Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

У лютому 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Позов обґрунтував тим, що між сторонами 8 серпня 2013 року був зареєстрований шлюб у виконавчому комітеті Майданської сільської ради за актовим записом № 03, про що свідчить відповідне свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . У цьому шлюбі у нього з відповідачкою народився син [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] . Після одруження сторони проживали як одна сім`я на орендованих квартирах та останнім їх місцем спільного проживання був будинок [ADDRESS] . Зазначав, що спільне життя у них не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, різні погляди на сімейні відносини та обов`язки. Так, з 2023 року відповідачка виїхала на роботу до Чехії та періодично на нетривалий час приїжджала додому, проте спільного життя між сторонами вже не було та вона не турбувалася про їхнього спільного сина, а тому все забезпечення і виховання дитини він здійснює самостійно. Зважаючи на те, що вони вже протягом двох років спільно не проживають, не підтримують шлюбних відносин, утратили любов і повагу один до одного, а тому на даний час шлюб є лише формальним і його збереження суперечитиме їх спільним інтересам. Зауважував і те, що після розірвання шлюбу їх малолітній син проживатиме разом із ним. Стверджував, що відповідачка не бере жодної участі у вихованні й утриманні дитини, не займається його фізичним і духовним розвитком, оскільки більшість часу проживає за межами України. Оскільки добровільно про сплату аліментів домовитися не вдалося, тому він вимушений звертатися до суду про стягнення з відповідачки аліментів на утримання їхньої дитини, так як самостійно матеріально забезпечити сина він неспроможний через відсутність у нього офіційної і постійної роботи, а тимчасові його підробітки на будівництві становлять біля 10\~000 грн на місяць. При цьому відповідачка працює у м. Прага (Чехія) офіціантом у ресторані і має дохід в еквіваленті до гривні орієнтовно в межах 76\~000 86\~000 грн на місяць, а відтак має змогу сплачувати аліменти на утримання їхньої дитини у розмірі 10\~000 грн на місяць. Посилаючись на наведені вище обставини просив суд: 1) шлюб укладений між ним та відповідачкою [PERSON] , що зареєстрований 08.08.2013 у виконавчому комітеті Майданської сільської ради за актовим записом № 03, розірвати; 2) стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 10\~000 грн щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з подальшою індексацією відповідно до закону; 3) допустити до негайного виконання судове рішення в межах суми платежу за один місяць, а також вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами. Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2025 року відкрито провадження в цій справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У відзиві на позов представниця відповідачки [PERSON] адвокатка Гренджа В. Ю. зазначала, що з приводу позовної вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу відповідачка цю вимогу визнає та згідна на розірвання шлюбу, оскільки примирення і збереження шлюбу між сторонами не бажає. Щодо позовної вимоги про стягнення з неї аліментів на утримання малолітньої дитини, то у задоволені такої заперечує повністю, так як бажає щоб після розірвання шлюбу малолітній син залишився проживати саме з нею, оскільки позивач нездатний матеріально забезпечити дитину, є непрацюючим, немає доходів. Зазначала і те, що вимога про стягнення з неї аліментів на утримання малолітнього сина є передчасною, оскільки до позовної заяви не додано висновок органу опіки та піклування Міжгірської селищної ради щодо визначення місця проживання дитини з батьком. За наведених обставин просила у задоволені позовних вимог до неї щодо стягнення аліментів на користь позивача на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , відмовити повністю. Своїм правом подати відповідь на відзив позивач [PERSON] не скористався. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Белла В. М. не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Водночас представник позивача [PERSON] адвокат Белла В. М. подав до суду 06.05.2025 заяву, в якій він просив розглянути цю справу без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити (а.с.73). Відповідачка [PERSON] та її представниця адвокатка Гренджа В. Ю. у судове засідання також не з`явилися, хоча про дату, час та місце його проведення були належним чином повідомлені, проте відповідачкою [PERSON] через представника - адвокатку Гренджу В. Ю. подано до суду 06.05.2025 письмові заперечення, в яких вона позов щодо розірвання шлюбу визнала, а щодо стягнення з неї аліментів на утримання дитини визнала частково у розмірі 2\~500 грн щомісячно. При цьому зазначила, що вона за відомостями податкового органу доходів не має, на заробітки за кордон виїжджала лише один раз та заявлений позивачем розмір аліментів є завищеним і належним чином необґрунтованим. Також просила розгляд справи провести без участі сторони відповідача. За положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З огляду на наведене вище суд уважає за можливим розглянути цю справу за відсутності сторін за наявними матеріалами. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК\~України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини у даній справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд зазначає таке. Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу Судом установлено, що сторони перебувають між собою у шлюбі, який зареєстрований 8 серпня 2013 року виконавчим комітетом Майданської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, актовий запис № 03, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , оригінал якого наявний у матеріалах цієї справи. Після державної реєстрації шлюбу дошлюбне прізвище позивачки « [PERSON] » змінено на прізвище « [PERSON] ». Подружні стосунки між сторонами припинені з причин розбіжностей їх характерів та різних поглядів на життя, відсутністю взаєморозуміння, що в цілому призвело до втрати почуття любові та довіри один до одного, та припинення шлюбних відносин у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом, зокрема щодо розірвання шлюбу. Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду, зокрема, положеннями ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст.110 СК України. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За приписами ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Аналогічне положення закріплено і в ч. 1 ст. 24 СК України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно зі ст. 111 СК України суд уживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У даному випадку сторони вважають неможливим продовжувати шлюбні відносини, а відтак суд не застосовує заходи щодо їх примирення. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, враховуючи наведене вище, у тому числі бажання обох сторін розірвати шлюб і визнання відповідачкою цієї позовної вимоги, а також

Outcome: partial