Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

07.01.2025 позивач за допомогою системи «Електронний суд» звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту № 51072 від 29.09.2021 у розмірі 19 400,00 грн, з яких: 4 000,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту; 14 800,00 грн сума заборгованості за відсотками; 600,00 грн комісія, а також судові витрати, які складаються з 2 422,40 грн сплаченого судового збору та 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 29.09.2021 між ТОВ «Фінансова Компанія «Авіра Груп» та відповідачем укладено Договір про надання фінансового кредиту № 51072 в електронній формі через особистий кабінет на веб-сайті позивача з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позивач перерахував відповідачу 4 000,00 грн на картковий рахунок, що підтверджується довідкою платіжного сервісу «Platon» та випискою АТ КБ «ПриватБанк» від 24.02.2025. Відповідач не виконала зобов`язань, сплативши лише 400,00 грн 02.10.2021, і допустила заборгованість. Позивач направив відповідачу SMS-повідомлення про необхідність погашення боргу, які залишилися без виконання. Ухвалою суду від 21.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у спрощеному позовному провадженні. Ухвалою від 12.02.2025 задоволено клопотання позивача про витребування доказів від АТ КБ «ПриватБанк». У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просить розглядати справу за його відсутності та не заперечує проти заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду повідомлена належним чином. Представником відповідача адвокатом Скирдою В.І. було подано заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає, у задоволенні позову просить відмовити повністю. Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому не визнала позовні вимоги, посилаючись на те, що позивач не надав для ознайомлення Внутрішні правила надання коштів у позику та Публічну пропозицію, не довів факт перерахування 4 000,00 грн, а витрати на правничу допомогу не підтверджені сплатою. Позивач у відповіді на відзив від 16.02.2025 спростував заперечення, зазначивши, що договір укладено належним чином, перерахування коштів підтверджено доказами, а витрати на правничу допомогу підлягають сплаті після рішення суду. Дослідивши письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, свобод чи інтересів. Як передбачено ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом установлено, що 29.09.2021 між ТОВ «Фінансова Компанія «Авіра Груп» та [PERSON] укладено Договір про надання фінансового кредиту № 51072 в електронній формі через особистий кабінет на веб-сайті позивача з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (SMS-код AV3286). Кредит надано у безготівковій формі шляхом перерахування 4 000,00 грн на картковий рахунок відповідача (№ [NUMBER] , АТ КБ «ПриватБанк»), що підтверджується довідкою платіжного сервісу «Platon» від ТОВ «Платежі Онлайн» та випискою АТ КБ «ПриватБанк» від 24.02.2025 за період 29.09-04.10.2021 р., яка засвідчує надходження коштів 29.09.2021. Згідно з умовами договору, строк надання кредиту становив 21 день (до 19.10.2021), процентна ставка 912,5% річних (2,5% на добу), комісія 15% від суми кредиту (600,00 грн). Відповідач сплатила 400,00 грн 02.10.2021, але не продовжила строк дії договору, допустивши прострочення з 20.10.2021. Позивач нарахував проценти за 152 дні (29.09.202127.02.2022), зупинивши нарахування, що відповідає п. 2.3 договору. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 06.01.2025 заборгованість становить 19 400,00 грн, з яких: 4 000,00 грн основна сума кредиту, 14 800,00 грн проценти, 600,00 грн комісія. Надаючи оцінку встановленим обставинам, суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в електронних документах або інформаційно-телекомунікаційних системах. Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, вважається письмовим. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію укласти електронний договір. Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь про прийняття пропозиції укласти електронний договір може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного відповідно до ст. 12 цього Закону. Електронний договір, підписаний у такому порядку, прирівнюється до письмового. Верховний Суд у постановах у справах № 524/5556/19 від 12.01.2021 та № 404/502/18 від 23.03.2020 підтвердив, що електронний договір з одноразовим ідентифікатором є письмовим і породжує правові наслідки за наявності істотних умов. Судом установлено, що Договір про надання фінансового кредиту № 51072 від 29.09.2021 укладено в електронній формі через особистий кабінет на веб-сайті позивача з використанням одноразового ідентифікатора. Договір містить персональні дані відповідача, зокрема номер телефону та реквізити карткового рахунку, а також усі істотні умови: розмір кредиту, строк, процентну ставку. Заперечення відповідача щодо ненадання Внутрішніх правил і Публічної пропозиції є безпідставними, оскільки ці документи розміщені на веб-сайті позивача https://www.aviracredit.com.ua/uk/218, що відповідає ст. 641 ЦК України та ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Позивач надав витяг із сайту, а відповідач не довела, що не мала доступу до документів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати кошти позичальникові, а позичальник повернути кредит і сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позику у строк, встановлений договором. Факт перерахування 4 000,00 грн підтверджується довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» через сервіс «Platon» та випискою АТ КБ «ПриватБанк» від 24.02.2025, яка засвідчує надходження коштів на картку відповідача. Заперечення відповідача щодо неперерахування коштів спростовано цими доказами. Що стосується позовних вимог про стягнення комісії, суд вважає, що в цій частині позов не підлягає задоволенню з таких підстав. У позовній заяві позивач вимагає стягнення 600,00 грн заборгованості за комісією за використання системи для дистанційного отримання фінансового кредиту. Однак стягнення такої комісії суперечить положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Як наголошено у висновках Верховного Суду в постановах від 16.11.2016 (справа № 6-1746цс16), від 06.09.2017 (справа № 6-2071цс16) та від 20.02.2019 (справа № 666/4957/15-ц), з посиланням на п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10.05.2007, що кореспондується з ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», фінансові установи не мають права встановлювати платежі за дії, які установа здійснює на власну користь (ведення договору, надання кредиту тощо). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що умова договору щодо виплати відповідачем комісії у розмірі 600,00 грн за використання системи для дистанційного отримання кредиту є нікчемною, оскільки стосується дій, вчинених на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Авіра Груп», і не потребує визнання недійсною. Таким чином, підстави для стягнення комісії у розмірі 600,00 грн відсутні. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином. Відповідач не надала доказів погашення заборгованості за тілом кредиту та відсотками чи спростування позовних вимог у цій частині, що є її обов`язком за ст. 81 ЦПК України. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими в частині стягнення тіла кредиту та процентів, але не підлягають задоволенню в частині комісії. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема на правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133). Що стосується стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн, суд виходить із наступного. Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх фактично сплачено стороною чи лише має бути сплачено. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 02.12.2020 у справі № 317/1209/19, від 01.09.2021 у справі № 178/1522/18. Судом установлено, що 15.01.2024 між адвокатом Сідак-Жаровою Наталією Олександрівною та ТОВ «Фінансова Компанія «Авіра Груп» укладено договір про надання правничої допомоги № 150124-ЮР. Надано додаток № 1, рахунок № 2 від 06.01.2025, додаткову угоду від 15.01.2025, які підтверджують витрати у розмірі 5 000,00 грн за консультацію, аналіз матеріалів, складання позову та клопотань. Пунктом 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності витрат (доцільність і необхідність) та розумності їхнього розміру, виходячи з обставин справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України суд враховує: 1) зв`язок витрат із розглядом справи; 2) обґрунтованість і пропорційність розміру витрат до предмета спору, ціни позову, значення справи; 3) поведінку сторін, що могла призвести до затягування розгляду; 4) дії сторін щодо досудового врегулювання. У постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 211/3113/16-ц та від 06.11.2020 у справі № 760/11145/18 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати всі витрати на адвоката, якщо їх розмір є завищеним щодо складності справи, витраченого часу та ринкових цін. У справі № 908/2702/21 від 12.01.2023 Верховний Суд підкреслив, що суд може зменшити витрати з власної ініціативи, якщо вони непропорційні предмету спору. На думку суду, заявлені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн є неспівмірними з ціною позову (19 400,00 грн), складністю справи, яка є малозначною, та обсягом виконаних адвокатом робіт (консультація, аналіз матеріалів, складання позову та клопотань). З урахуванням принципів розумності та пропорційності, суд вважає за доцільне частково задовольнити вимогу про відшкодування витрат на правничу допомогу, стягнувши 2 000,00 грн, що відповідає обставинам справи та ринковим цінам адвокатських послуг. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково (18 800,00 грн з 19 400,00 грн), судовий збір у розмірі 2 422,40 грн розподіляється пропорційно: (18 800,00 / 19 400,00) ? 2 422,40 = 2 347,65 грн стягується з відповідача.

Outcome: partial