Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Яготинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що з січня 2016 року по січень 2022 року позивач та відповідачка мали шлюбні стосунки та проживали разом однією сім`єю. [INFO] у сторін народилась дочка - [PERSON] . Відразу після народження дитини відповідачка, у зв`язку з тим, що у шлюбі між собою сторони не перебували, самостійно зареєструвала її народження у Яготинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, тобто зі слів матері. Дитина зареєстрована за по-батькові позивача « [PERSON] », що додатково підтверджує факт наявності кровної спорідненості. Крім того, слід звернути увагу на те, що з часу народження дитини позивач постійно опікувався дитиною та проводив час, цікавився її життям, брав участь у її вихованні, надавав матеріальну допомогу. До того ж, після досягнення дитиною 1 року позивач з відповідачкою стали проживати разом, а також уклали церковний шлюб. Факт проживання сторін разом із сином відповідачки від попередніх відносин, а також спільною донькою підтверджується актом обстеження від 17 жовтня 2016 року, актом обстеження від 24 березня 2022 року, характеристикою. На даний час відносини між сторонами погіршилися та відповідачка вже більше місяця перешкоджає позивачу у побаченнях з дитиною, що стало причиною подачі даного позову, оскільки саме після встановлення позивачем батьківства відносно дитини він матиме змогу визначити графік побачення із нею. Позивач намагався вирішити спір в позасудовому порядку та звертався усно до відповідачки із проханням звернутися до відділі державної реєстрації актів цивільного стану з метою внесення змін до актового запису про народження дитини, однак відповідачка на дане прохання не відреагувала, а тому позивач вимушений звернутися до суду. Враховуючи вищевикладене просив визнати [PERSON] , [INFO] , який народився в м. Яготин Київської області, громадянина України, батьком [PERSON] , [INFO] . Зобов`язати Яготинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити наступні дії. Внести відомості до актового запису про народження [PERSON] , яка народилася [INFO] , складеного Яготинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 10 листопада 2021 року, актовий запис №163, а саме зазначити батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , який народився в м. Яготин Київської області, громадянина України, змінити дитині прізвище з « [INFO] » на « [INFO] » та видати нове свідоцтво про народження. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, в заяві до суду просила розглядати справу в її відсутність. Позовні вимоги визнала та зазначила, що [PERSON] 30 жовтня 2021 року є донькою [PERSON] . Представник Яготинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність та не заперечував проти заявлених вимог. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, суд вважає, що вимоги позову підлягають до задоволення. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що [PERSON] знає з 2015 року, оскільки вона з цього часу проживала з її сином в [ADDRESS] , вона була у них, відвідувала їх, і вони до неї приїздили. В них нормальні відносини. Спільну дитину сторін визнає як свою внуку, дівчинка її сина називає татом, відповідачку мамою, а її бабулею. Позивач забирав відповідачку з пологового будинку у Києві як народилась [PERSON] , і коли з Києва їхали, то і до неї заїздили привітати з онукою. [PERSON] є донькою позивача. З відповідачкою, вони періодично проживають. З 2015 року позивач та відповідач проживають як сім`я, спільний побут мають, проживали разом і на час вагітності відповідачки, і після народження дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що відповідачку знає, та як приїздив у гості до [PERSON] , то бачив [PERSON] , вони проживали разом по [ADDRESS] більше 5 років. Коли приїздив до них в 2021-2022 роках та в [PERSON] вже була донька до року. На даний час в них в гостях був десь три місяці тому, то дитина вже говорить, їй приблизно 3 роки, позивача називає татом, однак він не записаний батьком дитини. [PERSON] забирав [PERSON] з пологового будинку, проживають разом, ведуть спільний побут, речі позивача були там. Відповідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства» № 4451/70). В силу ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (рішення від 17 червня 2011 року, заява № 21037/05), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом в становлено, що з січня 2016 року по січень 2022 року позивач та відповідачка перебували у фактичних шлюбних відносинах, однією сім`єю, вели спільний побут. Від спільного проживання у сторін народилась донька [INFO] - [PERSON] . Відповідачка, зареєструвала її народження у Яготинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. На даний час , сторони час від час проживають разом. (а.с.6-18). Згідно зі статтею 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, відповідно до частини першої статті 122 СК України, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Визначення походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою регулюється статтею 126 СК України. Відповідно до частин першої, третьої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою, за умови її нотаріального засвідчення. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені. Визнання батьківства за рішенням суду регулюється статтею 128 СК України. Згідно зі статтею 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно ч.1 ст.130 СК України, заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ст.134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно п.6.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). При розгляді спору щодо визнання батьківства суд має виходити зі змісту частини 2 статті 128 СК України відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України. У Постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 р. у справі №591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved