Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» (далі - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, в період з 01.05.2015 позивачем надавалися послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] . Відповідач є спадкоємцем померлої [PERSON] та 01.02.2024 до нього перейшло право власності на квартиру [ADDRESS] , а також до нього перейшли зобов`язання за зазначеним нерухомим майном. За цією квартирою обліковується заборгованість за період з січня 2018 року по вересень 2024 року за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території в сумі 45 013,16 грн., яка складається з основного боргу в сумі 31 749,34 грн., інфляційних втрат в сумі 9 844,93 грн. та 3% річних в сумі 3 418,89 грн. Письмові договори про надання вищезазначених послуг з відповідачем не укладались. Свої зобов`язанні по оплаті наданих послуг відповідач не виконує. Просив стягнути з відповідача на свою користь зазначену вище заборгованість та вирішити питання про розподіл судових витрат. 09.12.2024 постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 18.02.2025 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, який залишається судом без розгляду з огляду на пропуск строку для його подання. 18.02.2025 відповідач подав до суду заяву про визнання позовних вимог за період з 01.02.2024 по 01.10.2024 в розмірі 2866 грн. та заяву, в якій просив застосувати строки позовної давності щодо позовних вимог в частині стягнення за період з січня 2018 року по листопад 2021 року. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. [PERSON] з 01.02.2024 є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 01.02.2024 № 364188450. Будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , з 01.05.2015 знаходиться на утриманні та обслуговуванні КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», який надавав житлово-комунальні послуги, зокрема, послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Відповідно до п. 2.2 Статуту КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» предметом діяльності підприємства є для надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території та інших житлово-комунальних послуг. На виконання зазначених послуг позивачем укладені договори з суб`єктами господарювання щодо закупівлі електричної енергії, надання послуг з дератизації та дезінсекції, обслуговування вентиляційних каналів, телекомунікаційного обладнання, технічного обслуговування ліфтів тощо. Відповідно до розрахунку позивача заборгованість по квартирі [ADDRESS] , за період з січня 2018 року по вересень 2024 року за послуги щодо утримання будинку та прибудинкової території становить 45 013,16 грн., яка складається з основного боргу в сумі 31 749,34 грн., інфляційних втрат в сумі 9 844,93 грн. та 3% річних в сумі 3 418,89 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує. Згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1281 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно з п. 10 ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонту технічного перепланування спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно його частки співвласника. У постанові Верховного Суду від 18.05.2020 у справі №176/456/17 та у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15 викладено правовий висновок про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Суд відзначає, що власники квартири у багатоквартирному будинку повинні усвідомлювати, що набуття права власності на квартиру покладає на них обов`язок утримувати своє майно та оплачувати відповідну отриману послугу. Щодо доводів відповідача про застосування строків позовної давності, суд вважає за необхідним зазначити наступне. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, відповідно до статті 257 ЦК України. Крім того, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» визначено, що, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії такого карантину. Закон набрав чинності 02.04.2020. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. З викладеного вбачається, що позовні вимоги позивача пред`явлені в межах строку позовної давності. Суд звертає увагу, що право власності на спірну квартиру за [PERSON] зареєстровано 01.02.2024. Зазначену квартиру відповідач успадкував 01.02.2024 від своєї померлої матері [PERSON] . Доказів звернення позивачем до [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості або ж з відповідною вимогою до нотаріуса до моменту прийняття відповідачем спадщини та після строку, встановленого ст. 1281 ЦК України, суду не надано. Вищенаведене спростовує доводи позивача про наявність у відповідача обов`язку сплатити заборгованості, яка виникла до 01.02.2024, а позивач відповідно до приписів ст. 1284 ЦК України позбавлений права вимоги до відповідача за період до 01.02.2024. Отже, позовні вимоги до [PERSON] є правомірними лише за період, починаючи з 01.02.2024. [PERSON] визнав позовні вимоги за період з 01.02.2024 по 01.10.2024 в розмірі 2866 грн. Суд приймає зазначене визнання частини позовних вимог, оскільки воно не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. За встановлених обставин суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги в частині стягнення боргу за надані послуги за період з 01.02.2024 по 01.10.2024 в розмірі 2866 грн., тобто позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості з наданих послуг, суд відзначає наступне. На спірні правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності боржника за прострочення виконання зобов`язання. Оскільки у відповідача виник обов`язок сплачувати позивачу надані послуги, починаючи з 01.02.2024, то саме з цього дня починається період, за який мають нараховуватись 3% річних та інфляційні втрати на заборгованість в розмірі 2866 грн. Таким чином, за період з лютого 2024 року по вересень 2024 року підлягають стягненню 3% річних та інфляційні втрати, які за розрахунком суду становлять 57,32 грн. та 171,96 грн., відповідно, що має наслідком часткове задоволення позовних вимог в цій частині. Згідно зі ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» з урахуванням визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову,пропорційно розміру (6,87%) задоволених позовних вимог, у розмірі 104,01 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 50% пропорційно розміру (6,87%) задоволених позовних вимог у сумі 104,01 грн., у зв`язку з їх документальним підтвердженням.

Outcome: partial