Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача матеріальний збиток у розмірі 544 346, 86 грн., завданий внаслідок пошкодження автомобіля марки BMW 7501, державний номерний знак [NUMBER] в ДТП, яка мала місце 14.12.2023 року з вини відповідача; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 50 000. 00 грн.; судові витрати покласти на позивача. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 грудня 2023 року на вулиці Головній у с. Дунковиця Берегівського району Закарпатської області сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено автомобіль марки BMW 7501, державний номерний знак [NUMBER] , який перебував у розпорядженні позивачки. В результаті даної ДТП згідно звіту про оцінку розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу від 22.01.2024р. величина розміру матеріального збитку , заподіяного власнику складає 699 346, 86 гривень. Винуватцем вказаної ДТП згідно протоколу про адміністративне правопорушення та постанови Іршавського районного суду Закарпатської області визнано [PERSON] . Даний факт підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 340991 від 14.12.2023р., схемою місця ДТП, повідомленням про ДТП страхової компані, постановою Іршавського районного суду від 20.02.2024р., звітом про оцінку розміру матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ № 08.24 від 22.01.2024р. Страховою компанією відшкодовано позивачці 155 000 гривень страхового відшкодування за страховим випадком, але дана сума не покриває збитків, заподіяних позивачці. Згідно звіту № 08.24 від 22.01.2024р. величина розміру матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ становить 699 346, 86 гривень. Враховуючи суму страхового відшкодування сума завданої позивачці шкоди становить 544 346, 86 гривень. На підставі викладеного представник позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 30.04.2024 року провадження у справі відкрито. 12.06.2024 року через канцелярію суду було подано відзив на позовну заяву відповідачем [PERSON] , який він мотивує тим, що не визнає позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди. Щодо матеріальної шкоди відповідач зазначає, що розрахунок збитків, наданий позивачкою, базується на звіті приватної оціночної компанії, складеному без участі відповідача, який вважає оцінку завищеною та необ`єктивною. Щодо моральної шкоди відповідач вважає заявлену суму завищеною, наголошуючи, що ДТП сталася випадково, без умислу, а сам відповідач після події не переховувався, не залишав місце аварії та надав усю можливу допомогу. У зв`язку з цим відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову. Протокольною ухвалою від 17.03.2025 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача надала пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві, такі підтримала, просила задоволити у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову повністю, вказав що не визнає позовні вимоги [PERSON] , вважаючи їх необґрунтованими та завищеними як у частині матеріальної, так і моральної шкоди. Дослідивши матеріали справи, думку учасників судового розгляду, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Судом встановлено, що Постановою Іршавського районного суду Закарпатської області від 20.02.2024 року (справа № 297/4395/23, провадження 3/301/219/24) відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. в дохід держави. Згідно якої, а також відповідно до копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 340991 від 14.12.2023 року, долученого до матеріалів справи, вбачається, що 14 грудня 2023 року близько 03 години 30 хвилин [PERSON] по вулиці Головна в селі Дунковиця, керуючи транспортним засобом марки Fiat Ducato номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечну швидкість, не врахував дорожню обстановку, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із транспортним засобом марки ВMW державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , в результаті транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень без потерпілих. Вказана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили 02.03.2024 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року в справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року в справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає, серед іншого, і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 21.12.2022 року транспортний засіб «BMW 750I», д.н.. [NUMBER] , ідентифікаційний номер транспортного засобу: [NUMBER] , зареєстровано на праві власності за [PERSON] . Статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Правилами ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною першою ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивачів та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Як вбачається із Звіту № 08.24 про оцінку розміру матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу від 22.01.2024 року, наданого ФОП « [PERSON] » за замовлення [PERSON] , за підписом оцінювача, аварійного комісара за сумісництвом суб?єкта оціночної діяльності [PERSON] , ринкова вартість КТЗ до пошкодження - 2 285 601,50 грн.; вартість відновлювального ремонту КТЗ - 1 083 148,52 грн. (з врахуванням ПДВ 20%); значення коефіцієнту фізичного зносу становить 0,41; вартість нормо-години робіт: ремонтні роботи - 954,00 грн. (з врахуванням ПДВ 20%), малярні роботи - 954,00 грн. (з врахуванням ПДВ 20%); адаптаційний коефіцієнт до замінюваних деталей / коефіцієнт на лакофарбові матеріали 1,00 / 1,00 . Висновки, отримані в результаті оцінки: величина розміру матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ BMW 7501 реєстраційний номер А00750НР ідентифікаційний номер [NUMBER] складає: 699 346,86 (шістсот дев?яносто дев?ять тисяч триста сорок шість грн. 86 копійок з врахуванням ПДВ 20%). Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування(пункт 9.1 статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України). Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. 15.12.2023 року НАСК «ОРАНТА» було повідомлено про ДТП за договором обов?язкового (добровільного) страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхувальником зазначено [PERSON] , договір страхування серії АТ № 4342384 строк дії якого із 28.06.2023 по 27.06.2024 року, транспортний засіб страхувальника «Fiat Ducato» номерний знак [NUMBER] , водієм транспортного засобу вказано відповідача, потерпілою особою [PERSON] , транспортний засіб «BMW 750I», д.н.. [NUMBER] , водієм якого вказано [PERSON] , дата події 14.12.2023 року. На підставі вищенаведеного НА СК «ОРАНТА» за номером справи № 23-07-104104 було узгоджено суму відшкодування за страховим випадком за договором ОСЦПВВНТЗ щодо події яка мала місце 14.12.2023 року, відповідно до якого з врахуванням вимог Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів» від 01.07.2004 року № 1961, зі змінами та доповненнями, розмір страхового відшкодування склав 155 000, 00 грн., потерпілою особою зазначено [PERSON] та підписано ним 03.02.2024 року. Як вказує представник позивача, позивач отримала 155 000 грн. 00 коп. страхового відшкодування від НА СК «ОРАНТА» за страховим випадком, однак дана сума не покриває всіх збитків. У цій справі суд звертає увагу, що за загальним правилом, право на відшкодування шкоди має право особа, яка такої зазнала. У випадку завдання шкоди майну, це або власник майна, або титульний володілець, який має право володіння або користування відповідним майном. Згідно зі\~статтею 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Статтею 1166 ЦК України\~передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 3\~ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. Згідно зі\~ст. 395 ЦК України, речовими правами на чуже майно є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно. Статтею 396 ЦК України\~передбачено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень\~глави 29 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 398 ЦК України, право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року в справі № 147/66/17 зазначено, що факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну. За змістом ч. 2\~ст. 1187 ЦК України\~володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306\~передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. У той же час, у постанові Верховного Суду від 12.05.2022 року у справі № 623/290/21\~вказано: «Таким чином, особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, має також право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Враховуючи те, що відповідно до статей\~386,\~395,\~396 ЦК України\~положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну». Водночас, позивачем [PERSON] не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що автомобіль марки «BMW 750I», д.н.з. [NUMBER] на момент вчинення ДТП (заподіяння шкоди), а також станом на час розгляду справи судом, перебуває у її законному володінні або користуванні, та на яких правових підставах. Навпаки, як слідує з досліджених судом доказів, власником автомобіля є гр. [PERSON] , яка не є стороною у цій справі, її правовий статус у справі не визначено, а також жодних правочинів між нею та позивачем не надано, хоча й користування автомобілем на момент ДТП здійснювала позивач. Крім того, у позовній заяві та доданих матеріалах відсутня копія посвідчення водія позивача, що підтверджує її право на керування транспортними засобами відповідної категорії, що унеможливлює визнання за нею права на звернення до суду з вимогою про відшкодування різниці матеріальної шкоди з особи, відповідальної за спричинення ДТП, а саме відповідача [PERSON] . Також суд звертає увагу на те, що відсутні будь-які документи, які б підтверджували правові підстави володіння/користування транспортним засобом, що виключає можливість визнання особи такою, що понесла матеріальну шкоду у зв`язку з пошкодженням цього майна. Більше того, в окремих наданих до суду документах містяться розбіжності, зокрема в Узгодженні суми відшкодування за страховим випадком за договором ОСЦПВВНТЗ, номер справи 23-07-104104 від 03.02.2024 року вказаною стороною потерпілої особи є інша особа [PERSON] . Водночас жодних документів, які б підтверджували його право представляти інтереси власника майна чи позивача в цій справі, суду також не надано (довіреності, договору доручення тощо). У той же час Звіт № 08.24 про оцінку розміру матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ, виготовлений на замовлення [PERSON] , у відповідності до умов договору про оцінку, якого до матеріалів справи долучено не було, власником КТЗ вказано [PERSON] , про, що вказано у вступній його частині, відповідно до Акта огляду колісного транспортного засобу від 12.01.2024 року, складеного аварійним комісаром, оцінювачем [PERSON] , власника КТЗ «BMW 750I», д.н.з. [NUMBER] вказано знову ж таки [PERSON] та відповідно на її ім`я (де вона вказана як платник та одержувач, а також зазначено вказаний вище автомобіль) виписано Рахунок-фактуру № ЗМО-000011 від 18.01.2024 року на загальну суму 31\~820,00 грн. ФОП [PERSON] , водночас у ремонтних калькуляціях № 08.24 від 18.01.2024, долучених до матеріалів Звіту, власником транспортного засобу вказаний [PERSON] . Сукупність викладених обставин не узгоджується із практикою ЄСПЛ щодо урахування принципу «балансу вірогідностей», а також на переконання суду свідчить про те, що позивачем не підтверджено належність пошкодженого майна до його володіння чи користування на законних підставах, з приводу якого заявлено вимоги про відшкодування матеріальної шкоди; не обґрунтовано юридичної підстави для звернення саме цієї особи до суду, адже відсутні правовстановлюючі документи, довіреності, договори чи інші правові підстави для розпорядження цим майном чи представництва в інтересах його власника; не надано документів, що виключають можливість подання аналогічних вимог власником транспортного засобу в майбутньому, що у свою чергу, створює потенційну загрозу подвійної відповідальності для відповідача, що суперечить базовим принципам справедливості та правової визначеності, гарантованим, зокрема, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд не може ухвалити рішення, яке потенційно призведе до того, що відповідач двічі відповідатиме за ту саму шкоду спочатку перед особою, яка не довела свого статусу, а потім перед законним власником майна. За змістом\~ст. 81\~\~ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях\~\~і, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши зібрані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню в цій частині не підлягають за їх недоведеністю, позивач [PERSON] не надала доказів того, що саме їй, як титульному володільцю, заподіяно майнову шкоду пошкодженням автомобіля марки «BMW 750I», д.н.з. [NUMBER] . Крім того, зі змісту п. 1 ч. 2\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд враховує наявність такої, протиправність дій її заподіювача (відповідача [PERSON] ), причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням відповідача. Відповідно до п.1 ч. 2\~ст.23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Зі змісту п. 22.3 Закону України " Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вбачається, що якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пп. 3, 4 ч.2\~ст. 23 ЦК України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує характер неправомірних дій відповідача, його поведінку після зіткнення, тривалість порушення прав позивача, який протягом тривалого часу був позбавлений можливості використання автомобіля, що створило ряд незручностей в сімейному та побутовому житті, - як наслідок порушення нормального ритму життя (необхідність вчинення додаткових дій, які за нормальних обставин не було необхідності вчиняти), нормальних життєвих зв`язків, тяжкість вимушених змін, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Представник позивача у позовній заяві вказує, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивачці завдано моральної шкоди, що проявилась у сильних емоційних переживаннях, тривожності, порушенні життєвих планів та професійної самореалізації. Особливе занепокоєння спричинив факт перебування в автомобілі її неповнолітнього сина, який отримав легкі тілесні ушкодження, що додатково посилило моральні страждання [PERSON] , у той же час відповідач [PERSON] у своєму відзиві вказав, що вимоги в цій частині також не визнає, вказує, що ДТП, яке мало місце 14.12.2023 року стало фатальною випадковістю, а не умисною дією, зазначає, що він не переховувався, не зникав з місця ДТП, запропонував і надав всю можливу на той момент допомогу. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач пов`язує заподіяння їй моральної шкоди з емоційними переживаннями внаслідок ДТП, порушенням життєвих і професійних планів, а також занепокоєнням за здоров`я неповнолітнього сина, який, за її твердженням, перебував з нею в автомобілі та зазнав легких тілесних ушкоджень. Проте, суд не вбачає належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт перебування дитини позивачки в автомобілі під час дорожньо-транспортної пригоди, а також факт заподіяння йому тілесних ушкоджень. Зокрема у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному за фактом ДТП, зазначено, що травмованих немає; потерпілою особою вказано лише [PERSON] , жодних згадок про інших осіб чи потребу в медичній допомозі не зафіксовано; медичних довідок або інших документів, що підтверджували б тілесні ушкодження вказаної дитини чи її присутність у транспортному засобі, суду не надано. Щодо тверджень про порушення життєвих перспектив, професійних планів і продуктивної самореалізації, суд оцінює ці доводи критично, оскільки вони є загальними та абстрактними за змістом, не містять чітких обставин, які можна було б перевірити, а отже вони не дають суду підстав для достовірного встановлення розміру та факту заподіяння моральної шкоди в заявленому в позові обсязі у розмірі 50\~000 грн., при цьому, відповідач у своєму відзиві, а також у судових засіданнях, не заперечує сам факт настання ДТП, однак зазначає, що не мав умислу чи необачної зневаги до наслідків, не зникав із місця події, надавав можливу допомогу, що також враховується судом як пом`якшувальна обставина при вирішенні питання про компенсацію моральної шкоди. А тому, враховуючи вимоги п. п. 3, 5, 9\~Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року №4, з відповідача [PERSON] слід стягнути в користь позивача 3000 грн. моральної шкоди. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений за подання позовної заяви до суду у розмірі пропорційно до задоволених позовних вимог. Однак із поданої позовної заяви вбачається, що вимога про моральну шкоду не була включена до загальної ціни позову, а судовий збір за цю частину позовних вимог позивачем не сплачено. З огляду на часткове задоволення судом вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 3 000 грн, суд вважає, що стягнення судового збору з відповідача у цій частині є необґрунтованим, оскільки відповідні витрати фактично не були понесені позивачем. Враховуючи принцип відшкодування судових витрат у межах фактичних витрат, а також положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд дійшов висновку, що витрати на сплату судового збору за вимогою про моральну шкоду у даному випадку не підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed