Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

У серпні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про повернення транспортного засобу та відшкодування завданої майнової шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним згідно Договору купівлі-продажу транспортного засобу від 14 жовтня 2022 року та акту огляду № 7818/22/000939 від 14 жовтня 2022 року набуто право власності на автомобіль Toyota Avensis, 2006 року, колір чорний, номер кузова [NUMBER] , реєстрація: [NUMBER] , державний номер [NUMBER] ( [NUMBER] ). Після купівлі транспортного засобу [PERSON] були виявлені технічні несправності, а тому автомобіль був переданий чоловіку [PERSON] для їх усунення. Відповідачка про отримання автомобіля написала розписку і позивач віддав їй транспортний засіб для ремонту. В подальшому [PERSON] ігнорує законну вимогу власника - позивача [PERSON] повернути належне йому майно, а саме автомобіль Toyota Avensis, 2006 року, колір чорний, номер кузова [NUMBER] , реєстрація: [NUMBER] , державний номер [NUMBER] ( [NUMBER] ). Згідно п. 2.2 Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 2611 від 14 жовтня 2024 року (Додаток 1) покупець [PERSON] набуває право власності на транспортний засіб з моменту підписання сторонами даного договору купівлі-продажу. Сторони не мають претензій одна до одної з моменту підписання даного договору. Отже, договір містить чітке посилання на дату переходу права власності на автомобіль, а саме дату підписання договору, з якої позивач вважається власником транспортного засобу. Вказане підтверджується і відповіддю Головного Сервісного Центру МВС № 31/Ш-4403-15447-2024 від 22 травня 2024 року. Відтак, 23 травня 2024 року [PERSON] перереєстрував спірний автомобіль на себе та змінив номерні знаки на [NUMBER] . Також позивач 05 лютого 2024 року звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення, за якою внесено відомості до ЄРДР за № 12024211040000387 від 09 лютого 2024 року за ознаками ч. 2 ст. 190 КК України, та на даний момент триває провадження. До відшкодування [PERSON] підлягає і майнова шкода, період володіння: з 14 жовтня 2022 року по 29 липня 2024 року = 665 календарних днів, середня вартість оренди автомобіля під послуги таксі: 1\~000,00 грн в день (1\~000,00 грн в день * 655 днів) = 665 000,00 грн. Також позивачу слід відшкодувати завдану шкоду через зниження вартості на автомобіль за період незаконного володіння відповідачкою 665 днів, вартість знизилась на 80\~000,00 грн. Враховуючи викладене, [PERSON] просить суд: -повернути належний йому автомобіль Toyota Avensis, 2006 року, колір чорний, номер кузова [NUMBER] , реєстрація: [NUMBER] , державний номер [NUMBER] ( [NUMBER] ), що придбаний згідно Договору купівлі-продажу транспортного засобу від 14 жовтня 2022 року та акту огляду № 7818/22/000939 від 14 жовтня 2022 року в законне володіння; -відшкодувати завдану майнову шкоду в розмірі 665\~000,00 грн; -відшкодувати шкоду, завдану через зниження вартості на автомобіль за період незаконного володіння відповідачкою, в розмірі 80\~000,00 грн; -відшкодувати позивачу витрати на професійну правову допомогу в розмірі 20\~000,00 грн та сплачений судовий збір у розмірі 15\~140,00 грн (а. с. 2-12). Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 серпня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі № 607/17901/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про повернення транспортного засобу та відшкодування завданої майнової шкоди (а. с. 27). 19 серпня 2024 року [PERSON] звернувся до цього ж суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачці майно (а. с.29-33). Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 серпня 2024 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено; накладено арешт на частину квартири, реєстраційний номер 77299461101, за адресою [ADDRESS] , загальною площею 64.1 кв.м.; 2/3 частини квартири, реєстраційний номер 1802604361101, за адресою [ADDRESS] , загальною площею 66.7 кв. м., які на праві приватної власності належать [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] (а. с. 47-48). 27 серпня 2024 року [PERSON] повторно звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із заявою про забезпечення позову, яка за змістом відповідає заяві про забезпечення позову, поданій ним 19 серпня 2024 року, та була розглянута судом (а. с. 54-58). Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 серпня 2024 року заяву [PERSON] про забезпечення позову повернуто заявнику (а.с. 72). 26 листопада 2024 року судом зареєстрована зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , ПП «Хмельницькі інформаційні ресурси» про визнання недійсним договору купівлі-продажу легкового автомобіля, скасування його державної реєстрації (а.с. 162-164). На обґрунтування зустрічної позовної заяви [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Черніцький І. Р., зазначає, що у жовтні 2023 року, шляхом введення в оману відповідачки-позивачки, під виглядом укладення біржової угоди позики [PERSON] та [PERSON] , перебуваючи в м. Тернополі, по вул. Бережанській, вмовили [PERSON] , як згодом виявилось, підписати договір комісії. Дійсних намірів продавати свій автомобіль [PERSON] не мала. У серпні 2024 року [PERSON] стало відомо, що на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 14 жовтня 2022 року, укладеного між ПП «Хмельницькі інформаційні ресурси» та [PERSON] , останній зареєстрував за собою право власності на спірне майно, а саме автомобіль Toyota Avensis, 2006 року, колір чорний, номер кузова [NUMBER] . Договір купівлі-продажу № 2611 від 14 жовтня 2022 року, був укладений між ПП «Хмельницькі інформаційні ресурси» та [PERSON] , де ПП «Хмельницькі інформаційні ресурси» в особі [PERSON] діяло як ПРОДАВЕЦЬ, а [PERSON] як ПОКУПЕЦЬ відповідно. В п. 3.1. Договору купівлі-продажу визначена ціна ТЗ на рівні 250\~000,00 грн, яку відповідач [PERSON] , згідно п. 5.1. цього ж договору був зобов`язаний сплатити продавцю, тобто ПП «Хмельницькі інформаційні ресурси». В дійсності, 14 жовтня 2022 року будь-якої передачі спірного автомобіля, між ПП «Хмельницькі інформаційні ресурси» та [PERSON] не відбувалось, оскільки спірний автомобіль перебував на цей момент у власності та користуванні [PERSON] . [PERSON] будь-яких коштів ПП «Хмельницькі інформаційні ресурси» не передавав як і не передавали будь-які кошти [PERSON] за спірний автомобіль. Факт безоплатності спірного договору підтверджується відсутністю відповідних розрахункових документів, які відповідачі не складали. Таким чином, ПП «Хмельницькі інформаційні ресурси» в особі [PERSON] та [PERSON] уклали між собою безоплатний договір купівлі-продажу, котрий є фіктивним правочином. Як наслідок, даний фіктивний правочин був використаний [PERSON] в Територіальному сервісному центрі для реєстрації спірного транспортного засобу на своє ім`я. За цих обставин, з посиланням на норми процесуального та матеріального права, [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Черніцький І. Р., просить суд: -визнати недійсним, укладений між ПП «Хмельницькі інформаційні ресурси», код ЄДРПОУ 42850823, та [PERSON] договір купівлі-продажу від 14 жовтня 2022 року № 2611 належного [PERSON] легкового автомобіля марки Toyota Avensis, 2006 року, колір чорний, номер кузова [NUMBER] , скасувавши державну реєстрацію зазначеного транспортного засобу за [PERSON] , відновивши попередній стан. 26\~листопада 2024\~року представник\~ [PERSON] \~адвокат Черніцький\~І. Р. звернувшись до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із зустрічним позовом, разом\~із ним\~подав заяву\~про забезпечення позову (а.с. 178-179), та просив суд застосувати заходи забезпечення зустрічного позову, а саме заборонити [PERSON] вчиняти будь-які дії щодо відчуження транспортного засобу Toyota Avensis, 2006 року випуску, номер кузова, шасі [NUMBER] , чорного кольору, д.н.з. [NUMBER] . Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 листопада 2024 року заяву представника [PERSON] адвоката Черніцького І. Р. про забезпечення позову - задоволено, заборонено [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) вчиняти будь-які дії щодо відчуження транспортного засобу Toyota Avensis, 2006 року випуску, номер кузова, шасі [NUMBER] , чорного кольору, д.н.з. [NUMBER] (а.с. 195-197). Ухвалою суду, постановленою без оформлення окремого документа у судовому засіданні 12 лютого 2025 року, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , ПП «Хмельницькі інформаційні ресурси» про визнання недійсним договору купівлі-продажу легкового автомобіля, скасування його державної реєстрації. Ухвалою суду, без оформлення окремого документа у судовому засіданні 06 березня 2025 року, закрито підготовче провадження у справі № 607/17901/24 та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач-відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, наведених у позовній заяві, просив задовольнити у повному обсязі. Пояснював, що автомобіль придбав згідно договору купівлі-продажу за 250\~000,00 грн, які передав [PERSON] готівкою, і їй повернув транспортний засіб після виявлених несправностей для усунення недоліків, на протязі двох тижнів майно мало бути повернуто без технічних і косметичних зауважень. Зустрічний позов [PERSON] не визнає, вважає його надуманим. Представник відповідача позивача [PERSON] адвокат Черніцький І. Р. первісні позовні вимоги [PERSON] не визнав, вважає, що договір між його довірителькою та позивачем-відповідачем не укладався, фактично відбулася безоплатна передача належного [PERSON] автомобіля, про відплатність правочину доказів немає. Договір між відповідачкою-позивачкою та ПП «Хмельницькі інформаційні ресурси» підписаний [PERSON] , але у день його підписання вона не розуміла, що підписує. Зустрічний позов адвокат Черніцький І. Р. підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, визнати недійсним оспорюваний правочин та скасувати державну реєстрацію транспортного засобу Toyota Avensis за [PERSON] . Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив наступні обставини. 13 жовтня 2022 року між ПП «Хмельницькі інформаційні ресурси» в особі Візовського І. В. (Комісіонер) та [PERSON] (Комітент) було укладено Договір комісії № 2611 (а.с.17-18). Згідно цього Договору комісії Комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені одну/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу Toyota Avensis, 2006 року, колір Чорний, номер кузова [NUMBER] , реєстрація: [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за власником транспортний засіб 15 лютого 2019 року, за ціною узгодженою сторонами, а саме 250\~000,00 гривень. Належним виконанням Комісіонером своїх обов`язків за цим Договором вважається вчинення Комісіонером правочину (укладення договору купівлі-продажу із покупцем) щодо продажу ТЗ в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Зазначені обов`язки Комісіонера вважаються виконаними з моменту набрання чинності відповідним правочином. 13 жовтня 2022 року між Комісіонером та Комітентом було складено акт щодо транспортного засобу Toyota Avensis, 2006 року, номер кузова [NUMBER] , номер свідоцтва: [NUMBER] , ціна продажу та сума коштів для виплати комітенту - 250\~000,00 грн, який підписаний [PERSON] від імені ПП «Хмельницькі інформаційні ресурси» та [PERSON] (а.с. 16) 14 жовтня 2022 року між ПП «Хмельницькі інформаційні ресурси» в особі Візовського І. В. (Продавець) та [PERSON] (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 2611. На умовах даного договору Продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб - Toyota Avensis, 2006 року, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію: [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Передача транспортного засобу Продавцем і прийняття його Покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна в момент підписання цього Договору. Покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту підписання Сторонами даного договору купівлі-продажу. Сторони не мають майнових претензій одна до одної з моменту підписання цього договору (а.с.13-14). 14 жовтня 2022 року було також складено акт огляду реалізованого транспортного засобу № 7818/22000939, відомості про транспортний засіб: Toyota Avensis, 2006 року, номер кузова [NUMBER] , номер свідоцтва: [NUMBER] від 15 лютого 2019 року, який підписаний продавцем - представником ПП «Хмельницькі інформаційні ресурси» та покупцем [PERSON] , де датою набуття Покупцем права власності на транспортний засіб зазначено 14 жовтня 2022 року (а.с. 15). Згідно розписки від 14 жовтня 2022 року [PERSON] отримала від [PERSON] автомобіль Toyota Avensis, номер свідоцтва: [NUMBER] , н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , на відповідальне зберігання та зобов`язалася повернути на першу його вимогу у справному стані (а.с. 19). Транспортний засіб Toyota Avensis, 2006 року, колір чорний, номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , з 23 травня 2024 року зареєстровано за [PERSON] , [ADDRESS] , що стверджується свідоцтвом про реєстрації транспортного засобу серія та номер [NUMBER] (а.с. 22). За змістом відповіді Головного Сервісного Центру МВС № 31/Ш-4403-15447-2024 від 22 травня 2024 року, договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою, - у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу, є одним із документів на підставі якого проводиться перереєстрація транспортного засобу. Порядком не передбачено надання свідоцтва про реєстрацію під час проведення перереєстрації транспортного засобу на підставі договору комісії (а.с. 20-21). [PERSON] звертався із заявою до Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області щодо вчинення [PERSON] злочину, що стверджується заявою [PERSON] від 05 лютого 2024 року, в якій повідомляв про придбання спірного автомобіля та неповернення його в користування власника (а.с. 22). 15 серпня 2024 року [PERSON] звернулася із заявою до керівника Тернопільської обласної прокурати про вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 190 КК України, за попередньою змовою [PERSON] та [PERSON] (а.с.167-170). 15 серпня 2024 року відомості за заявою [PERSON] внесені до ЄРДР, номер кримінального провадження № 42024210000000112, короткий виклад обставин: 23 травня 2024 року група осіб за попередньою змовою шляхом обману заволоділа правом власності на автомобіль «TOYOTA AVENSIS» (а.с. 196). Протокол огляду документа від 12 листопада 2024 року складено у межах розгляду кримінального провадження № 12020210010001546, оглядалися виписки про рух коштів по рахунках, згідно наведеного переліку. Відсутні будь-які перекази від імені [PERSON] та [PERSON] , не встановлено інформації, яка б становила значення для досудового розслідування (а.с. 171-172). Листом за вих. № 22/11-1 від 22 листопада 2024 року ПП «Хмельницькі інформаційні ресурси» повідомили ГУНП в Тернопільській області, що [PERSON] працює на посаді менеджера ПП «Хмельницькі інформаційні ресурси». Також про те, що розрахунки між власниками транспортних засобів та їх покупцями проводяться без участі ПП «Хмельницькі інформаційні ресурси», підприємство за продаж автомобіля Toyota Avensis, 2006 року, номер кузова [NUMBER] , кошти не отримувало, розрахунок проводився між покупцем і продавцем за межами комісійного магазину (а.с 173). Згідно копії\~наказу №3-к\~від 04\~листопада 2019\~року [PERSON] прийнятий на посад менеджера з комісійного продажу транспортних засобів ПП «Хмельницькі інформаційні ресурси» з 05 листопада 2019 року (а.с. 174). Відтак, проаналізувавши вищенаведені документи, суд вважає, що до правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми процесуального та матеріального права. Відповідно до\~частин 1,\~2\~статті 4\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~(далі\~-ЦПК\~України),\~кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 15, частина 1 статті 16 Цивільного кодексу України, далі ЦК україни). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо\~інше не встановлено договором або законом\~(частина 1 статті 334 ЦК України). Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України). Критерієм віднесення речей до рухомих визначається можливість їх вільного переміщення у просторі. Автомобіль є рухомою річчю. За загальним правилом, право власності на рухому річ виникає з моменту передання майна. Винятком із загального правила про те, що право власності на рухому річ виникає з моменту передання майна є вказівка в нормі закону чи в положеннях договору. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть в договорі самі визначити момент виникнення права власності на рухому річ. Правила частини 4 статті 334 ЦК України застосовуються до нерухомих речей (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суд від 26 квітня 2023 року у справі 569/20334/21 (провадження № 61-474св23). У пункті 7.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 911/1278/20 (провадження № 12-33гс22) вказано, що: «положеннями частини першої статті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу». Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 статті 89 ЦПК України). Судом встановлено, що 13 жовтня 2022 року між ПП «Хмельницькі інформаційні ресурси» в особі Візовського І. В. (Комісіонер) та [PERSON] (Комітент) було укладено Договір комісії № 2611, який підписано особисто відповідачкою-позивачкою. Згідно цього Договору комісії, належним виконанням Комісіонером своїх обов`язків за цим Договором вважається вчинення Комісіонером правочину (укладення договору купівлі-продажу із покупцем) щодо продажу ТЗ в порядку та на умовах, визначених цим Договором. 14 жовтня 2022 року між ПП «Хмельницькі інформаційні ресурси» в особі Візовського І. В. (Продавець) та [PERSON] (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 2611, згідно якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві транспортний засіб - Toyota Avensis, 2006 року, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію: [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Передача транспортного засобу Продавцем і прийняття його Покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна в момент підписання цього Договору. Покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту підписання Сторонами даного договору купівлі-продажу. На підставі цього правочину [PERSON] зареєстровав за собою придбаний транспортний засіб Toyota Avensis, 2006 року, колір чорний, номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , що стверджується свідоцтвом про реєстрації транспортного засобу серія та номер [NUMBER] . Отож, за встановлених обставин, оскільки автомобіль є рухомою річчю,\~то відповідно\~право власності\~на рухому\~річ виникає\~з моменту\~передання майна,\~а не\~з моменту\~реєстрації за\~позивачем-відповідачем\~спірного автомобіля,\~що мало\~місце 23\~травня 2025\~року.\~Тобто,\~з 14\~жовтня 2022\~року [PERSON] \~є власникомтранспортного засобу Toyota Avensis, 2006 року, колір чорний, номер кузова [NUMBER] , який після його придбання на підставі розписки передав для усунення недоліків [PERSON] . Водночас, остання не повернула це майно власнику та продовжує ним користуватися, що стало причиною звернення [PERSON] до суду із позовом про його повернення. Відповідно до статті\~387 ЦК України\~власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною\~першою\~статті\~388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Віндикація застосовується, якщо між власником і володільцем немає договірних відносин, а майно вибуло з володіння поза волею власника (постанова Верховного Суду від 15 січня 2025 року у справі № 208/5532/18). [PERSON] не є добросовісним набувачем майна в розуміння ст. 388 ЦК України, між нею та [PERSON] відсутні зобов`язально-правові відносини щодо спірного рухомого майна. Розписки від\~14\~жовтня 2022\~року про\~отримання відповідачкою-позивачкою\~від позивача-відповідача\~автомобіля Toyota\~Avensis,\~номер свідоцтва:\~ [NUMBER] ,\~н.з.\~ [NUMBER] ,\~номер кузова\~ [NUMBER] ,\~на відповідальне\~зберігання та\~зобов`язалася повернути\~на першу\~його вимогу\~у справному\~стані,\~не є\~доказом існування\~між сторонами\~виниклого спору\~зобов`язально-правових\~відносин,\~а свідчить\~про можливі\~недоліки товару,\~які мають\~бути усунуті,\~а майно\~повернуте власнику. За встановлених\~обставин,\~слід витребувати від [PERSON] на користь [PERSON] транспортний засіб TOYOTA AVENSIS, 2006 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] , колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER] ( [NUMBER] ). Щодо позовних вимог [PERSON] про відшкодування завданої майнової шкоди в розмірі 665\~000,00 грн; відшкодування шкоди, завданої через зниження вартості автомобіля за період незаконного володіння відповідачкою, в розмірі 80\~000,00 грн, то суд вважає їх необґрунтованими. У позовній заяві позивачем-відповідачем зазначено про те, що до відшкодування [PERSON] підлягає і майнова шкода, період володіння: з 14 жовтня 2022 року по 29 липня 2024 року = 665 календарних днів, середня вартість оренди автомобіля під послуги таксі: 1\~000,00 грн в день (1\~000,00 грн в день * 655 днів) = 665 000,00 грн. Також позивачу слід відшкодувати завдану шкоду через зниження вартості на автомобіль за період незаконного володіння відповідачкою 665 днів, вартість знизилась на 80\~000,00 грн. Доказів на обґрунтування суми в розмірі 665 000,00 грн, наприклад договору оренди автомобіля, іншого документу, який би підтверджував, що сторона обґрунтовано покликається на такий розмір шкоди матеріали справи не містять, як і не має при матеріалах справи висновку експерта чи іншого документу, який би підтверджував покликання [PERSON] в позовній заяві про те, що вартість спірного автомобіля знизилася на 80\~000,00 грн. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будьякі дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц). Вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст.\~264\~ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Отож, оскільки [PERSON] на обґрунтування позовних вимог про відшкодування завданої майнової шкоди в розмірі 665\~000,00 грн та про відшкодування шкоди, завданої через зниження вартості автомобіля за період незаконного володіння відповідачкою, в розмірі 80\~000,00 грн, не надав достатніх, достовірних та допустимих доказів, то такі вимоги є недоведеними та до задоволення не підлягають. Зустрічні позовні вимоги - визнати недійсним, укладений між ПП «Хмельницькі інформаційні ресурси», код ЄДРПОУ 42850823, та [PERSON] договір купівлі-продажу від 14 жовтня 2022 року № 2611 належного [PERSON] легкового автомобіля марки Toyota Avensis, 2006 року, колір чорний, номер кузова [NUMBER] , скасувавши державну реєстрацію зазначеного транспортного засобу за [PERSON] , відновивши попередній стан, суд відхиляє, вважає їх такими, що не підлягають до задоволення, з огляду на наступне. За\~ змістом частини 1 статті \~202 ЦК України правочин\~ це дія особи, спрямована на\~набуття, зміну або\~припинення цивільних прав та\~обов`язків. Відповідно до\~частини\~1 статті 626 ЦК України договором є\~домовленість двох або\~більше сторін, спрямована на\~встановлення, зміну або\~ припинення цивільних прав та\~обов`язків. За\~правилом частини\~1 статті\~627 ЦК України, відповідно до\~ст.\~6 цього Кодексу сторони є\~вільними в\~укладенні договору, виборі контрагента і\~визначенні умов договору з\~урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та\~справедливості. Статтею\~628 ЦК України передбачено, що\~зміст договору становлять умови, визначені на\~розсуд сторін і\~погоджені ними, та\~умови, які є\~обов`язковими відповідно до\~актів цивільного законодавства. Договір є\~обов`язковим для\~виконання сторонами (стаття\~629 ЦК України). Статтею\~655 ЦК України визначено, що\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або\~зобов`язується передати майно (товар) у\~власність другій стороні (покупцеві), а\~покупець приймає або\~зобов`язується прийняти майно (товар) і\~сплатити за\~нього певну грошову суму. Згідно частини\~1 статті \~656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є\~у продавця на\~момент укладення договору або\~буде створене (придбане, набуте) продавцем у\~майбутньому. За договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента (стаття 1011 ЦК України). За змістом\~статті 1012\~ЦК України\~договір комісії\~може бути\~укладений на\~визначений строк\~або без\~визначення строку,\~з визначенням\~або без\~визначення території\~його виконання,\~з умовою\~чи без\~умови щодо\~асортименту товарів,\~які є\~предметом комісії. Комітент\~може бути\~зобов`язаний\~утримуватися від\~укладення договору\~комісії з\~іншими особами. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну. Спірні правовідносини виникли з договору комісії № 2611 від 13 жовтня 2022 року, укладеного між ПП «Хмельницькі інформаційні ресурси» в особі Візовського І. В. (Комісіонер) та [PERSON] (Комітент), який підписано особисто відповідачкою-позивачкою на умовах, які судом описано вище. Згідно цього Договору комісії Комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені одну/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу Toyota Avensis, 2006 року, колір Чорний, номер кузова [NUMBER] , реєстрація: [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за власником транспортний засіб 15 лютого 2019 року, за ціною узгодженою сторонами, а саме 250\~000,00 гривень. Суд звертає увагу, що цей договір комісії є чинним та ніким не оспорюється. 14 жовтня 2022 року між ПП «Хмельницькі інформаційні ресурси» в особі Візовського І. В. (Продавець) та [PERSON] (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 2611. На умовах даного договору Продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб - Toyota Avensis, 2006 року, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію: [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Передача транспортного засобу Продавцем і прийняття його Покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна в момент підписання цього Договору. Покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту підписання Сторонами даного договору купівлі-продажу. Отож, правочин є\~правомірним, якщо його недійсність прямо не\~встановлена законом або\~якщо він не\~визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що\~вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що\~зумовлює набуття, зміну чи\~припинення, породжує, змінює або\~ припиняє цивільні права та\~обов`язки, доки ця презумпція не\~буде спростована. Таким чином, до\~спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за\~ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а\~ створені обов`язки підлягають виконанню. У\~ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у\~разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того чи\~ іншого правочину як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна зі сторін або\~інша зацікавлена особа заперечує його дійсність на\~ підставах, установлених законом (частина\~3 статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не\~встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або\~припинення прав та\~обов`язків), на\~які він був спрямований до\~моменту визнання його недійсним на\~ підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за\~ініціативою його сторони чи\~іншої зацікавленої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від\~ 06.11.2009\~ №\~ 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (пп.\~19, 20), відповідно до\~ст.\~229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з\~іншою стороною або\~внаслідок впливу тяжкої обставини, є\~оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст.\~229 ЦК), мають існувати саме на\~момент вчинення правочину. Особа на\~підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що\~така помилка дійсно мала місце, а\~також що\~вона має істотне значення. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у\~випадку навмисного введення іншої сторони в\~оману щодо обставин, які впливають на\~вчинення правочину. На\~відміну від\~помилки, ознакою обману є\~умисел у\~діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в\~діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в\~оману, і\~сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не\~має істотного значення. Якщо одна зі сторін правочину навмисно ввела іншу сторону в\~оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.\~1 ст.\~229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або\~ якщо вона замовчує їх існування (частина 1 статті\~230 ЦК України). Тлумачення статті\~230 ЦК України свідчить, що\~під обманом розуміється умисне введення в\~оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з\~боку другої сторони правочину, яка, напевно, знаючи про наявність або\~відсутність тих чи\~інших обставин і\~про те, що\~друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не\~вступила б у\~правовідносини, невигідні для\~неї, спрямовує свої дії для\~досягнення цілі\~ вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абз.\~2 ч.\~1 ст.\~229 ЦК). Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не\~відповідають дійсності, але які є\~істотними для\~вчиненого нею правочину; по-друге, що\~їх наявність не\~відповідає її\~волі перебувати у\~відносинах, породжених правочином; по-третє, що\~невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Обман може виражатися: в\~активних діях недобросовісної сторони правочину (наприклад, повідомлення іншій стороні помилкових відомостей, надання підроблених документів тощо); у\~пасивних діях недобросовісної сторони правочину, яка утримується від\~дій, які вона повинна була зробити (зокрема, умисне умовчання про обставини, що\~мають істотне значення, тощо). Особа на\~підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на\~підставі належних і\~допустимих доказів, у\~тому числі пояснень сторін і\~ письмових доказів, наявність обставин, які вказують на\~помилку,\~ неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що\~вплинуло на\~її волевиявлення, і\~що ця помилка дійсно була і\~має істотне значення. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 липня 2022 року у справі № 760/21633/15 (провадження № 61-4464св21) зазначено, що «тлумачення норм статті\~230 ЦК України\~дає підстави для висновку про те, що під обманом розуміють умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Встановлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею\~230 ЦК України. Подібні висновки викладені у поставах Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі № 753/10863/16-ц (провадження № 61-34575св18, від 20 січня 2021 року у справі № 522/24005/17 (провадження № 5213св20)». Суд не встановив умислу [PERSON] на введення в оману ПП «Хмельницькі інформаційні ресурси», щоб спонукати це підприємство до укладення спірного правочину договору купівлі-продажу від 14 жовтня 2022 року № 2611 належного [PERSON] легкового автомобіля марки Toyota Avensis, 2006 року, колір чорний, номер кузова [NUMBER] , на вчинення якого відповідачка-позивачка уповноважила Комісіонера. Суд уже звертав увагу, що вищеописаний договір комісії є чинним та ніким не оспорюється. Покликання адвоката Черніцького І. Р. на те, що [PERSON] кошти за договором купівлі-продажу майна не отримувала не є встановленою обставиною, оскільки [PERSON] ці обставини заперечує, стверджує, що оплатив вартість автомобіля готівкою. Ненадходження цих коштів на рахунки ПП «Хмельницькі інформаційні ресурси» не є беззаперечним доказом безвідплатності оспорюваного правочину, адже це підприємство надавало відповідь органу досудового розслідування про те, що розрахунки між власниками транспортних засобів та їх покупцями проводяться без участі ПП «Хмельницькі інформаційні ресурси». Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року, справа № 201/2832/19, зазначив, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме собою невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Факт передачі майна від [PERSON] до [PERSON] мав місце, що підтверджується змістом розписки від 14 жовтня 2022 року, складеної в день укладення оспорюваного правочину купівлі-продажу, згідно якої [PERSON] отримала від [PERSON] автомобіль Toyota Avensis, номер свідоцтва: [NUMBER] , н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , на відповідальне зберігання та зобов`язалася повернути на першу його вимогу у справному стані. Відтак, суд не встановив обставин того, що [PERSON] діяла під впливом обману, як і інших обставин фіктивності договору купівлі-продажу від 14 жовтня 2022 року № 2611 автомобіля марки Toyota Avensis, 2006 року, колір чорний, номер кузова [NUMBER] , а тому дійшов до переконання про безпідставність зустрічних позовних вимог в цій частині та в частині вимог цього позову про скасування державної реєстрації зазначеного транспортного засобу за [PERSON] , відновивши попередній стан, які є похідними від первісної позовної вимоги за зустрічним позовом. В силу частини 1 статті 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, а саме, судовий збір в розмірі 2\~500,00 грн, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Щодо вимог позивача-відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 20\~000,00 грн, то суд звертає увагу на те, що вони обґрунтовані тільки вимогою про їх стягнення, жодних доказів надання [PERSON] послуг адвокатом, їх обсягу та грошового розміру матеріали справи не містять, а тому суд не вирішує питання про їх стягнення. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: dismissed