Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 31.01.2025 ПрАТ «СК «УНІКА» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування, в якій просило стягнути з відповідача [PERSON] 50849,50 грн. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 8000 грн. В обгрунтування позову вказує, що 26.07.2024 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та [PERSON] було укладено Договір обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом №222363926. Договір було укладено відповідно до ЗУ «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 19.10.2024 року в м. Кривий Ріг сталося ДТП за участю автомобіля ЗАЗ (д.р.н. АЕ3116PI), під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Мітсубіші (д.р.н. [NUMBER] ). Згідно постанови Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 13.11.2024(справа №215/6883/24), ДТП сталося внаслідок порушення водієм [PERSON] ПДР України. Внаслідок зазначеного ДТП було завдано майнової шкоди власнику автомобіля Мітсубіші (д.р.н. [NUMBER] ). На підставі звернення потерпілої особи, полісу обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та на підставі вимог Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПрАТ «СК «УНІКА» складено страховий акт та визначено розмір страхового відшкодування в сумі - 50 849,50грн., з розрахунку: страхове відшкодування: 53 349,50грн. (вартість матеріального збитку) - 2 500,00грн.(франшиза), які були перераховані згідно ПД №199889 від 08.11.2024. Розрахунок При цьому, як вбачається з постанови Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 13.11.2024 (справа №215/6883/24), після скоєння ДТП водій [PERSON] відмовився від проходження медичного огляду на стан сп?яніння. Таким чином, позивачу в порядку регресу перейшло право вимоги на отримання від винної особи компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику ТЗ Мітсубіші (д.р.н. [NUMBER] ) внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19.10.2024, тому позивач був вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів. Заяви, клопотання учасників справи. В судове засідання представник позивача Білий В.С. не з`явився, надав заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить суд розглядати справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно отриманого повернутого поштового повідомлення, а.с. 61-62, а також за допомогою оголошення про виклик відповідача, яке було опубліковано на сайті Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, а.с. 64, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність до суду не надходили, відзив на позов до суду не надавав. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 10.02.2024 позовну заяву було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи по суті на 09-00 год. 08.04.2025, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як встановлено\~судом та\~вбачається із\~матеріалів справи, [PERSON] визнано винним за постановою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.11.2024 по справі №215/6883/24 за ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП. Згідно з подіями викладеними в постанові, 19.10.2024 о 06:40 год. в м.Кривому Розі по вул. Чарівна біля будинку №1Б, [PERSON] керував транспортним засобом ЗАЗ Сенс д.н.з. [NUMBER] , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме : розширені зіниці очей які не реагують на світло, неприродна блідність обличчя та підвищена жвавість рухів. Від проходження медичного огляду на місці за допомогою газоаналізатору та проведення такого огляду у медичному закладі та встановлення стану наркотичного сп`яніння відмовився. Крім того, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом ЗАЗ Сенс д.н.з. [NUMBER] , не обрав безпечної швидкості руху щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Mitsubishi Lancer д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався попереду. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим спричинено матеріальні збитки., що також узгоджується з відповіддю НПУ (а.с.54-55, 17-20). Станом на 19.10.2021 ТЗ ЗАЗ Сенс д.н.з. [NUMBER] був застрахований ПрАТ «СК «УНІКА», що підтверджується полісом серії ЕР№222363926(а.с. 26). До матеріалів справи додано протокол огляду колісного транспортного засобу №74647 від 24.10.2024, та ремонтну калькуляцію, якими було зафіксовано пошкодження ТЗ Mitsubishi Lancer д.н.з. [NUMBER] та вартість відновлення (а.с. 16, 12-15). Також додано заяву [PERSON] на виплату страхового відкшодування №23432204806/1 та акт узгодження розміру страхового відшкодування №23432204806/1 від 26.10.2024, згідно якого сторони погодили розмір страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку 19.10.2024, в сумі 50849,50 грн. (а.с. 10, 9). Крім того, додано страховий акт/ наказ №23432204806/1 від 07.11.2024 про виплату страхового відшкодуванння в розмірі 50849,50 грн. на рахунок [PERSON] (а.с. 7), а також платіжне доручення №199889 від 08.11.2024, згідно якого ПрАТ «СК «УНІКА» виплатило [PERSON] 50849,50 грн. страхового відшкодування (а.с. 8). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає, що позов слід задовольнити. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що передбачено ч.1 ст. 2 ЦПК України. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. За вимогами ст.ст. 263, 264 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що встановлено у ст.3 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, що передбачено ст. 5 Закону. Згідно ст. 6 зазначеного Закону, страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом ст.ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону, настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки, серед іншого, є діяльність пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», положення якого спрямовані на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників, що передбачено ст. 3 вказаного Закону. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 28, 31 вказаного Закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це, серед іншого, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого. Випадки, коли страховик не відшкодовує шкоду, визначено ст. 32 Закону, а підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування визначені у ст. 37 Закону. Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, але в межах суми страхового відшкодування та щодо страхового випадку, що мав місце в межах дії відповідного договору страхування цивільно-правової відповідальності. Аналогічні висновки викладено у постанові ВП ВС від 4 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц. Регресом є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до особи, з вини якого заподіяно шкоду. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим, виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить зі змісту\~ст.1191 ЦК України, згідно якої особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою. Під час регресу право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання. Підпунктом 38.1.1 "в" пункту 38.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Як вбачається з постанови Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.11.2024 по справі №215/6883/24 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП, 19.10.2024 о 06:40 год. в м.Кривому Розі по вул. Чарівна біля будинку №1Б, [PERSON] керував транспортним засобом ЗАЗ Сенс д.н.з. [NUMBER] , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме : розширені зіниці очей які не реагують на світло, неприродна блідність обличчя та підвищена жвавість рухів. Від проходження медичного огляду у медичному закладі та встановлення стану наркотичного сп`яніння відмовився. Крім того, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом ЗАЗ Сенс д.н.з. [NUMBER] , не обрав безпечної швидкості руху щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Mitsubishi Lancer д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався попереду. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим спричинено матеріальні збитки (а.с.54-55). Отже,\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~прямо встановлений\~порядок стягнення\~коштів,\~виплачених страховиком\~на відшкодування\~шкоди,\~заподіяної потерпілій\~у ДПТ\~особі,\~а саме:\~в порядку\~регресу,\~якщо така\~шкода спричинена\~власником транспортного\~засобу,\~який керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. У п. 11 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", зазначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом\~статті 1191 ЦК\~особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. З винної особи за регресною вимогою стягується розмір визначеного відшкодування за зобов`язанням з відшкодування шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то витрати з такої особи стягуються у цих межах. Регресну вимогу може бути пред`явлено протягом трьох років із дня виконання зобов`язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо). Як вбачається з Акту узгодження розміру страхового відшкодування №23432204806/1 від 26.10.2024, сторони погодили розмір страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку 19.10.2024, в сумі 50849,50 грн. (а.с. 10, 9). Крім того, з доданого страхового акту/ наказу №23432204806/1 від 07.11.2024 про виплату страхового відшкодуванння в розмірі 50849,50 грн. на рахунок [PERSON] (а.с. 7), а також платіжного доручення №199889 від 08.11.2024, вбачається, що ПрАТ «СК «УНІКА» виплатило [PERSON] 50849,50 грн. страхового відшкодування (а.с. 8). Як встановлено судом, відповідач [PERSON] , керував транспортним засобом ЗАЗ Сенс д.н.з. [NUMBER] , який було застраховано згідно Полісу страхування ЕР№222363926, у відповідності до умов якого ПрАТ «СК «УНІКА» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку, за участю забезпеченого транспортного засобу, сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам, але враховуючи, що відповідач на момент вчинення ДТП перебував з ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження огляду у медичному закладі та встановлення стану наркотичного сп`яніння відмовився, що підтверджується постановою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.11.2024 по справі №215/6883/24 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП, тому витрати пов`язані з виплатою страхового відшкодування покладаються на [PERSON] , як особу, яка винна у дорожньо-транспортній пригоді, та яка керувала ТЗ з явними ознаками наркотичного сп`яніння, та від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовилася. Аналізуючи викладені норми права та враховуючи, що відповідача, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду було визнано судом винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. ч.1 ст.130, 124 КУпАП, який на момент вчинення ДТП перебував з ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження огляду у медичному закладі на встановлення стану наркотичного сп`яніння відмовився, спричинену шкоду в добровільному порядку не відшкодував, суд приходить до висновку, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача сплаченого потерпілій особі страхового відшкодування в розмірі 50849,50 грн. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3028 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду. Судом не вирішується питання щодо стягнення витрат на правову допомогу, оскільки відповідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. На підставі ст. ст. 11, 1166, 1187, 1191 ЦК України, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved