Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з даним позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за договорами у загальній сумі 43439,20 грн, а саме: 1/ за договором позики №2328729 у розмірі 20070,00 грн, з яких: 6000,00 грн борг за основною сумою, 13,20 грн борг за відсотками, 12000 грн борг за пенею, 2056,80 грн борг за комісією; 2/ за договором позики №7674928 у розмірі 23369,20 грн, з яких: 8000,00 грн борг за основною сумою, 7600,00 грн борг за процентами за користування позикою, 7769,20 грн борг за процентами на прострочену позику. Позивач свої вимоги обгрунтовує тим, що в зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов`язань за укладеними 02.08.2024р. із ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та 12.07.2024р. із ТОВ «Маніфою» в електронній формі зазначеними фінансовими договорами в нього виникла заборгованість, право грошової вимоги якої, як і стосовно інших зазначених у реєстрах боржників, позикодавці за договорами факторингу відступили ТОВ «ФК «ЄАПБ» як новому кредитору; з моменту отримання права вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» [PERSON] штрафних санкцій не нараховувало, але відповідач існуючий борг ні первісним, ні новому кредитору не сплатив, що й спонукало товариство звернутися з даним позовом до суду. Позивачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін від 02 квітня 2025 року було направлено в електронній формі через систему «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до його електронного кабінету (ч.6-8 ст.128 ЦПК України), але той інших заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подав. При цьому, суд зважує на те, що позивач в п.1, 4 прохальної частини позову просив розглядати справу саме в такому порядку та без його участі, а приписи ст.19, 274 ЦПК України не містять обмежень для вирішення даної категорії справ у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін 02 квітня 2025 року разом із копією позовної заяви з копіями доданих до неї документів було надіслано за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (ч.6-8 ст.128 ЦПК України), однак той у встановлений строк відзиву на позов чи інших заяв з процесуальних питань не подав. Згідно з ч.7 ст.178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. В ухвалі про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 02.04.2025р. відповідачу було визначено строк на подання відзиву на позов 15 днів із дня вручення даної ухвали. Вказана ухвала суду була отримана відповідачем особисто 04.04.2025р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Отже, останнім днем строку для подачі відповідачем відзиву на позов є 19 квітня 2025 року, а з урахуванням, що 19-20 квітня 2025 року були вихідними днями, - перший робочий день 21 квітня 2025 року (ч.3 ст.124 ЦПК України). Однак, відповідач подав свій відзив до суду лише 23.04.2025р., тобто поза межами установленого судом 15-денного строку, і процесуальний документ не містить клопотання про продовження цього строку з обгрунтуванням поважності причин його пропуску. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Водночас, згідно ч.2 ст.127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. У своєму відзиві на позов відповідач зазначає, що 23.09.2024р. був мобілізований до лав ЗСУ і нині перебуває на військовій службі, на підтвердження чого додає відповідну довідку форми 5 командира в/ч [NUMBER] №4320 від 24.09.2024р. Крім того, пропуск строку є незначним становить лише 2 дні. Наведені обставини суд розцінює поважними причинами неподання відповідачем відзиву у встановлений строк та вважає за можливе його продовжити і прийняти до розгляду зазначений відзив на позовну заяву. Також в установлений строк від сторін не надходило заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відтак, в силу положень ч.13 ст.7, ч.5 ст.279 ЦПК України розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами й у такому випадку судове засідання не проводиться та згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до такого висновку. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (свобода договору). За приписами ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. У ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Приписами ст.525, 526, 530, 610, 612 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст.625\~ЦК України\~боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання\~(ч.1). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2). За змістом положень ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до\~ст.1048\~ЦК України\~позикодавець має\~право на\~одержання від\~позичальника процентів\~від суми\~позики,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~Розмір і\~порядок одержання\~процентів встановлюються\~договором.\~Якщо договором\~не встановлений\~розмір процентів,\~їх розмір\~визначається на\~рівні облікової\~ставки Національного\~банку України. У\~разі відсутності\~іншої домовленості\~сторін проценти\~виплачуються щомісяця\~до дня\~повернення позики\~(ч.1). Договір\~позики вважається\~безпроцентним,\~якщо: 1)\~він укладений\~між фізичними\~особами на\~суму,\~яка не\~перевищує п`ятдесятикратного\~розміру неоподатковуваного\~мінімуму доходів\~громадян,\~і не\~пов`язаний\~із здійсненням\~підприємницької діяльності\~хоча б\~однією із\~сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками (ч.2). Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Приписами ч.1 ст.1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом положень п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). За змістом положень ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (засада змагальності цивільного судочинства). Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1 ст.82 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 1.Щодо стягнення заборгованості за договором позики №2328729 від 02.08.2024р. У судовому засіданні встановлено, що 18 березня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» і [PERSON] було укладено договір позики №2328729, згідно умов якого товариство зобов`язувалося надати позичальнику позику в сумі 6000,00 грн для задоволення власних потреб шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу, строк позики (він же строк договору - 23 дні, дата повернення позики - 24.08.2024р., денна процентна ставка - 1,5% за день, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) - 5,00% за день, пеня - 5% день, комісія за надання позики, яка нараховується одноразово, - 34,28% від суми наданої позики, що в грошовому виразі складає 2056,80 грн. Додатком №1 до договору є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Оскільки вказаний договір позики створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, вчинений в електронній формі за допомогою електронного підпису уповноваженого представника позикодавця та одноразовим ідентифікатором позичальника, особу якого було верифіковано, з огляду на його неоспорювання відповідачем, письмова форма даного правочину дотримана. При цьому, суд констатує, що без проходження попередньої реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, без вчинення послідовності дій щодо акцептування пропозиції укласти електронний договір, подальше укладення між позивачем і відповідачем електронного договору позики на сайті є неможливим. Тобто, на виконання вимог ч.1 ст.638\~ЦК України сторони у вказаному договорі позики досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, в зв`язку з чим він в силу положень ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Зазначене відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про споживче кредитування», не суперечить приписам ст.6, 205, 207, 627-628, 634, 639, 642 ЦК України та узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19. Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» зазначені свої зобов`язання за договором позики виконало належним чином, надавши [PERSON] можливість користуватися обумовленим розміром фінансових ресурсів, тоді як відповідач порушив умови договору, позику, відсотки за її користуванням та комісійні платежі своєчасно не повернув, у зв`язку з чим йому нараховано пеню. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за договором позики становить 20070,00 грн, з яких: 6000,00 грн борг за основною сумою, 13,20 грн борг за відсотками, 12000 грн борг за пенею, 2056,80 грн борг за комісією. Право позикодавця встановлювати у договорі позики комісію за надання позики, яка є складовою частиною загальних витрат за споживчим кредитом, передбачене п.4 ч.1 ст.1, ч.2 ст.8, ч.1 ст.11, ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції з 10 червня 2017 року), Правилами розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджених постановою Правління Національного банку України від 08 червня 2017 року №49 (Правила про споживчий кредит), і з такою умовою договору позичальник погодився, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 13.07.2022р. у справі №496/3134/19. За договором факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, додаткової угоди №2 від 28 липня 2021 року, додаткової угоди №7 від 13 червня 2022 року, додаткової угоди №41 від 08 жовтня 2024 року, укладених між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (Фактор) і ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (Клієнт), останнє відступає позивачу, як новому кредитору, а той набуває право грошової вимоги до боржників, зазначеними у Реєстрі боржників, зокрема й до [PERSON] за договором позики №2328729 від 02.08.2024р. у загальній сумі 20070,00 грн, з яких: 6000,00 грн борг за основною сумою, 13,20 грн борг за відсотками, 12000 грн борг за пенею, 2056,80 грн борг за комісією. Згідно п.1.2 даного договору факторингу перехід права вимоги від Клієнта до Фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного Реєстру боржників згідно додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Факт передачі від ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» прав вимоги за вказаним договором факторингу, зокрема щодо боржника [PERSON] , підтверджується актом прийому-передачі Реєстру боржників від 08.10.2024р., витягом з Реєстру боржників №33. Право позикодавця на відступлення права вимоги без згоди позичальника договором позики не обмежене. Отже, ТОВ «ФК «ЄАПБ», як новий кредитор, набуло право вимоги до боржника [PERSON] за позики №2328729 від 02.08.2024р. у загальній сумі 20070,00 грн, з яких: 6000,00 грн борг за основною сумою, 13,20 грн борг за відсотками, 12000 грн борг за пенею, 2056,80 грн борг за комісією. Однак, [PERSON] після відступлення ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги за договором факторингу ніяких платежів первісному чи новому кредитору не здійснював. Натомість [PERSON] усупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання ним своїх позикових зобов`язань та спростування позовних вимог позикодавця, зокрема й щодо укладення договору позики та отримання грошей, а відсутність у нього коштів не може бути підставою для звільнення його від погашення кредитної заборгованості. Крім того, вищевказані обставини не оспорюються відповідачем у відзиві на позов, у зв`язку з чим їх у силу положень ч.1 ст.82 ЦПК України слід визнати обставинами, які