Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з урахуванням зменшення позовних вимог, звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування та витребування майна з чужого незаконного володіння. Свої вимоги мотивували тим, що квартира під номером [ADDRESS] , належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному (по 1/4). 15.05.2008 з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами №ГД-03-г/2008-2 та №ГД-03-г/2008-1 від 15.08.2008, укладених між ПАТ «Мегабанк» та ПП «Вудмастерплюс», між ПАТ «Мегабанк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено іпотечний договір №ГД-03г/2008-з/1, предметом іпотеки є вищезазначена квартира, яка належить позивачам. 30.10.2014 року ПАТ "Мегабанк" в особі свого уповноваженого представника Єрмакової О.М. звернулось до Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області із заявою про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру, до якої серед інших документів було долучено правовстановлюючий документ - договір іпотеки №ГД-03г/2008-3/1 від 15.08.2008. 17.11.2014 за результатами розгляду поданої заяви державним реєстратором Державної реєстраційної служби України Молдавановою Г.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №17243513, яким вирішено провести державну реєстрацію права приватної власності на квартиру [ADDRESS] за ПАТ "Мегабанк". Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 06.08.2015 у справі №127/4201/14-ц було задоволено зустрічний позов [PERSON] до ПАТ "Мегабанк" про визнання договору іпотеки припиненим та визнано припиненим з 03.07.2012 договір іпотеки №ГД-03г/2008-з/1, укладений 15.08.2008 року між позивачами та ПАТ "Мегабанк". Також у січні 2015 року [PERSON] звернувся з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Мегабанк», у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції від 17 листопада 2014 року, індексний №17243513, про державну реєстрацію права власності на квартиру в житловому будинку [ADDRESS] за Публічним акціонерним товариством «Мегабанк» на підставі договору іпотеки №ГД-03г/2008-з/1, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудиком В.В. 15 серпня 2008 року (реєстровий №7077). Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2015 року у справі №802/162/15-а, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року, адміністративний позов задоволено повністю. На підставі даних рішень було скасовано запис про реєстрацію права власності за ПАТ «Мегабанк» та зареєстровано право власності на спірну квартиру за позивачами. В подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.09.19 постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року скасовано. [INFO] в м. Вінниця [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на частину квартири під номером [ADDRESS] . Власниками інших частин квартири є позивачка [PERSON] - дружина спадкодавця та позивачі [PERSON] та [PERSON] - діти спадкодавця [PERSON] та позивачки [PERSON] . Спадкоємцями першої черги за законом є [PERSON] , а також її сини [PERSON] та [PERSON] , які від прийняття спадщини відмовились подавши відповідні заяви. Проте одержати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за законом в нотаріальній конторі [PERSON] не має можливості, оскільки нею не був пред?явлений оригінал документа, який підтверджує належність померлому [PERSON] частки у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] . Крім того відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої 23.06.2023, в травні 2023 року ПАТ «Мегабанк» на підставі ухвали Вищого адміністративного суду України від 29.09.19 у справі №802/162/15-а скасував запис про право власності на вищезазначену квартиру за відповідачами та поновив запис про реєстрацію на спірну квартиру за ПАТ «Мегабанк». Враховуючи вказане нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину. Внаслідок зазначених обставин позивачі вимушені звернутися до суду з позовом про скасування рішення про реєстрацію права власності за ПАТ «Мегабанк». Проте під час розгляду справи №127/29890/23 Вінницьким міським судом Вінницької області ПАТ «Мегабанк» здійснив відчуження спірної квартири. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна, станом на 8.01.2024 власником спірної квартири [ADDRESS] є відповідач [PERSON] , який набув право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу серії та номер 1427, виданого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ясінською О.М. Позивачі вказують, що незважаючи на те, що на час відчуження спірної квартири згідно відомостей державного реєстру права власності на спірну квартиру було зареєстровано за ПАТ «Мегабанк» він фактично не був її власником, оскільки підстава на якій банк набув право власності на квартиру (договір іпотеки) була припинена. Враховуючи це ПАТ «Мегабанк» не мав права здійснювати відчуження спірної квартири про що йому було достеменно відомо. Так, позивачі наголошують, що оскільки спірна квартира вибула з володіння позивачів поза їх волею, вони мають право витребувати її від відповідача як добросовісного набувача в силу вимог ст. 388 ЦК України. З огляду на викладені обставини позивачі просять витребувати на їх користь з чужого незаконного володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 92,1 кв.м, в т.ч. житловою 56,1 кв.м., частину підвалу під сарай площею 4,2 кв.м, а також визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на частку вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 08.03.2024 заяву про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , належну на праві власності [PERSON] (а.с. 57-58, т. №1). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.03.2024 позовна заява [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Акціонерне товариство «Мегабанк» (а.с. 63-64, т. №1). 12.04.2024 через систему «Електронний суд» до суду надійшли письмові пояснення, подані третьою особою АТ «Мегабанк», у яких представник третьої особи зауважує, що вимоги позивача про визнання права власності та витребування майно є взаємовиключними. При цьому, зважаючи, що позивачами заявлені позовні вимоги про визнання за ними права власності на квартиру, відтак право власності [PERSON] презюмується, тобто звернення з вимогою про витребування майна є передчасним, адже в силу приписів ст. 388 ЦК України саме власник має право витребувати майно, а як свідчать позовні вимоги, право власності позивачів на спірне майно не підтверджено. Окрім того, представником третьої особи заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, зважаючи, що порушення прав позивачів, якщо таке мало місце, відбулося ще в листопаді 2014 року (17.11.2014 на підставі договору іпотеки № ГД-03г/2008-з/ 1 від 15 серпня 2008 року прийнято рішення про реєстрацію права власності на означену квартиру за АТ «Мегабанк»), а починаючи з вересня 2016 року (ухвалою Вищого адміністративного суду України постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року по справі № 802/162/15 скасовано. Роз`яснено [PERSON] право на звернення з позовом про скасування рішення від 17 листопада 2014 року, індексний № 17243513, про державну реєстрацію права власності на квартиру за АТ «Мегабанк». 29.09.2016 року до суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства) про це порушення їм достеменно було відомо, таким чином строк позовної давності для позивачів за даними правовідносинами почав відраховуватись з жовтня 2016 року, а остаточно закінчився 01 листопада 2019 року. З огляду на викладене представник третьої особи АТ «Мегабанк» просить суд відмовити в задоволенні позову (а.с. 76-84, т. №1). 22.04.2024 до суду надійшов відзив на позов відповідача [PERSON] , у якому відповідач не визнає позовні вимоги у повному обсязі та вважає, що вони не підлягають до задоволення з наступних підстав.\~30.10.2014\~за АТ\~«Мегабанк» було\~зареєстровано право\~власності на\~спірну квартиру\~на підставі\~договору іпотеки,\~на момент\~набуття та\~державної реєстрації\~за АТ\~«Мегабанк» права\~власності на\~спірну квартиру\~договір іпотеки\~був чинним\~та продовжував\~діяти.\~Право власності\~на спірну\~квартирунабуто АТ «Мегабанк» на законних підставах відповідно до договору іпотеки №ГД-03г/2008-з/1 від 15.08.2008, у якому позивачі висловили свою волю щодо можливості передачі спірної квартири у власність АТ «Мегабанк» у разі непогашення заборгованості по кредитним договорам. В подальшому рішенням апеляційного суду Вінницької області від 6.08.2015 у справі №127/4201/14-ц було визнано припиненим з 12.07.2012 року договір іпотеки №ГД-03г/2008-3/1 від 15.08.2008. Проте вказане рішення апеляційного суду було ухвалено після того як АТ «Мегабанк» набуло право власності на спірну квартиру та здійснило державну реєстрацію права власності на неї. Також вказаним рішенням апеляційного суду було вирішено лише питання припинення Договору іпотеки, а не права власності АТ «Мегабанк» на спірну квартиру. Крім того, позивач [PERSON] оспорював рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації права власності на спірну квартиру за АТ «Мегабанк» в рамках справи №802/162/15-а, проте ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.06.2016 провадження у справі №802/162/15-а було закрито та роз`яснено можливість звернутись з відповідним позовом щодо захисту своїх прав в порядку цивільного судочинства. Однак позивачі не реалізували своє право щодо оскарження набуття та державної реєстрації за АТ «Мегабанк» права власності на спірну квартиру. Таким чином, позивачі не відновили своїх прав на спірну квартиру у визначений законом спосіб, відповідно право власності на спірну квартиру залишалось в АТ «Мегабанк». Як вказує відповідач, дана обставина була встановлена в постанові Вінницького апеляційного суду від 20.12.2023 у справі №127/29890/23, якою було скасовано заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірну квартиру застосовані за заявою позивачів. У зв`язку із початком процедури ліквідації Акціонерного товариства «Мегабанк» 15.12.2023 було проведено аукціон №GFE001-UA-20231207-83965 в електронній формі щодо продажу спірної квартири, за результатами якого переможцем було визнано [PERSON] , яка набула у власність спірну квартиру на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу №G22N025213 від 28.12.2023 та акту приймання-передачі від 28.12.2023. У свою чергу 29.12.2023 відповідач [PERSON] придбав вказану спірну квартиру у [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 29.12.2023. В момент укладення договору купівлі-продажу [PERSON] повністю сплатив [PERSON] погоджену у договорі вартість квартири. Відповідно право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ним в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Під час укладання договору купівлі-продажу від 29.12.2023 року нотаріусом було перевірено відсутність прав інших осіб, перешкод, обтяжень, заборон та арештів щодо відчуження вказаної квартири. На даний час у відповідних державних реєстрах відсутні відомості щодо реєстрації будь-яких прав позивачів, заборон, обтяжень чи арештів щодо належної йому квартири. Відповідач вказує, що на момент укладення договору купівлі-продажу від 29.12.2023 не знав та не міг знати про наявність будь-яких перешкод щодо відчуження квартири [ADDRESS] , вчинив всі належні дії щодо перевірки квартири перед її придбанням на предмет наявності будь-яких перешкод для її відчуження. Таким чином, відповідач вважає себе добросовісними набувачем квартири [ADDRESS] , вказуючи, що йому не було відомо і він не міг знати про відсутність у [PERSON] прав на продаж квартири та наявність перешкод до її продажу. При цьому зазначив, що вказана квартира вибула з володіння позивачів з їхньої волі, оскільки вони уклали договір іпотеки та цим висловили свою волю щодо можливості передачі квартири у власність АТ «Мегабанк» у випадку невиконання кредитних договорів. Натомість позивачі не вчинили дій щодо відновлення своїх прав. До того ж, вважає твердження позивача про наявність підстав для витребування у нього квартири на користь позивачів безпідставним, так як він є добросовісним набувачем за відплатним договором, квартира вибула з володіння позивачів з їхньої волі, також в момент набуття ним квартири в державних реєстрах були відсутні відомості щодо прав позивачі на неї. Вимоги позивачів щодо визнання за ними права власності на вказану квартиру вважає необґрунтованими та неефективними. Окрім того, вказує, що позовні вимоги позивачів про визнання за ними права власності є неефективним способом захисту, що є підставою для відмови у задоволенні позову. До того ж, відповідач зазначає, що позивачі звернулися до суду за захистом своїх порушених прав з порушенням строків позовної давності зважаючи, що набуття та реєстрація права власності на спірну квартиру за АТ «Мегабанк» мала місце 30.10.2014 на підставі договору іпотеки №ГД-03г/2008-3/1 від 15.08.2008. Позивачам було відомо про вказану обставину ще в січні 2015 року, що підтверджується фактом їх звернення до суду та участі в розгляді справи №802/162/15-а за позовом [PERSON] до Державної реєстраційної служби України, державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Молдаванової Г.М., треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , ПАТ «Мегабанк», Реєстраційна служба Вінницького міського управління юстиції про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за ПАТ «Мегабанк». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 у справі 802/162/15-а провадження у вказаній справі було закрито та роз?яснено про право звернення з даним позовом до суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства. Пред`явленням позову до суду позовну давність було перервано, її перебіг розпочався заново. Таким чином, позивачі мали можливість звернутись до суду з вимогами щодо захисту свого права власності на спірну квартиру протягом трьох років з моменту прийняття ухвали Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 у справі №802/162/15-а - тобто до 29.09.2019. Проте з вказаним позовом позивачі звернулись лише 04.03.2024 року - тобто через 7 років та 5 місяців з моменту, як вони взнали про порушення свого права. Таким чином, позивачі пропустили строки позовної давності для звернення до суду за захистом свого права, що є окремою підставою для відмови в задоволенні позову. З огляду на вищевикладене, відповідач просив застосувати строки позовної давності у даній справі, відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, а також стягнути з позивачів понесені ним судові витрати (а.с. 154-162, т. №1). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2024 позовну заяву у частині позовних вимог про визнання права\~спільної часткової\~власності на\~квартиру [ADDRESS] за [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] по\~1/4\~частці за\~кожним у\~зв`язку\~із втратою\~правовстановлюючого документу залишено без розгляду (а.с. 28, т. №2). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2024 залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (а.с. 29, т. №2). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2024 витребувано копії матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу (нерухоме майно) №G22N025213 від 28.12.2023, укладеного між АТ «Мегабанк» та [PERSON] , та договору купівлі-продажу квартири від 29.12.2023, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , щодо продажу квартири [ADDRESS] (а.с. 32, т. №2). 12.11.2024 через систему «Електронний суд» до суду надійшли письмові пояснення, подані третьою особою Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, згідно яких слідує, що з 22.07.2022 розпочато процедуру ліквідації АТ «Мегабанк», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано їй повноваження ліквідатора. Так, оскільки за АТ «Мегабанк» було зареєстровано право власності на трикімнатну квартиру загальною площею 92,1 кв.м., в т.ч. житловою - 56,1 кв.м., частина підвалу під сарай площею 4,2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , то відповідно вказане нерухоме майно було включено до ліквідаційної маси та підлягало продажу на відкритих торгах. 15.12.2023 було проведено електронні торги з продажу лоту G22N025213, що складався з трикімнатної квартири загальною площею 92,1 кв.м., в т.ч. житловою 56,1 кв.м., частина підвалу під сарай площею 4,2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , переможцем яких стала [PERSON] . 28.12.2023 між АТ «МЕГАБАНК» та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна № G22N025213, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біловар І.О., зареєстр № 6710. При цьому, вказує, що при зверненні до суду з даним позовом позивачами попущено трирічний строк позовної давності у зв`язку з чим просить суд застосувати строк позовної давності до заявлених позивачами позовних вимог та відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 44-48, т. №2). Аналогічні за змістом письмові пояснення, повторно подані представником третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, були отриманні судом 13.11.2024 через систему «Електронний суд» (а.с. 55-59 т. №2). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.02.2025 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 187 т. №2). У судовому засіданні представник позивачів адвокат Зінченко А.А. позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Вказав, що твердження відповідача, що спірна квартира вибула із власності позивачів за їх волею не заслуговує на увагу, оскільки зобов`язання позивачів за договором іпотеки були припинені з 03.07.2012. У 2015 році позивачі поновили свої права як власники майна, звернувшись до адміністративного суду із позовом про скасування рішення щодо реєстрації права власності на квартиру. Зазначив, що у 2016 році Вищим адміністративним судом було скасовано рішення попередніх інстанції та роз`яснено право на звернення до суду, проте представник позивачів наголосив, що підстав для звернення до суду з новим позовом не було, оскільки позивачі користувалися спірною квартирою, за ними було зареєстровано право власності на квартиру, з реєстру іпотек були виключені записи про обтяження. Після смерті одного із співвласників квартири - [PERSON] , позивачі звернулися із заявами про прийняття спадщини, однак оформити свої спадкові права не змогли, оскільки, як їм стало відомо, їх право власності у реєстрі не зареєстровано та скасовано відповідно до ухвали ВАС України. Саме з цього часу, як вважають позивачі, їм стало відомо про порушення їх прав. На момент відчуження квартири ПАТ «Мегабанк» не мав права на це, оскільки вже був позбавлений права власності. Представник позивачів зауважив, що строки позовної давності порушені не були, зважаючи, що порушення прав позивачів відбулося після реєстрації права власності за ПАТ «Мегабанк» у травні 2023 року. Представник відповідача адвокат Гурба М.В. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю позовних вимог. Набуття банком права власності на квартиру відбулося на підставі договору іпотеки, підписаного позивачами, тому твердження позивачів, що квартира вибула з їх власності поза їх волею є безпідставним. При цьому, на момент переходу права власності на квартиру договір іпотеки не був визнаний припиненим. Так, договір іпотеки було припинено лише через рік після реєстрації права власності квартири за ПАТ «Мегабанк». Вважає, що не заслуговує на увагу твердження позивачів, що банк по новому здійснив реєстрацію права власності у 2022 році, оскільки у той час банком було відновлено запис про право власності на підставі договору іпотеки згідно ухвали ВАС України від 29.06.2016, що не є новим правочином. При цьому, ухвалою ВАС України від 29.06.2016 позивачам було роз`яснено їх право на звернення до суду із захистом їх прав в поряду цивільного судочинства, однак таке право ними реалізовано не було, хоча розуміли, що відповідний правочин щодо переходу права власності відбувся, з позовом до 2019 року не зверталися, тому строк позовної давності позивачами пропущено, заяв про поновлення строків позовної давності ними не заявлялося. Зауважив, що відповідач є добросовісним набувачем, на момент придбання квартири перевірялися всі заборони, арешти та перешкоди щодо відчуження квартири, відомостей про припинення договору іпотеки не було. Крім того, вказав, що окремою підставою для відмови у задоволенні позову, у випадку якщо суд дійде висновку стосовно обґрунтованості позовних вимог, є пропуску строків позовної давності, про застосування яких заявлено відповідачем. Представника третьої особи АТ «Мегабанк» адвокат Бондаренко М.Г. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог, зважаючи, що позивачами не доведено право власності на спірну квартиру, тоді як право власності належить відповідачу та набуто ним правомірно. Зауважила, що порушення прав позивачів відбулося ще у 2014 році, тому позивачі звернулися до суду із пропуском строків позовної давності, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Представника третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб адвокат Кустова Т.В. підтримала доводи, викладені у письмових поясненнях. Зауважила, що у даному випадку підлягає застосуванню строк позовної давності. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 15 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Мегабанк» (кредитодавцем) та Приватним підприємством «Вудмастер Плюс» (позичальником) укладено кредитний договір №ГД-03г/2008-1 (а.с. 18-20, т. №1). З метою забезпечення виконання зобов`язань ПП «Вудмастерплюс» за кредитними договорами №ГД-03-г/2008-2 та №ГД -03-г/2008-1 від 15.08.2008 року між ПАТ «Мегабанк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір № ГД-03г/2008-з/1, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудиком В.В. 15.08.2008 року та зареєстрований в реєстрі за №7077 (а.с. 22-23, т. №1). Згідно п. 1.2 Іпотечного договору предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме трикімнатна житлова квартира [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках кожному (по 1/4) на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим виконавчим комітетом Вінницької міської ради 13.09.2007 року, та право власності на яку зареєстровано КП «ВООБТІ» за реєстровим № 801/47731 і записано в реєстрову № 755 від 29.10.2007 року. 28.01.2015 [PERSON] звертався до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування рішення Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції від 17.11.2014 року, індексний № 17243513, про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за публічним акціонерним товариством "Мегабанк" на підставі договору іпотеки № ГД-03г/2008-з/1, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудиком В.В. 15.08.2008 року (реєстровий № 7077). Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 14.09.2015 у справі №802/162/15-а адміністративний позов задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Молдаванової Галини Миколаївни від 17.11.2014 року, індексний №17243513, про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за публічним акціонерним товариством "Мегабанк" на підставі договору іпотеки №ГД-03г/2008-з/1, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудиком В.В. 15.08.2008 року (реєстровий № 7077) (а.с. 35-38). Однак, 29.09.2016 ухвалою Вищого адміністративного суду України у справі №802/162/15-а касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» задоволено частково, постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 14.09.2015 та ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.10.2015 скасовано, провадження у справі закрито, роз`яснено позивачу право на звернення з даним позовом до суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства (а.с. 172-173 т. №1). 06.08.2015\~рішенням Апеляційного\~суду Вінницької\~області у\~справі №127/4201/14-ц\~апеляційні скарги\~ [PERSON] та\~ [PERSON] -\~задоволено,\~рішення Вінницького міського\~суду Вінницької\~області від\~5\~червня 2015\~року в\~частині задоволення\~позову Публічного\~акціонерного товариства\~«Мегабанк» в\~особі Вінницького\~центрального регіонального\~відділення про\~виселення [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] з\~квартири [ADDRESS] ,\~з наданням\~іншого житлового\~приміщення,\~та стягнення\~судових витрат - скасовано, в задоволенні цих вимог відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» в особі Вінницького центрального регіонального відділення про визнання договору іпотеки припиненим - задоволено. Визнано припиненим з 3 липня 2012 року договір іпотеки № ГД-03г/2008-з/1, укладений 15 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Мегабанк» в особі Вінницького центрального регіонального відділення Відкритого акціонерного товариства «Мегабанк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 7077 (а.с. 39-41, т. №1). На підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 22.09.2011 №2288 оформлено дублікат свідоцтва про право власності на житло від 13.09.2007, яким посвідчено, що квартира [ADDRESS] дійсно належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по частці кожному. Згідно з витягом про державну реєстрацію прав КП «ВМБТІ» №35670024 від 29.09.2012 на підставі вказаного свідоцтва право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер 37750479, зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , по що зроблено запис №801/74732 в книзі 755 (а.с. 198-199, т. №1). Як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 17243513 від 17.11.2014, внесено запис про державну реєстрацію 30.10.2014 права власності на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 937086705101, номер об`єкта в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (РПВН) -37750479 зареєстровано за ПАТ «Мегабанк» (код ЄДРПОУ 09804119) на підставі договору іпотеки №7077 від 15.08.2008 (номер відомостей про речове право - 7709876). 01.06.2016 згідно постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 14.09.2015 у справі №802/162/15-а скасовано державну реєстрацію права власності, іпотеки та обтяження, поновлено реєстрацію права спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (по частки кожного) згідно свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 13.09.2007, дублікат якого було видано 22.09.2011, право власності на нерухоме майно (за відомостями до 01.01. 2013) було зареєстровано КП «ВМБТІ» 29.09.2012. В подальшому 11.05.2023 було здійснено державну реєстрацію скасування попередньої реєстраційної дії права власності, іпотеки та обтяження на підставі ухвали Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 у справі №802/162/15-а право власності на вказане нерухоме майно перереєстровано за ПАТ «Мегабанк», поновлено запис про державу реєстрацію іпотеки та обтяження. Рішенням правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства «Мегабанк» №362-рш від 21.07.2022 вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати АТ «Мегабанк» (а.с. 85-86, т. №1) Згідно з рішенням Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок процедури ліквідації АТ «Мегабанк» та делегування повноважень ліквідатора банку» №506 від 21.07.2022 вирішено, зокрема розпочати процедуру ліквідації у АТ «МЕГАБАНК» строком на три роки з 22.07.2022 по 21.07.2025 включно (а.с. 88-89, т. №1). 15.12.2023\~за результатами\~проведеного електронного\~аукціону щодо\~продажу квартири\~ [ADDRESS] переможцем\~визначено [PERSON] , про що свідчить протокол електронного аукціону №GFE001-UA-20231207-83695 (а.с. 166-167). 28.12.2023 між Акціонерним Товариством «Мегабанк» (продавцем) та [PERSON] (покупцем) укладено договір купівлі-продажу (нерухоме майно) №G22N02513 щодо продажу квартири [ADDRESS] (а.с. 132-134, т. №2). В подальшому, між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири 29.12.2023, а саме щодо продажу квартири [ADDRESS] (а.с. 72-75, т. №2). Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №361159391 від 08.01.2024 право власності на квартиру, загальною площею 92,1 кв.м, житловою площею 56,1 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] (а.с. 34, т. №1). [INFO] у віці 71 років помер [PERSON] , що підтверджується копію свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.04.2021 (а.с. 5, т. №1). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно. Із копії спадкової справи №41/2021 до майна померлого [INFO] [PERSON] слідує, що із заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] (дружина), при цьому [PERSON] та [PERSON] , як сини померлого, відмовилися від прийняття належної їм частини спадщини (а.с. 4-10, т. 1). 23.06.2023\~постановою приватного\~нотаріуса Вінницького\~міського нотаріального\~округу Ткачук\~М.В.\~відмовлено [PERSON] \~у видачі\~на її\~ім`я свідоцтва\~про право\~на спадкування\~за законом\~на \~частку у\~праві спільної\~часткової власності\~на квартиру\~ [ADDRESS] ,\~яка належала\~померлому [INFO] [PERSON] \~на праві\~спільної часткової\~власності з\~іншими співвласниками,\~оскільки спадкоємцем\~нотаріусу не\~був пред`явлений\~оригінал документа,\~який підтверджує\~належність померлому\~ [PERSON] \~ частки\~у праві\~спільної часткової\~власності на\~квартиру [ADDRESS] ,\~та відповідно\~до інформації\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~отриманої 28.06.2023\~року,\~право власності\~на теперішній\~час на\~вищезазначену квартиру\~в реєстрі\~зареєстровано за\~ПАТ «Мегабанк»,\~свідоцтво про\~право на\~спадщину на\~вище вказане\~майно видано бути не може (а.с. 17, т. №1). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Спірні правовідносини стосуються захисту права власності на квартиру [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол до Конвенції) закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а також право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. За статтями 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. ЦК України передбачено як один із способів захисту порушених прав віндикація або реституція. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Приписи статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконної володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому, власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України. Подібний за змістом правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16, який надалі підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18). Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке надалі було відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Отже, власник, майно якого вибуло з його законного володіння за неукладеним договором, може захистити своє майнове право шляхом пред`явлення віндикаційного позову (про витребування майна із чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача (статті 387, 388 ЦК України)) без оспорювання правочину (правочинів) щодо спірного майна та скасування рішення (рішень) про державну реєстрацію права власності на належне йому майно за іншою (іншими) особою (особами). Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 204/8017/17 (провадження № 14-29цс23). Спірна квартира [ADDRESS] 17.11.2014 вибула із власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі договору іпотеки від 15.08.2008, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик В.В. та зареєстровано за №7077, який в подальшому рішенням Апеляційного суду Вінницької області 06.08.2015 у справі №127/4201/14-ц було визнано припиненим з 03.07.2012, тобто поза волею його власників. Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу, навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень (постанова Верховного Суду від 19 грудня 2019 року у справі № 520/11429/17). Установивши на підставі преюдиційних фактів незаконність вибуття із власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] спірного нерухомого майна, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про витребування нерухомого майна на користь позивача. В контексті оцінки добросовісності набувача спірного майна [PERSON] , суд враховує наступне. Правовий аналіз положень статей 387, 388 ЦК України свідчить про те, що право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути в нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Таким чином, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння. Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, серед багатьох інших, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, напрацьовано три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20), розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягарю, покладеному на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо. Саме при вирішенні питання про витребування майна здійснюється перевірка добросовісності набувача цього майна, у тому числі з`ясуванню підлягає й те, чи знав або чи міг знати такий набувач про недобросовісну поведінку продавця. Вказане має значення для застосування як критерію законності втручання держави у право набувача на мирне володіння майном, так і критерію пропорційності такого втручання легітимній меті останнього (постанова Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16, пункт 52). У постанові від 27 листопада 2024 року в справі № 204/8017/17 (провадження № 14-29цс23), Велика Палата Верховного Суду констатувала, що 1) можливість втручання у право кінцевого набувача майна, яке вибуло з володіння власника без відповідної правової підстави, чи не з його волі прямо передбачене ЦК України (статті 387, 388); 2) закон безпосередньо врегулював, що добросовісний набувач не набуває право власності на відчужене йому майно, яке вибуло із володіння власника поза його волею; 3) майнове право добросовісного набувача захищено передбаченим статтею 661 ЦК України механізмом відшкодування завданих йому збитків у зв`язку з витребуванням у нього за рішенням суду майна (товару), тоді як законний володілець позбавлений можливості захистити своє майнове право у інший спосіб, ніж витребування належного йому майна. Ураховуючи встановлені у справі обставини, а саме відчуження спірного майна без волевиявлення власників, витребування такого майна на користь законного власника від останнього набувача [PERSON] є пропорційним втручанням у право власності останнього, яке ґрунтується на законі. У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає у нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього (див. правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12, постановах Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 754/11747/18 (провадження № 61-22947св19), від 15 березня 2023 року у справі № 759/8653/17 (провадження № 61-15468св19)). При цьому відповідачем та третіми особами заявлено про застосування позовної давності до вирішення спору. Право на звернення до суду за захистом кореспондується зі статтею 256 ЦК України, яка встановлює для особи часові межі для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та називає їх позовною давністю. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму). Початок перебігу позовної давності визначається у статті 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За статтею 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У постанові від 26 листопада 2019 року у справі №914/3224/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила про те, що порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням. Закон також не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб (див. пункти 7.17, 7.20, 7.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16). Також у цій справі Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, висловлених у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі № 711/802/17 та від 06 червня 2018 року у справі № 520/14722/16-ц, згідно з якими початок перебігу строків позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку статті 388 ЦК України відліковувався з моменту набуття добросовісним набувачем права власності на майно, а не з моменту, коли особа дізналася про вибуття свого майна до іншої особи, яка згодом його відчужила добросовісному набувачу. Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) чинники. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивачу належить довести не тільки факт незнання про порушене право, а також спростувати презумпцію обізнаності про стан своїх прав, тобто довести наявність об`єктивних обставин, які перешкоджали дізнатись про порушене право, а відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26листопада 2019 року у справі №914/3224/16 (провадження №12-128гс19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №907/50/16 (провадження №12-122гс18) зазначено, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше. Як стверджував у судовому засіданні представник позивачів адвокат Зінченко А.А., позовна давність має обчислюватися з дати реєстрації за ПАТ «Мегабанк» права власності на спірну квартиру, яка відбулася 11.05.2023 та про яку стало відомо позивачам після звернення до нотаріуса у зв`язку з прийняттям спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а не від дня, коли власник майна, яке перебуває у володінні іншої особи, дізнався чи міг дізнатися про кожного нового набувача цього майна. Оскільки право власності позивачів на спірну квартиру було порушено в момент її вибуття з власності позивачів у володіння іншої особи, то початок перебігу позовної давності для позову, поданого на захист цього порушеного права, пов`язується з моментом, коли позивачі довідалася або могли довідатися про порушення їх права або про особу, яка його порушила. Однак наведені представником позивача доводи не знайшли свого підтверження під час розгляду справи, так як порушення прав позивача [PERSON] було предметом судового розгляду в іншій справі №802/162/15-а, до участі в якій також були залучені у якості третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , які є позивачами у даній справі, відтак їм було відомо про порушення їх прав на час звернення [PERSON] з позовом у вказаній справі. Судове рішення у справі №802/162/15-а було прийнято Вінницьким окружним адміністративним судом 14.09.2015, що свідчить про те, що позивачам достеменно було відомо про порушення його прав принаймні на цю дату. За результатами касаційного розгляду вказаної справи провадження у справі було закрито та роз`яснено позивачу право на звернення з даним позовом до суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства. Відомостей про звернення позивачів з позовом до суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства матеріали справи не містять, доказів на підтвердження цього позивачами не надано. Таким чином, порушені права позивачів за результатами розгляду вказаної судової справи поновлені не були, 11.05.2023 на підставі ухвали суду від 29.06.2016 по справі №802/162/15-а за ПАТ «Мегабанк» було поновлено реєстрацію права власності шляхом скасування попередньо внесених реєстраційних дій, а з даним позовом позивачі звернувся до суду лише 04.03.2024, тому суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння не підлягають задоволенню у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем. Клопотання про поновлення позовної двності з посиланням на існування поважних причин його пропуску позивачі не подавали. Доводи представника позивачів про те, що право позивачів заявити матеріально-правову вимогу до відповідачів, а саме звернутися із відникаційним позовом не могло виникнути раніше 11.05.2023 внесення відомостей у реєстр щодо права власності ПАТ «Мегабанк», не заслуговують на увагу, оскільки початок перебігу позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку статті 388 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а не від дня, коли власник майна, яке перебуває у володінні іншої особи, дізнався чи міг дізнатися про кожного нового набувача цього майна. Закон також не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб. При цьому, враховуючи те, що право власності спадкодавця [PERSON] на нерухоме майно було припинено за його життя, будучи обізнаним про це із позовом про поновлення майнових прав спадкодавець не звертався, до того ж про припинення права власності спадкодавця [PERSON] на спірну квартиру позивачам було також відомо під час розгляду справи №802/162/15-а, тому суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог [PERSON] як спадкоємця щодо визнання права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Щодо витрат на правничу допомогу, то суд звертає увагу учасників на положення ч. 8 ст. 141 ЦПК України, відповідно до яких, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, якщо до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Зважаючи, що представником відповідача заявлено в установленому порядку про надання доказів витрат на правничу допомогу, тому вказане питання буде вирішене з урахуванням вказаних вище положень, а також наявних доказів.

Outcome: dismissed