Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

22.01.2025 представник позивача звернувся до суду з даною заявою, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, яка зареєстрована судом 24.01.2025, мотивуючи тим, що згідно особового рахунку № [NUMBER] , відповідачка за період з 01.10.2015 по 01.01.2025 має заборгованість за послуги з постачання теплової енергії, яку у добровільному порядку не сплачує. Тому, просив у судовому порядку стягнути з [PERSON] на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.10.2015 по 01.01.2025 у розмірі 29895,69\~ грн; за період з 01.10.2025 по 01.02.2022 суму, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів у розмірі 4033,91 грн та 3% річних у розмірі 1340,28 грн; за період з 01.01.2024 по 01.01.2025 суму, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів у розмірі 651,03 грн та 3 % річних у розмірі 150,42 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн. 06.02.2025 судом, після отримання відповіді на запит про реєстрацію місця проживання відповідачки, постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позову заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 12.03.2025 10:00 год. 12.03.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення засідання на 03.04.2025- 11:30 год, за клопотанням відповідачки. 03.04.2025 судом постановлено ухвалу, про поновлення судового розгляду у справі, у порядку ч.2 ст. 244 ЦПК України. 03.04.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення засідання на 01.05.2025- 11:00 год, для подання відповідачкою додаткових доказів. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання позивач повідомлений належним чином, представник позивача, за довіреністю у справі Мартиненко Тетяна Миколаївна, подала до суду заяву про розгляд справи у\~ відсутності представника КПБМР «Білоцерківтепломережа» та зазначила, що позивач підтримує позов у повному обсязі. Відповідачка -\~ [PERSON] у судовому засіданні 03.04.2025 позов визнала частково та зазначила, що позивач багато років надає не належної якості послуги, вона зверталася до КПБМР «Білоцерківтепломережа» в усній формі з даного питання та її направили в ЖЕК, однак у кінцевому результаті ніхто не може вирішити порушене питання щодо недоліків у теплопостачанні та вона не має жодних письмових підтверджень щодо неналежної якості послуг з постачання теплової енергії. Вона являється власником квартири [ADDRESS] , у 2013 році укладала договір з позивачем, який пролонгований. Також, у 2018 2019 роках укладала договори реструктуризації заборгованості, у зв`язку з тим, що її майновий стан незадовільний. Вона визнає половину заборгованості заявлену позивачем. 01.05.2025 відповідачка - [PERSON] подала до суду заяву, у якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, позов визнає у повному обсязі. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України за умов неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, заслухавши пояснення відповідачки, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому,що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст. 12 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Встановлено, що згідно рішення Білоцерківської міської ради від 23.12.2005 року за №388\~ виконавцем послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання у житловому фонді комунальної власності м. Біла Церква є КП БМР «Білоцерківтепломережа», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановами: № 1171 від 31.03.2015,\~ № 1101 від 09.06.2016, № 1392 від 09.11.2017, № 1738 від 10.12.2018, № 2244 від 30.11.2020 установила тарифи з централізованого опалення, що надається КП БМР «Білоцерківтепломережа», як виконавцем вказаної послуги для населення м. Біла Церква, що підтверджується матеріалами справи та інформацією розміщеної на офіційному сайті НКРЕКП\~ - https://www.nerc.gov.ua та офіційному сайті КП БМР «Білоцерківтепломережа» - http://bctm.com.ua. Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с.24), відповідачка -\~ [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 37-38), право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстрованим не значиться. З матеріалів справи (а.с.15) вбачається, що 17 квітня 2013 року між [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , та КП БМР «Білоцерківтепломережа» укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води, о/р [NUMBER] . З розрахункового листа абонента по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] (а.с. 11-14), вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.10.2015 по 01.01.2025 утворилася заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 29895,69 грн, оскільки у вказаний період кошти за надані послуги сплачувалися не у повному обсязі. З матеріалів справи (а.с.16-17), вбачається, що позивач, у порядку досудового врегулювання спору, направляв відповідачці претензію з вимогою щодо сплати заборгованості, однак, остання жодних дій щодо сплати боргу не вчинила. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-4 від 24.06.2004, виконавцем послуг з центрального опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація ). У відповідності до п.3 ч.2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017, виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація. Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» від 09.07.2010 за № 2479-VI, органом державного регулювання у сфері комунальних послуг є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Згідно із ч.1 п.1 ст. 6 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» від 09.07.2010 за № 2479-VI, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг бере участь у формуванні та реалізації державної політики у сфері теплопостачання і централізованого водопостачання та водовідведення. Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-4 від 24.06.2004, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, формує в межах своєї компетенції державну політику щодо встановлення цін на природний газ, тарифів на транспортування та постачання підприємствам і організаціям, які виробляють та надають житлово-комунальні послуги населенню. Ч. 2 ст. 14 в редакції Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-4 від 24.06.2004 передбачено, що ціни/тарифи на комунальні послуги формуються і затверджуються національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Плата за комунальні послуги (централізоване опалення, централізоване постачання гарячої води) береться за затвердженими постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг в установленому порядку тарифами та вноситься щомісяця. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017, ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. П. 5 ч. 3 ст. 20 в редакції Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-4 від 24.06.2004, передбачено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. П.п. 1,2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017, покладено обов`язок на індивідуального споживача щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. У відповідності до ч.1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017,\~ споживач здійснює оплату за спожиті житлово - комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та /або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно ст. 525 ЦК України\~ одностороння відмова\~ від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше\~ не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України\~ зобов`язання\~ має виконуватися належним чином відповідно до умов\~ договору та вимог цього Кодексу, інших актів\~ цивільного законодавства, а за відсутності\~ таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Отже, враховуючи вказані норми законодавства, відповідачка, як споживач комунальних послуг, зобов`язана оплачувати надані послуги у встановлені строки, а вона допустила порушення умов договору та вимоги законодавства, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за послуги з постачання теплової енергії, яка підлягає стягненню з неї на користь позивача. У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Як роз`яснив Верховний Суд України у правовій позиції від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15, закріплена в пункті 10 частини 3 статті 20\~ Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово - комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми, полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, що також зазначено у правовій позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц. З наданого позивачем\~ розрахунку (а.с. 5-10), вбачається, що за період з 01.10.2025 по 01.02.2022 сума, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів становить\~ 4033,91 грн, а 3% річних - 1340,28 грн; за період з 01.01.2024 по 01.01.2025 сума, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів становить 651,03 грн, а 3 % річних -150,42 грн. У даному випадку, факт порушення відповідачкою зобов`язань щодо своєчасної оплати коштів за надані житлово - комунальні послуги встановлений, а наявність непогашеної заборгованості перед виконавцем послуг підтверджується матеріалами справи, тому кошти, нараховані позивачем у порядку ст. 625 ЦК України мають бути сплачені відповідачкою на користь позивача. Відповідно до ч.1, ч.4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідачка позовні вимоги\~ визнала у повному обсязі, про що зазначила в окремій письмовій заяві від 01.05.2025, тому суд приймає визнання позову, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Слід зазначити, що згідно п.41 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830, у разі виникнення у споживача заборгованості за спожиту послугу виконавець і споживач за взаємною згодою можуть укладати угоду про реструктуризацію заборгованості згідно із законодавством, а відповідно до ч. 4 ст. 435 ЦПК України, відповідач має право звернутися до суду з відповідною заявою щодо відстрочення чи розстрочення суми боргу, з наданням належних, допустимих та достатніх доказів на\~ підтвердження таких вимог. Згідно із ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд у відповідній ухвалі чи рішенні суду вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору сплаченого при поданні позову. Оскільки, позивачем при зверненні до суду були понесені судові витрати у сумі 3028,00 грн, які документально підтверджені (а.с.1), то такі витрати підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. Разом з тим, враховуючи визнання відповідачкою позову, суд стягує з неї на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1514,00 грн, а 50 % судового збору сплаченого при поданні позову підлягають поверненню позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved