Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягувати на її користь аліменти на утримання повнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 2024 року і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Так, донька зареєстрована та фактично проживає разом із нею, син - фактично проживає разом із батьком, тоді як зареєстрований також за її місцем проживання. У 2011 році шлюб між нею та відповідачем розірвано. Проте, враховуючи, що діти досягли повноліття, однак продовжують навчатись у вищих навчальних закладах на платній формі навчання, забезпечувати їм належну медичну допомогу та фінансову підтримує позивач не має можливості. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач є здоровим, працевлаштованим, отримує постійний дохід, інших осіб на утриманні не має, просить стягувати з нього на її користь аліменти на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2025 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 06.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав, що в ньому викладені, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, вказав, що їх донька [PERSON] фактично проживає разом із матір`ю, а син [PERSON] разом із ним, хоч обидва зареєстровані за місцем проживання позивача. Так, сплачував належним чином аліменти на їх утримання до досягнення ними повноліття, на даний час продовжує надавати їм матеріальну допомогу по мірі можливості, оскільки є особою пенсійного віку, у зв`язку із чим вважає позовні вимоги безпідставними. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 198 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання (ч. 2 ст. 199 СК України). Частиною 3 ст. 199 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За змістом ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, та інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання, зокрема, другим з батьків (ч. 2 ст. 200 СК України). При дослідженні доказів, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 04.07.2006 та серії [NUMBER] від 11.06.2005 відповідно. На даний час діти сторін є повнолітніми. Згідно з відомостями з реєстру Львівської територіальної громади, місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] зареєстровано разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] у 2023 році вступила до Львівського національного університету імені Івана Франка на перший курс за денною формою здобуття освіти за освітньою програмою «Менеджмент соціокультурної діяльності» для здобуття ступеня вищої освіти бакалавр за рахунок коштів фізичних та/або юридичних осіб (платна освітня послуга), що вбачається з копії договорів про навчання у Львівському національному університеті імені Івана Франка від 13.08.2023, про надання платної освітньої послуги для підготовки здобувачів вищої освіти від 22.08.2023. Крім того, з копії договорів про навчання в Національному лісотехнічному університеті України від 30.08.2023, про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців від 30.08.2023 вбачається, що [PERSON] у 2023 році вступив до Національного лісотехнічного університету України на перший курс за денною формою здобуття освіти за освітньою програмою «Менеджмент зовнішньоекономічної діяльності» для здобуття ступеня вищої освіти бакалавр на платну форму навчання. З довідки з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів від 09.04.2025, отриманої в порядку витребування доказів за клопотанням позивача, вбачається види та розмір доходів відповідача [PERSON] за період з 1 кварталу 2024 року до 4 кварталу 2024 року. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Отже, правовий аналіз ст. ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. Згідно з ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Так, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази повинні бути належні, допустимі та достовірні. Згідно із ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що повнолітні діти сторін на момент пред`явлення позову продовжують навчання, оскільки долученими копіями договорів про навчання підтверджується лише факт вступу дітей у 2023 році до вищих навчальних закладів з метою здобуття вищої освіти. Крім того, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження існування потреби у зв`язку із навчанням дітей у матеріальній допомозі, зокрема понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання навчальних посібників, тощо. У постанові Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 635/1139/17 викладено позицію про те, що не надання будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у повнолітньої дитини потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо) може стати підставою для відмови у задоволенні позовної заяви про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання після досягнення повноліття. При цьому, при вирішенні питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утриманні повнолітніх дітей, які продовжують навчання, суд також враховує те, що з пояснень учасників справи встановлено, що повнолітній син [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] , відповідач належним чином сплачував аліменти до досягнення дітьми повноліття, на даний час продовжує надавати їм матеріальну допомогу, що не заперечується позивачем, а останньою не надано жодних документів на підтвердження даних про її дохід, хоча при вирішенні питання про стягнення аліментів такі відомості є важливими, оскільки такий обов`язок покладається на обох батьках в рівній мірі. Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що позивачем не надано доказів продовження дітьми навчання, існування у зв`язку із цим потреби у матеріальній допомозі, наявності у відповідача можливості надавати таку допомогу, у зв`язку із чим відсутні підстави вважати, що позивач має право стягувати аліменти на свою користь на утримання повнолітнього сина, доньки, які продовжують навчання, відтак суд приходить до переконання, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому не підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed