Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

Представник АТ «Криворізька теплоцентраль» Шевченко Ю.С. звернулася до суду з позовною заявою 16.04.2024, в якій просила суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.02.2018 до 31.01.2024 в розмірі основного боргу 27 198 грн. 71 коп., інфляційні втрати 3 653 грн. 59 коп., 3% річних 1 300 грн. 95 коп., пеню 52 грн. 98 коп., плату за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 до 31.01.2024 08 грн. 34 коп.; стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 3 028 грн. 00 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що АТ «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреб опалення і гарячого водопостачання населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів. На виконання своїх зобов`язань АТ «Криворізька теплоцентраль» надавало послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , де власником житлового приміщення та споживачем послуг є [PERSON] . Хоча й договір про надання послуг з постачання теплової енергії за вказаною адресою між АТ «Криворізька теплоцентраль» та споживачем укладено не було, однак послуги фактично надавались, остання цими послугами користувалася, а тому зобов`язана їх оплатити. Крім того, АТ "Криворізька теплоцентраль" як виконавцем послуг 01.10.2021 на своєму офіційному веб-сайті https://tec.dp.ua розміщено типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії (типовий індивідуальний договір), який є публічним договором приєднання. Протягом 30 днів з дня опублікування типового індивідуального договору, на адресу позивача від відповідача не надходило жодних документів, які б підтверджували наявність рішення власників багатоквартирного будинку про обрання моделі договірних відносин. Таким чином, з 01.11.2021 між позивачем та [PERSON] як споживачем послуги з постачання теплової енергії, фактично укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Свої зобов`язання з надання послуг з централізованого опалення АТ «Криворізька теплоцентраль» сумлінно виконувало, однак у зв`язку з неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань, за період з 01.02.2018 до 31.01.2024 утворилась заборгованість в розмірі 27 198 грн. 71 коп., на яку позивачем нараховані збитки в порядку ст.625 ЦК України, а саме, інфляційні втрати 3 653 грн. 59 коп., 3% річних 1 300 грн. 95 коп., пеню 52 грн. 98 коп. Крім того, заборгованість по платі за абонентське обслуговування в межах періоду з 01.11.2021 до 31.01.2024 складає 08 грн. 34 коп. Оскільки споживач добровільно заборгованість не погашає, а звернення підприємства з цього приводу ігнорує, тому за захистом майнових інтересів АТ «Криворізька теплоцентраль» представник вимушена звернутися до суду. Ухвалою суду від 07.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Заочним рішенням суду від 16.07.2024 позовні вимоги задоволено повністю. 16.12.2024 відповідач [PERSON] подала заяву про перегляд заочного рішення суду від 16.07.2024 із клопотанням про поновлення процесуального строку на її подання. Ухвалою суду від 03.01.2025 поновлено [PERSON] процесуальний строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, а заяву прийнято до розгляду. Ухвалою суду від 11.02.2025 заяву [PERSON] задоволено, заочне рішення суду від 16.07.2024 скасовано, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Не погоджуючись з пред`явленими вимогами та заперечуючи проти їх задоволення у повному обсязі, відповідач [PERSON] подала відзив на позову. Свої заперечення мотивувала тим, що вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» пред`явлено про стягнення боргу за період з лютого 2018 року, в той час як позов пред`явлено до суду 16.04.2024, тобто з пропуском строку позовної давності, який вона просила застосувати, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Крім того, вважала, що позивач просив суд стягнути з неї судовий збір у завищеному розмірі, а оскільки підстави для задоволення позовних вимог, на її переконання, відсутні, то й компенсувати понесені позивачем судові витрати вона не повинна. 14.02.2025 представник позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» подала відповідь на відзив. Представник зазначила, що у спірних правовідносинах підстави для застосування позовної давності до заявлених АТ «Криворізька теплоцентраль» вимог про стягнення боргу, нарахованого з лютого 2018 року, відсутні. При цьому, представник АТ «Криворізька теплоцентраль» акцентувала увагу, що в даному випадку відповідачем не враховано, що 02.04.2020 набув чинності Закон України від 30.03.2020 №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (КОВІД-19)», відповідно до якого «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (КОВІД-19), строк позовної давності продовжено на строк дії такого карантину. У свою чергу, Законом України від 15.03.2022 №2120 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України було доповнено п.19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії". Отже, строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за комунальні послуги в силу приписів п.п.12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було продовжено спочатку на строк дії карантину, а пізніше воєнного стану. Таким чином, позовна давність для пред`явлення позовних вимог за період з 01.02.2018 до 31.01.2024 станом на день звернення до суду з позовом 16.04.2024 не сплила, оскільки її перебіг був зупинений до кінця дії карантину 30.06.2023. Після припинення дії карантину строк, що залишився до кінця спливу позовної давності, продовжується на строк дії воєнного стану в Україні. До того ж представник зауважила, що із наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості відповідач здійснювала часткові оплати за надані послуги з березня 2018 року по січень 2024 року, що свідчить про визнання боргу та переривання перебігу строку позовної давності. Присутня в судовому засіданні представник позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» Шевченко Ю.С. позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Стосовно заяви відповідача про застосування строку позовної давності, представник зауважила, що у даному випадку відповідач невірно тлумачить положення чинного законодавства України, що регламентують продовження позовної давності на період дії карантину, а в подальшому воєнного стану. Стосовно судових витрат, то представник зазначила, що при зверненні до суду з позовом товариство сплатило судовий збір у розмірі 3\~028 грн. 00 коп. відповідно до діючих на той момент ставок. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Вважала, на розрахунок заборгованості мав бути здійснений з березня 2020 року, тобто з моменту введення в Україні карантину, а відтак строк позовної давності за вимогами з лютого 2018 року до березня 2020 року вважала пропущеним. Також висловила свою незгоду із розміром судового збору, який мав бути сплачений у розмірі 1% від прожиткового мінімуму, а не так, як це було розраховано позивачем. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, вислухавши позицію сторін, врахувавши доводи сторони позивача та заперечення відповідача, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на таке. Основні засади\~організаційних,\~господарських відносин,\~що виникають\~у сфері\~надання та\~споживання житлово-комунальних\~послуг між\~їхніми виробниками,\~виконавцями і\~споживачами,\~а також\~їхні права\~та обов`язки,\~регулюються Законом\~України «Про\~житлово-комунальні\~послуги».\~Суб`єктами правовідносин\~у сфері\~надання житлово-комунальних\~послуг є:\~орган державної\~влади та\~органи місцевого\~самоврядування у\~сфері житлово-комунальних\~послуг;\~учасники -\~споживачі (індивідуальні\~та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст.ст.4, 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). За визначенням, наведеним у ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного\~майна багатоквартирного\~будинку,\~зокрема прибирання\~внутрішньобудинкових приміщень\~та прибудинкової\~території,\~виконання санітарно-технічних\~робіт,\~обслуговування внутрішньобудинкових\~систем (крім\~обслуговування внутрішньо\~будинкових систем,\~що використовуються\~для надання\~відповідної комунальної\~послуги у\~разі укладення\~індивідуальних договорів\~про надання\~такої послуги,\~за умовами\~яких обслуговування\~таких систем\~здійснюється виконавцем),\~утримання ліфтів\~тощо; купівлю\~електричної енергії\~для забезпечення\~функціонування спільного\~майна багатоквартирного\~будинку; поточний\~ремонт спільного\~майна багатоквартирного\~будинку; 2) комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює\~оплату за\~спожиті житлово-комунальні\~послуги щомісяця,\~якщо інший\~порядок та\~строки не\~визначені відповідним\~договором. Споживач\~не звільняється\~від оплати\~житлово-комунальних\~послуг,\~отриманих ним\~до укладення\~відповідного договору. За\~бажанням споживача\~оплата житлово-комунальних\~послуг може\~здійснюватися шляхом\~внесення авансових\~платежів згідно\~з умовами\~договору про\~надання відповідних\~житлово-комунальних\~послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються на рівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Судом встановлено, що [PERSON] є споживачем житлово-комунальних послуг, що надаються АТ «Криворізька теплоцентраль» як постачальником теплової енергії для потреб опалення за адресою: [ADDRESS] , де значиться зареєстрованою з 10.04.1984, що встановлено за даними з реєстру Криворізької міської територіальної громади та не оспорювалось відповідачем. За даними АТ «Криворізька теплоцентраль», квартира перебуває у приватній власності [PERSON] та на її ім`я оформлено особовий рахунок № [NUMBER] . Відомості про зміну власника житлового приміщення та переоформлення особового рахунку в матеріалах справи відсутні. Законом України від 03.12.2020 №1060-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг», який набрав чинності 01.05.2021, до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» внесено зміни, у тому числі й щодо організації договірних відносин між виконавцями житлово-комунальних послуг та споживачами. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (з урахуванням змін), надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено можливість укладання 3-х різних моделей договорів про надання комунальних послуг, яка обирається виключно за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги, а саме: індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку; колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою; договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір. Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії). У той же час, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. АТ "Криворізька теплоцентраль" як виконавцем послуг 01.10.2021 на своєму офіційному веб-сайті: https://tec.dp.ua розміщено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (типовий індивідуальний договір), який є публічним договором приєднання. Протягом 30 днів з дня опублікування типового індивідуального договору, на адресу позивача від відповідача не надходило жодних документів які б підтверджували наявність рішення власників багатоквартирного будинку про обрання моделі договірних відносин. Договір про надання послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення між АТ «Криворізька теплоцентраль» та відповідачем не укладався, але житлово-комунальні послуги відповідачу надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Відтак, відсутність укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення не виключає обов`язок відповідача оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку нести відповідальність в порядку, встановленому законом. Відповідна правова позиція з цього приводу сформульована у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15, та постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №750/12850/16-ц, від 06.11.2019 у справі №642/2858/16. Крім того, з 01.11.2021 між позивачем та відповідачем, як споживачем послуги з постачання теплової енергії, фактично укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Відповідно до п.30 типового індивідуального договору, плата за послугу постачання теплової енергії складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830, та методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця\~https://tec.dp.ua/plata-za-abonentske-obslugovuvannya/. За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Як визначено ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець послуги\~з постачання\~теплової енергії\~повинен забезпечити\~постачання теплоносія\~безперервно,\~з гарантованим\~рівнем безпеки,\~обсягу,\~температури та\~величини тиску. Параметри\~якості теплової\~енергії повинні\~відповідати нормативним\~документам у\~сфері стандартизації. Постачання\~теплової енергії\~для потреб\~централізованого опалення\~здійснюється в\~опалювальний період. Порядок\~визначення дати\~початку і\~закінчення опалювального\~періоду визначається\~законодавством. Постачання\~теплової енергії\~на індивідуальні\~теплові пункти\~споживачів для\~потреб опалення\~та приготування\~гарячої води\~здійснюється безперервно,\~з урахуванням\~перерв,\~визначених ст.16\~цього Закону. Ціною\~послуги з\~постачання теплової\~енергії є\~тариф на\~теплову енергію\~для споживача,\~який визначається\~як сума\~тарифів на\~виробництво,\~транспортування та\~постачання теплової\~енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Щомісяця, протягом дії опалювальних сезонів з лютого 2018 до січня 2024 року включно позивач нараховував відповідачу плату за надані послуги з теплопостачання, виходячи із встановлених тарифів, опалювальної площі житлового приміщення 59,7 кв.м., відсутності пільг, наданих в окремі періоди компенсації та субсидії, однак, [PERSON] кошти за вказані послуги належним чином не сплачувала, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 27 198 грн. 71 коп., що слідує з розрахунку, наданого за період з 01.02.2018 до 31.01.2024. При цьому, в межах заявленого періоду відповідач загалом сплатила 11\~037 грн. 87 коп. із фактично нарахованих 40\~306 грн. 26 коп. (перерахунок 60 грн. 79 коп., субсидія 130 грн. 47 коп., компенсація 2\~000 грн. 00 коп.). Нараховану з 01.11.2021 до 31.01.2024 плату за абонентське обслуговування у сумі 213 грн. 89 коп. відповідач частково сплатила, залишок боргу складає 08 грн. 34 коп. Вказані дії суд розцінює як визнання відповідачем наявності зобов`язань та боргу перед АТ «Криворізька теплоцентраль». Докази звернення відповідача в установленому законодавством порядку з претензіями щодо порушення порядку надання житлово-комунальних послуг АТ «Криворізька теплоцентраль», зміни споживчих властивостей та перевищення строків проведення аварійно-відновних робіт, складання та підпису відповідних актів-претензій у зв`язку з цим у матеріалах справи відсутні. У відповідності зі ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг, боржник несе відповідальність, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Надавши юридичну оцінку наявним розрахункам заборгованості за житлово-комунальні послуги, проведеним позивачем, перевіривши обґрунтованість та правильність нарахованої суми боргу, суд встановив, що заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.02.2018 до 31.01.2024 розрахована вірно та складає 27 198 грн. 71 коп., що підтверджується доказами у матеріалах справи. При визначенні розміру нарахувань відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, суд виходить з відомостей, зазначених у розрахунках, з якими погоджується, а відтак розмір інфляційних втрат 3 653 грн. 59 коп., 3% річних 1 300 грн. 95 коп. вважає вірним. Оскільки відповідач\~не навела\~власного контррозрахунку\~суми боргу,\~не надала\~первинних документів,\~за якими\~можна було\~б прослідкувати\~здійснені нею\~платежі,\~виходячи з\~обсягу наявних\~у справі\~доказів суд\~вважає доведеною\~заборгованість,\~оскільки вона\~розрахована АТ\~«Криворізька теплоцентраль»\~арифметично вірно,\~з урахуванням\~здійснених відповідачем\~платежів,\~відображених у\~розрахунках,\~які\~викладено у\~зручній табличній\~формі та\~є арифметично\~правильними.\~Фактично усі\~наведені відповідачем\~у відзиві\~заперечення ґрунтуються\~на припущеннях,\~а відтак\~є дистракторними\~та не\~можуть спростовувати\~наданих позивачем\~доказів. Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», в той час як стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача, у зв`язку з чим суд вважає, що наданий позивачем письмовий доказ відповідає ст.95 ЦПК України. Статтею 64 Конституції України передбачена можливість введення в Україні воєнного або надзвичайного стану. При цьому можуть встановлюватися певні обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень. Згідно зі ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України, у тому числі на території Дніпропетровської області, який триває до теперішнього часу. Постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 №1405 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг» п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану викладено у новій редакції: 1.\~Установити,\~що до\~припинення чи\~скасування воєнного\~стану в\~Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог\~Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15.05.2015 №285); припинення/зупинення\~надання житлово-комунальних\~послуг у\~разі їх\~неоплати або\~оплати не\~в повному\~обсязі послуги\~населенням (у\~тому числі\~населенням,\~що проживає\~у будинках,\~де створено\~об`єднання співвласників\~багатоквартирного будинку,\~житлово-будівельні\~(житлові)\~кооперативи або\~яким послуги\~надаються управителем\~чи іншою\~уповноваженою співвласниками\~особою за\~колективним договором)\~в територіальних\~громадах,\~що розташовані\~на територіях,\~на яких\~ведуться бойові\~дії (територіях\~можливих бойових\~дій,\~активних бойових\~дій,\~активних бойових\~дій,\~на яких\~функціонують державні\~електронні інформаційні\~ресурси)\~або тимчасово\~окупованих Російською\~Федерацією,\~відповідно до\~переліку,\~затвердженого наказом\~Міністерства з\~питань реінтеграції\~тимчасово окупованих\~територій (до\~дати припинення\~можливості бойових\~дій,\~завершення бойових\~дій,\~завершення тимчасової\~окупації),\~або якщо\~нерухоме майно\~споживача було\~пошкоджено внаслідок\~воєнних (бойових)\~дій за\~умови інформування\~про такі\~випадки відповідного\~виконавця комунальної\~послуги (для\~послуги розподілу\~природного газу\~з урахуванням\~вимог\~Правил безпеки\~систем газопостачання,\~затверджених наказом\~Міністерства енергетики\~та вугільної\~промисловості від\~15.05.2015\~№285); стягнення заборгованості\~за житлово-комунальні\~послуги,\~утвореної після\~24.02.2022\~з дати\~виникнення можливості\~бойових дій/початку\~бойових дій\~по дату\~припинення можливості\~бойових дій/завершення\~бойових дій\~на територіях,\~включених до\~переліку територій,\~на яких\~ведуться (велися)\~бойові дії,\~відповідно до\~наказу Міністерства\~з питань\~реінтеграції тимчасово\~окупованих територій,\~споживачів та/або\~членів їх\~сімей,\~які покинули\~своє місце\~проживання та\~надали виконавцю\~комунальних послуг,\~управителю багатоквартирного\~будинку,\~іншій уповноваженій\~співвласниками особі\~у паперовій\~або електронній\~формі довідку\~про взяття\~на облік\~внутрішньо переміщеної\~особи згідно\~з\~додатком 2\~до\~Порядку оформлення\~і видачі\~довідки про\~взяття на\~облік внутрішньо\~переміщеної особи,\~затвердженого постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~01.10.2014\~№509\~Про облік\~внутрішньо переміщених\~осіб,\~або інші\~документи,\~що підтверджують\~їх відсутність\~у житловому\~та/або\~нежитловому приміщенні,\~будинку,\~в яких\~вони є\~споживачами на\~підставі укладених\~договорів (довідки\~з місця\~тимчасового проживання,\~роботи,\~лікування,\~навчання,\~проходження військової\~служби (у\~тому числі\~отримані в\~іноземній державі),\~відбування покарання\~тощо,\~документи,\~що підтверджують\~факт перетинання\~державного кордону\~України (на\~виїзд з\~України і\~в`їзд в\~Україну)\~у відповідний\~період часу),\~або якщо\~нерухоме майно\~споживача було\~пошкоджено внаслідок\~воєнних (бойових)\~дій за\~умови інформування\~про такі\~випадки відповідного\~виконавця комунальної\~послуги (для\~послуги розподілу\~природного газу\~з урахуванням\~вимог\~Правил безпеки\~систем газопостачання,\~затверджених наказом\~Міністерства енергетики\~та вугільної\~промисловості від\~15.05.2015\~№ 285); нарахування плати за житлово-комунальні послуги з дати початку по дату завершення тимчасової окупації територій, включених до переліку тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, та стягнення заборгованості за ці послуги, утвореної після 24.02.2022 за відповідний період окупації, споживачів та/або членів їх сімей на відповідній території.. Таким чином, відповідно до вказаної постанови від 29.12.2023 №1405, яка набрала чинності 30.12.2023, з 30.12.2023 урядом скасовано дію мораторію на нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням, за виключенням територій, де ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації). Оскільки м. Кривий Ріг не належить до переліку таких територій, АТ «Криворізька теплоцентраль» вправі здійснювати нарахування пені на заборгованість, починаючи з 30.12.2023. Розмір нарахованої пені з 30.12.2023 до 18.03.2024 складає 52 грн. 98 коп., а наведений позивачем розрахунок є арифметично вірним. Враховуючи, що відповідно до ст.322 ЦК України тягар утримання майна, у тому числі обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг покладається на власника приміщення та членів його сім`ї, які проживають в цьому приміщенні та є споживачами таких послуг у даному випадку на [PERSON] , яка є власником квартири та має зареєстроване місце проживання у житловому приміщенні, та з огляду на те, що між відповідачем і позивачем існували фактичні договірні відносини, суд дійшов висновку про доведеність факту неналежного виконання відповідачем умов договору та наявність підстав для стягнення з неї заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії. Що стосується доводів відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності за заявленими вимогами, суд вважає їх необґрунтованими, з огляду на таке. Так, ст.ст.256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20.09.2011 («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява №14902/04, §570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22.10.1996 («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується. Тобто цією нормою встановлені суб`єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв`язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі. Таким чином, позовна давність є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні: без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони. Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Частина 4 статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст.261 ЦК України. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі сплином строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Частиною 1\~статті 32 Закону "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Крім того, обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України Про теплопостачання. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку. Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Як встановлено судом, в межах періоду з 01.02.2018 до 31.01.2024 відповідач періодично здійснювала платежі як на часткову оплату поточних нарахувань протягом опалювальних сезонів, так і часткове погашення облікованої заборгованості після закінчення таких сезонів, зокрема: березень 2018 року 356,30 грн., квітень 2018 року 62 грн., серпень 2021 року 559 грн., вересень 2021 року 500 грн., жовтень 2021 року 500 грн., грудень 2021 року 815 грн., січень 2022 року 600 грн., лютий 2022 року 626 грн., березень 2022 року 500 грн., квітень 2022 року 500 грн., травень 2022 року 447,70 грн., липень 2022 року 300 грн., серпень 2022 року 282,97 грн., грудень 2022 року 742,20 грн., січень 2023 року 1000 грн., лютий 2023 року 1000 грн., березень 2023 року 300 грн., квітень 2023 року 300 грн., грудень 2023 року 386 грн., січень 2024 року 1260,70 грн. Крім того, отримані від держави компенсації на оплату житлово-комунальних послуг на підставі заяви відповідача зараховувались саме на погашення нарахувань за централізоване опалення. При цьому, практично усі платежі здійснені відповідачем або у сумах менше від фактичних нарахувань, або після завершення опалювальних сезонів, відтак їх зараховано на погашення облікованого боргу, що свідчить про відсутність переривання строку позовної давності за щомісячними платежами, борг за якими накопичувався за рахунок боргу за попередні місяці та залишків недоплачених поточних нарахувань. У свою чергу, позивач звернувся до суду з позовом 16.04.2024. Разом з тим, суд зауважує, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та діяв до 30.06.2023 відповідно до постанови КМУ від 25.04.2023 року №383. Запроваджені в період дії карантину обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливали на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, вводили певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України №530-ІХ від 17.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (ч.2 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, продовжено на строк дії карантину. У постанові Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на\~строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом. За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02.04.2020. У свою чергу, Законом України від 15.03.2022 №2120 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України було доповнено п.19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії". Отже, строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за комунальні послуги в силу п.п.12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було продовжено спочатку на строк дії карантину, а пізніше воєнного стану. Таким чином, позовна давність для пред`явлення позовних вимог за період з 01.02.2018 до 31.01.2024 станом на день звернення АТ «Криворізька теплоцентраль» до суду з позовом 16.04.2024 не сплила, оскільки її перебіг був зупинений до кінця дії карантину 30.06.2023, а після припинення дії карантину строк, що залишився до кінця спливу позовної давності, продовжується на строк дії воєнного стану в Україні, введеного з 24.02.2022, який станом на день ухвалення рішення діє. Враховуючи вищенаведене, відсутність підстав для застосування строку позовної давності, а також ту обставину, що відповідач у встановлені законом строки не вносила плату за надані позивачем житлово-комунальні послуги, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» у повному обсязі. Відсутність в матеріалах справи досудової вимоги не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки позасудове врегулювання спору є альтернативним способом вирішення спору, а тому претензійний порядок захисту порушених прав є додатковим, а не основним засобом правового захисту, і використання чи невикористання такого засобу ніяк не впливає на можливість подати позов до суду. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, згідно зі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 3 028 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (платіжна інструкція №683 від 22.03.2024). Судовий збір було сплачено позивачем у відповідності до ставок, встановлених Законом України «Про судовий збір» (1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб), з урахуванням визначеного станом на 01.01.2024 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» - 3\~028 грн., а відтак доводи відповідача про завищений розмір судового збору є безпідставними.

Outcome: approved