Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

У березні 2025 року позивач звернувся з позовною заявою до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» про стягнення заборгованості по заробітній платі, в якій просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 185 042 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з 19.06.1996 року по 10.02.2025 року перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» та останній має заборгованість перед позивачем по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі. Відповідно до довідки, виданої відповідачем, станом на 10.02.2025 року позивачу не виплачена заробітна плата у сумі 185 042 грн. Крім того, в день фактичного звільнення 10.02.2025 року з позивачем не було проведено розрахунку та не виплачено всі суми, які належать йому при звільненні, а тому позивач вимушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою суду від 21 березня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. 01 травня 2025 року на адресу суду від Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» надійшов відзив на позовну заяву в якому представник відповідача Новак К.А. просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на наступне. На протязі 2019-2023 років та на даний час підприємство працює в одноденному режимі роботи. З 28.02.2022 р. і до 01.09.2022 р. підприємство знаходилось на простої, що підтверджується відповідними наказами. З січня 2023 року підприємство працює в одноденному режимі роботи. Представник відповідача просила врахувати ситуацію, яка склалася внаслідок війни, і поставила завод на межу виживання, оскільки наявна заборгованість з вересня 2020 року по заробітній платі працівникам складає понад 130,5 млн. гривень, відсутність обігових коштів, одноденний режим роботи на протязі 2019-2023 років. При цьому підприємство має врахувати не тільки інтереси окремого працівника, але й інтереси інших працівників, забезпечити можливість функціонування підприємства. Окрім того, представник відповідача вказує, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступне. Встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем з 19.06.1996 року та 10.02.2025 року, звільнився за власним бажанням у зв`язку із невиплатою заробітної плати на підставі ч.3 ст.38 КЗпП, що підтверджується записом в трудовій книжці серії [NUMBER] заповненої 27.11.1984 року (а.с.17-23). Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства та колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Нормою частини 1 ст.24 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні положення містяться і у частині 1 ст.115 КЗпП України. Проте, відповідач не в повному обсязі виплачував позивачу нараховану заробітну плату. Згідно ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, що визначено ст.116 КЗпП України. Згідно довідки Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» від 10.02.2025 року, наданої позивачем, станом на день звільнення 10.02.2025 року [PERSON] сума до виплати при звільненні становить 185 042,00 грн, у т.ч. по місяцям: 10.2021 року 9802 грн.; 11.2021 року 19419 грн.; 12.2021 року 14089 грн.; 01.2022 року 2289 грн.; 02.2022 року 2891 грн.; 03.2022 року 1370 грн.; 04.2022 року 1434 грн.; 07.2022 року 10534 грн.; 08.2022 року 1704 грн.; 02.2023 року 2715 грн.; 03.2023 року 13562 грн.; 04.2023 року 10689 грн.; 12.2023 року 5660 грн.; 01.2024 року 2581 грн.; 02.2024 року 7335 грн.; 04.2024 року 8589 грн.; 05.2024 року 4024 грн.; 06.2024 року 9745 грн.; 07.2024 року 3539 грн.; 08.2024 року 4986 грн.; 09.2024 року 8289 грн.; 10.2024 року 12460 грн.; 12.2024 року 6947 грн.; 01.2025 року 6607 грн. Заробітна плата та кінцевий розрахунок в місяць звільнення 02.2025 року 13\~782 грн. (а.с.27). Одночасно з цим, згідно довідки Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», наданої представником відповідача, від 09 квітня 2025 року, невиплачена заробітна плата при звільненні [PERSON] становить 195\~201,00 грн., у т.ч. по місяцям: за жовтень 2021 року 9802 грн.; за листопад 2021 року 19419 грн.; за грудень 2021 року 14089 грн.; за січень 2022 року 2289 грн.; за лютий 2022 року 2891 грн.; за березень 202 року- 1370 грн.; за квітень 2022 року 1434 грн.; за липень 2022 року 10534 грн.; за серпень 2022 року 1704 грн.; за лютий 2023 року 2715 грн.; за березень 2023 року 13562 грн.; за квітень 2023 року 10689 грн.; за грудень 2023 року 5660 грн.; за січень 2024 року 2581 грн.; за лютий 2024 року 7335 грн.; за квітень 2024 року 8589 грн.; за травень 2024 року 4024 грн.; за червень 2024 року 9745 грн.; за липень 2024 року 3539 грн.; за серпень 2024 року 4986 грн.; за вересень 2024 року 5803 грн.; за жовтень 2024 року 12460 грн.; за грудень 2024 року 6947 грн.; за січень 2025 року 6607 грн.; за лютий 2025 року 26427 грн. При цьому, позивач, посилаючись на довідку видану в день звільнення 10.02.2025 року, просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 185 042,00 грн. Водночас,\~суд зазначає,\~що відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З урахуванням зазначеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у сумі 185 042,00 грн. Щодо посилань відповідача у відзиві на пропуск позивачем строку на звернення до суду із зазначеним позовом, суд зазначає наступне. Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (частина 1 ст.233 КЗпП України). Нормою частини 2 ст.233 КЗпП України визначено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, що визначено ст.116 КЗпП України. Встановлено, що позивач 10.02.2025 року звільнився за власним бажанням та отримав довідку про розмір заборгованості по заробітній платі, 20.03.2025 року звернувся до суду з позовом, а отже, встановлений законом строк для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі не пропущено, тому, заперечення відповідача суд не приймає до уваги. Інші посилання відповідача, зазначені у відзиві, суд не приймає до уваги як такі, що не ґрунтуються на законі. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до частин 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved