме: медичне свідоцтво про смерть видане 23.12.2024 року ГУ РКБ м. Тираспіль, довідку про смерть та свідоцтво про смерть від 23 грудня 2024 року серії [NUMBER] , зареєстроване Адміністрацією с. Суклея Слободзейського району Придністровської Молдавської Республіки, заявник виявив намір провести державну реєстрацію смерті [PERSON] в Україні, з метою подальшого оформлення права на спадщину після смерті останньої. На його звернення, листом від 24 січня 2025 року Смілянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) відмовив в реєстрації смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , оскільки надані ним документи не є підставою для державної реєстрації смерті відповідно до вимог чинного законодавства. Водночас заявник наголошує, що між Україною та Придністровською Молдовською Республікою не встановлено ніяких договірних відносин. Відповідно до чинного законодавства та міжнародних договорів Україна не визнає правосуб`єктності самопроголошеної Придністровської Молдавської Республіки та органів влади регіону, оскільки загальновизнаним суб`єктом міжнародного права є Республіка Молдова, складовою частиною якої є Придністровський регіон. Відтак, документи видані на території не визнаної Придністровської Молдавської Республіки та її органами влади за законом є недійсним і не створюють правових наслідків. Заявник також зазначив, що після смерті матері [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 3,08 га, кадастровий номер 7123781500:02:001:0372, розташовану на території Великояблунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала їй на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР № 045507, виданого 25.11.2002 року. Таким чином, він має намір оформити право власності на вказане спадкове майно, в порядку спадкування по закону. Однак, при зверненні до Смілянської державної нотаріальної контори щодо заведення спадкової справи після смерті матері, заявнику листом № 509/01-16 від 08.04.2025 року повідомлено, що свідоцтво про смерть [PERSON] від 23 грудня 2024 року серії [NUMBER] , зареєстроване Адміністрацією с. Суклея Слободзейського району Придністровської Молдавської Республіки не може бути визнане Україною належним документом, що підтверджує факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини, у зв`язку з чим у нотаріуса відсутня підстава для заведення спадкової справи після [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в м. Тираспіль Придністровської Молдавської Республіки. Також роз`яснено право на звернутися до суду для вирішення зазначеного питання. Посилаючись на ці обставини [PERSON] звернувся до суду з означеною заявою про встановлення факту смерті. Ухвалою судді від 21 квітня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку окремого провадження. В судове засідання, призначене на 08 травня 2025 року сторони не з`явились. В судове засідання заявник не з`явився, однак від представника заявника - адвоката Саражі Д.В. до суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність заявника та його представника, заяву підтримав та просив задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання також не з`явився, однак направив до суду заяву, в якій просив розглядати справу у відсутність уповноваженого представника Смілянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), проти задоволення заяви заперечень не надано. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] в м. Тираспіль Придністровської Молдавської Республіки померла [PERSON] , [INFO] , громадянка України, місце народження: Черкаська область, Черкаський район, с. Велика Яблунівка, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Адміністрацією с. Суклея Слободзейського району Придністровської Молдавської Республіки (а.с.10). Вказане також підтверджується копією медичного свідоцтва про смерть № 733 від 23 грудня 2024 року та довідкою про смерть, з яких також вбачається, що причиною смерті [PERSON] вказано: «Набряк головного мозку»; місце проживання [PERSON] вказано: [ADDRESS] Республіки (а.с. 8,9). Водночас, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] до дня своєї смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] та довідкою виконавчого комітету Березняківської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 61 від 14 лютого 2025 року (а.с.7,11). З матеріалів справи також вбачається, що заявник - [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 15 вересня 1952 року Великояблунівською сільською радою Смілянського району (а.с.6). Як вбачається із копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР № 045507 від 25 листопада 2002 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 18097801 від 21 лютого 2014 року, [PERSON] передано у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,07 га, розташовану на території Великояблунівської сільської ради Смілянського району Черкаської області, кадастровий номер 7123781500:02:001:0372 (а.с. 14,15). Заявник, отримавши видані на території не визнаної Придністровської Молдавської Республіки документи про смерть матері, а саме: медичне свідоцтво про смерть видане 23.12.2024 року ГУ РКБ м. Тираспіль, довідку про смерть та свідоцтво про смерть від 23 грудня 2024 року серії [NUMBER] , зареєстроване Адміністрацією с. Суклея Слободзейського району Придністровської Молдавської Республіки, виявив намір провести державну реєстрацію смерті [PERSON] в Україні, з метою подальшого оформлення права на спадщину після смерті останньої. Однак, при зверненні до Смілянської державної нотаріальної контори щодо заведення спадкової справи після смерті матері, заявнику листом № 509/01-16 від 08.04.2025 року повідомлено, що свідоцтво про смерть [PERSON] від 23 грудня 2024 року серії [NUMBER] , зареєстроване Адміністрацією с. Суклея Слободзейського району Придністровської Молдавської Республіки не може бути визнане Україною належним документом, що підтверджує факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини, у зв`язку з чим у нотаріуса відсутня підстава для заведення спадкової справи після [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в м. Тираспіль Придністровської Молдавської Республіки (а.с.13). Так, між Україною та Придністровською Молдовською Республікою не встановлено ніяких договірних відносин. Відповідно до чинного законодавства та міжнародних договорів Україна не визнає правосуб`єктності самопроголошеної Придністровської Молдавської Республіки та органів влади регіону, оскільки загальновизнаним суб`єктом міжнародного права є Республіка Молдова, складовою частиною якої є Придністровський регіон. Відтак, документи видані на території не визнаної Придністровської Молдавської Республіки та її органами влади за законом є недійсним і не створюють правових наслідків. На звернення [PERSON] , листом № 57/32.14-04-05 від 24 січня 2025 року Смілянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) відмовив в реєстрації смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , оскільки надані ним документи не є підставою для державної реєстрації смерті відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.12). Відповідно до статті 17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно з Правилами державної реєстрації актів громадянського стану, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Таким чином, заявник позбавлений можливості в позасудовому порядку легалізувати свідоцтво про смерть своєї матері - [PERSON] , яке видане в не визнаній Придністровській Молдавській Республіці та здійснити дії юридичного характеру, щодо оформлення спадщини по закону, як спадкоємцю першої черги спадкування. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до вимог ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - Постанова Пленуму) у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У пункті 13 вказаної вище Постанови Пленуму зазначено, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. У відповідності з ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" від 01.07.2010, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, підставою для державної реєстрації смерті є: г) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Державна реєстрація факту смерті, встановленого у судовому порядку, проводиться за заявою осіб, що були заявниками при розгляді судом справи, а також спадкоємців померлого при поданні рішення суду. Відповідно до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993, Україна не визнає правосуб`єктності самопроголошеної Придністровської Молдавської Республіки та органів влади регіону і загально визначеним суб`єктом міжнародного права є Республіка Молдова, складовою якої є Придністровський регіон. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд враховувує, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Не надаючи оцінки легітимності документам, виданим на території не визнаної Придністровській Молдавській Республіці, оскільки за законом такі документи є недійсним і не створюють правових наслідків, суд має виходити із самого факту смерті особи. Будь-які докази, які свідчать про протилежне, у суду відсутні. Іншого способу захистити свої права заявник не має. Звертаючись з даною заявою до суду, заявник посилається на те, що він позбавлений можливості отримати свідоцтво про смерть своєї матері, оскільки, факт її смерті відбувся на території Придністровської Молдавської Республіки, яка не визнається світовим співтовариством та на якій неможливо отримати документи, що можуть бути прийняті Відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Більш того, під час дії правового режиму воєнного стану в Україні заявник позбавлений можливості виїхати за межі України та звернутись до компетентних органів Молдови. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що встановлення факту, про який просить заявник, має для нього юридичне значення та не порушує прав та інтересів інших осіб, в тому числі прав заінтересованої особи. Аналіз перевірених і оцінених судом доказів та законодавства переконує суд, що заявником надані належні, достовірні, допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву і є достатніми для встановлення даного факту. З метою усунення обставини, яка перешкоджає заявнику отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину по закону та оцінюючи зібрані докази по справі в їх сукупності суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення. Відтак, слід встановити факт, що [PERSON] померла [INFO] на окупованій території Республіки Молдова, а саме на території Придністровської Молдавської Республіки у м. Тирасполь. Питання про відшкодування судових витрат заявник не ставить. На підставі ст.49 ЦК України та

Outcome: approved