не підлягають доказуванню. Разом з тим, даючи оцінку доводам позивача щодо обгрунтованості пред`явленого до стягнення розміру заборгованості за договором позики №2328729 від 02.08.2024р. та її окремих складових, суд не погоджується з вимогою позивача про стягнення з відповідача боргу за пенею в сумі в розмірі 12000 грн, оскільки п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, оскільки означені суми пені були нарахована відповідачу за прострочення виконання ним зобов`язань за договором позики, укладеним 02.08.2024р., тобто після 24 лютого 2022 року, коли Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022р., затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022р., в Україні було введено воєнний стан, який триває і донині, то ця пеня підлягають списанню позикодавцем і не може бути стягнута з позичальника. Водночас питання дійсності щодо вищевказаної частини грошової вимоги за договором позики, право якої відступалося за договором факторингу від ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» до ТОВ «ФК «ЄАПБ», є предметом відповідальності клієнта перед фактором (ст.1081 ЦК України). Отже, після проведеного судом перерахунку заборгованість відповідачаперед позивачем за договором позики №2328729 від 02.08.2024р. становить: 8070,00 грн, з яких: 6000,00 грн борг за основною сумою, 13,20 грн борг за відсотками, 2056,80 грн борг за комісією. При цьому, суд відхиляє доводи відзиву відповідача, що він, як військовослужбовець, повинен сплачувати лише основний борг за договором позики, переуступлений позивачу за договором факторингу, з огляду на таке. Відповідно до ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Згідно довідки форми 5 командира в/ч [NUMBER] №4320 від 24.09.2024р. [PERSON] перебуває на військовій службі з 23.09.2024р. по теперішній час, тоді як нарахування йому за договором позики №2328729 від 02.08.2024р. таких складових заборгованості як проценти, комісія, пеня, здійснено у межах строку дії договору до 24.08.2024р., тобто до призову відповідача на військову службу під час мобілізації на особливий період. 2.Щодо стягнення заборгованості за договором позики №7674928 від 12.07.2024р. У судовому засіданні встановлено, що 12 липня 2024 року між ТОВ «Маніфою» і [PERSON] було укладено договір позики №7674928, згідно умов якого товариство зобов`язувалося надати позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник повинен був повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти за користування позикою та всі інші платежі відповідно до умов цього договору (п.2.1); сума позики - 8000,00 грн п.2.3.3); строк позики: загальний строк - до 24 вересня 2024 року (74 днів), строк позики складається з розрахункових періодів, визначених розрахунком (п.2.3.4); дата надання позики - 12.07.2024р. (п.2.3.5); дата повернення позики - 24.09.2024р. (п.2.3.6); процентні ставки, що застосовуються в межах строку позики: акційна процентна ставка, фіксована - 0,01000% на день застосовується протягом першого розрахункового періоду у разі наявності акційних пропозицій та діє лише за умови дотримання позичальником умов оплати заборгованості за цією ставкою відповідно до п.3.1.1 цього договору (п.2.4.1); базова процентна ставка, фіксована - 1,50000% на день застосовується протягом першого розрахункового періоду відповідно до п.3.1.2 цього договору, а також у разі продовження строку позики протягом першого розрахункового періоду згідно з умовами відповідної додаткової угоди, укладеної сторонами цього договору (п.2.4.2); основна процентна ставка, фіксована - 1,50000% на день застосовується протягом усього строку позики, окрім першого розрахункового періоду (п.2.4.3); позика надається позичальнику в день підписання сторонами договору шляхом безготівкового перерахування на рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) [NUMBER] (п.2.5). Додатком №1 до цього договору є Розрахунок за договором позики, який містить: основні параметри позики; процентні ставки, що застосовуються в межах строку позики; графік нарахування процентів за користування позикою протягом першого розрахункового періоду; графік обов`язкових платежів. Надалі 03 серпня 2024 року між ТОВ «Маніфою» і [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до договору позики №7674928 від 12.07.2024р., за умовами якої сторони визначили: сума позики на дату укладення цієї угоди - 8000 грн, строк користування позикою: загальний строк - до 22 жовтня 2024 року (80 днів), дата повернення позики - 22 жовтня 2024 року; базова процентна ставка, фіксована - 1,50000% на день застосовується протягом першого розрахункового періоду за цією додатковою угодою; основна процентна ставка, фіксована - 1,50000% на день застосовується протягом усього строку позики, окрім першого розрахункового періоду за цією додатковою угодою. Додатком №1 до цієї додаткової угоди є Розрахунок за додатковою угодою №1, який містить: основні параметри позики; процентні ставки, що застосовуються в межах строку позики за цією угодою; графік нарахування процентів за користування позикою протягом першого розрахункового періоду за цією угодою; графік обов`язкових платежів за цією угодою. Оскільки вказані договір позики та додаткова угода створені в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, вчинені в електронній формі за допомогою електронного підпису уповноваженого представника позикодавця та одноразовим ідентифікатором позичальника, особу якого було верифіковано, з огляду на їх неоспорювання відповідачем, письмова форма даних правочинів дотримана. При цьому, суд констатує, що без проходження попередньої реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, без вчинення послідовності дій щодо акцептування пропозиції укласти електронний договір, подальше укладення між позивачем і відповідачем електронного договору позики з додатковою угодою на сайті є неможливим. Тобто, на виконання вимог ч.1 ст.638\~ЦК України сторони у вказаних договорі позики та додатковій угоді досягли згоди щодо всіх істотних умов цих правочину, в зв`язку з чим вони в силу положень ст.629 ЦК України є обов`язковими для виконання сторонами. Зазначене відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про споживче кредитування», не суперечить приписам ст.6, 205, 207, 627-628, 634, 639, 642 ЦК України та узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19. Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. ТОВ «Маніфою» зазначені свої зобов`язання за договором позики та додатковою угодою виконало належним чином, надавши [PERSON] можливість користуватися обумовленим розміром фінансових ресурсів, тоді як відповідач порушив умови договору, позику та відсотки за її користуванням своєчасно не повернув, що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 13.12.2024р. про перерахування 12.07.2024р. коштів у сумі 8000 грн на банківську картку відповідача. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за договором позики становить 23369,20 грн, з яких: 8000,00 грн борг за основною сумою, 7600,00 грн борг за процентами за користування позикою, 7769,20 грн борг за процентами на прострочену позику. За договором факторингу №11/01/24 від 11 січня 2024 року, додаткової угоди №10 від 11 грудня 2024 року, укладених між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (Фактор) і ТОВ «Маніфою» (Клієнт), останнє відступає позивачу, як новому кредитору, а той набуває право грошової вимоги до боржників, зазначеними у Реєстрі боржників, зокрема й до [PERSON] за договором позики №7674928 від 12.07.2024р. у загальній сумі 23369,20 грн, з яких: 8000,00 грн борг за основною сумою, 7600,00 грн борг за процентами за користування позикою, 7769,20 грн борг за процентами на прострочену позику. Згідно п.1.2 даного договору факторингу перехід права вимоги від Клієнта до Фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного Реєстру боржників згідно додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Факт передачі від ТОВ «Маніфою» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» прав вимоги за вказаним договором факторингу, зокрема щодо боржника [PERSON] , підтверджується актом прийому-передачі Реєстру боржників від 11.12.2024р., витягом з Реєстру боржників №9. Право позикодавця на відступлення права вимоги без згоди позичальника договором позики не обмежене. Отже, ТОВ «ФК «ЄАПБ», як новий кредитор, набуло право вимоги до боржника [PERSON] за позики №7674928 від 12.07.2024р. у загальній сумі 23369,20 грн, з яких: 8000,00 грн борг за основною сумою, 7600,00 грн борг за процентами за користування позикою, 7769,20 грн борг за процентами на прострочену позику. Однак, [PERSON] після відступлення ТОВ «Маніфою» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги за договором факторингу ніяких платежів первісному чи новому кредитору не здійснював. Натомість [PERSON] усупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання ним своїх позикових зобов`язань та спростування позовних вимог позикодавця, зокрема й щодо укладення договору позики та отримання грошей, а відсутність у нього коштів не може бути підставою для звільнення його від погашення кредитної заборгованості. Крім того, вищевказані обставини не оспорюються відповідачем у відзиві на позов, у зв`язку з чим їх у силу положень ч.1 ст.82 ЦПК України слід визнати обставинами, які не підлягають доказуванню. Разом з тим, даючи оцінку доводам сторін щодо обгрунтованості пред`явленого до стягнення розміру заборгованості за договором позики №7674928 від 12.07.2024р. та її окремих складових, суд частково погоджується з вимогою позивача та відзивом відповідача про стягнення з нього нарахованих процентів. Відповідно до ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Як вбачається з довідки форми 5 командира в/ч [NUMBER] , [PERSON] перебуває на військовій службі з 23.09.2024р. по теперішній час, а тому в силу положень ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з 23 вересня 2024 року відсотки за договором позики відповідачу не повинні нараховуватися, а які вже нараховані підлягають списанню. Водночас позивач на зазначені аргументи відзиву відповідача ніяким чином у належній процесуальній формі не відреагував. Згідно розрахунку позивача сума нарахованих [PERSON] з 23.09.2024р. за договором позики №7674928 від 12.07.2024р. відсотків становить 5369,20 грн, у тому числі: за користування позикою 2400,00 грн, на прострочену позику 2969,20 грн, які слід виключити із загального розміру заборгованості. Отже, після проведеного судом перерахунку заборгованість відповідачаперед позивачем за договором позики №7674928 від 12.07.2024р. становить: 18000,00 грн, з яких: 8000,00 грн борг за основною сумою, 5200,00 грн борг за процентами за користування позикою, 4800,00 грн борг за процентами на прострочену позику. Таким чином, підсумовуючи вищевказані обставини справи, даний позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики підлягає частковому задоволенню на загальну суму 26070 грн (8070 + 18000). Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» суд задовольняє частково, то у відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1817,25 грн (26070 : 43439,20 х 3028,00) сплаченого при подачі заяви судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial