Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

06 лютого 2025 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (далі - ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ») через систему «Електронний суд» звернулося до Тульчинського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 18 лютого 2025 року цивільну справу № 148/364/25 в порядку п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України передано за підсудністю до Крижопільського районного суду Вінницької області. В обґрунтування заявлених позовних вимог ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» посилається на те, 07 травня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан») та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір № 8798868, за умовами якого остання отримала кредит в сумі 9000 грн. та зобов`язалася повернути кредит у визначений договором строк, а також сплатити проценти за користування кредитними коштами та комісію за надання кредиту. Кредитний договір укладено в електронній формі відповідно до ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» шляхом використання відповідачкою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало у повному обсязі та надало відповідачці кредит в сумі 9000 грн., однак вона умов кредитного договору належним чином не виконала та не повернула отримані у кредит грошові кошти, не сплатила передбачені договором проценти та комісію. 28 серпня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено договір відступлення прав вимоги № 103-МЛ, у відповідності до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 8798868 від 07 травня 2023 року, де боржником є [PERSON] . Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 103-МЛ від 28 серпня 2023 року ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 34203,60 грн., з яких: 8640 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 24663,60 грн. - прострочена заборгованість за сумою відсотків; 900 грн. - прострочена заборгованість за комісією. Оскільки [PERSON] в добровільному порядку не виконала своїх зобов`язань, тому ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», яке набуло права вимоги за кредитним договором № 8798868 від 07 травня 2023 року, просить стягнути з відповідачки на свою користь 34203,60 грн. заборгованості за вказаним кредитним договором. Ухвалою судді Крижопільського районного суду від 17 березня 2025 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 01 квітня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідачка вказує, що позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні. Водночас просить зменшити суму процентів за користування кредитними коштами. При цьому зазначає, що не отримувала жодних матеріалів по справі, а тому може лише здогадуватися про підстави та обґрунтування заявлених позивачем вимог, однак, вважає умови укладеного кредитного договору несправедливими та такими, що суперечать положенням Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки проценти за користування кредитними коштами у декілька разів перевищують тіло кредиту. Позивач не може стягнути з неї комісію за обслуговування кредиту, штраф, пеню, 3 % річних та інфляційні втрати. Також позивачем не надано доказів видачі кредиту. Надання розрахунку суми заборгованості або витягу з реєстру прав вимоги є недостатнім для підтвердження наявності заборгованості, оскільки розрахунок заборгованості та витяг з реєстру прав вимоги не є первинними документами, що підтверджують факт готівкової чи безготівкової видачі коштів позичальнику. Належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», зокрема виписка по картковому рахунку. Окрім того, позивачем не надано належних, достовірних та допустимих доказів, які б підтверджували перехід до нього права вимоги за договором. Відсутність доказів на підтвердження факту переходу права вимоги до фактора за договором факторингу є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви про стягнення заборгованості. Ухвалою Крижопільського районного суду від 14 квітня 2025 року розгляд справи було відкладено в зв`язку з першою неявкою належним чином повідомленої відповідачки, яка у відзиві на позовну заяву просила відкласти розгляд справи в разі її неявки в судове засідання. В судове засідання 06 травня 2025 року сторони не з`явилися. Представник позивача - Сидорак О.Р. 05.05.2025 через систему «Електронний суд» направила клопотання про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити позов. Відповідачка [PERSON] , яка повідомлена про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Щодо доведеності укладення договору про споживчий кредит за допомогою одноразового ідентифікатора. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що 07 травня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 8798868. Договір укладений сторонами дистанційно шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний [PERSON] 07.05.2023 о 00:07 електронним підписом (одноразовий ідентифікатор L20673). Відповідно до додатку № 1 до договору № 8798868 від 07.05.2023 року сторонами договору узгоджено наступний графік платежів: дата видачі кредиту - 07.05.2023, дата платежу - 20.08.2023; кількість днів 105; сума кредиту - 9000,00 грн.; проценти за користування кредитом - 25650,00 грн.; комісія за надання кредиту - 900,00 грн.; реальна річна процентна ставка, % - 11755,00; загальна вартість кредиту 35550,00 грн. У паспорті споживчого кредиту № 8798868, що є додатком № 2 до договору № 8798868 від 07.05.2023 року, містяться основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, а також інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача. Відповідно до анкети-заяви на кредит № 8798868 (дата створення 06.05.2025) [PERSON] , зазначивши свої персональні дані, просила ТОВ «Мілоан» надати їй кредит в сумі 15000,00 грн. на 30 днів; погоджені наступні умови кредитування: сума кредиту - 9000,00 грн., строк - 15 днів, комісія за надання кредиту - 10,00 % одноразово, ставка процентів - 1,00 % за кожен день кредитування. Відповідно до довідки про ідентифікацію, яка видана ТОВ «Мілоан» 14 жовтня 2024 року за № б/н, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з якою укладено договір про споживчий кредит № 8798868 від 07.05.2023, ідентифікована ТОВ «Мілоан». Акцепт (Договір) підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором L20673, який направлено позичальнику 07.05.2023 о 00:07:49 на номер телефону [NUMBER] . Слід додатково зазначити, що вказаний в анкеті-заяві та у довідці про ідентифікацію номер мобільного телефону співпадає з номером телефону, який відповідачка вказала як контактний у відзиві на позов. Щодо доведеності розміру заборгованості. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 9.01.2020 у справі № 643/5521/19 зазначено, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 вказано, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. За умовами кредитного договору № 8798868 від 07 травня 2023 року ТОВ «Мілоан» надало [PERSON] кредит в сумі 9000 грн. загальним строком на 105 днів, який розпочинається з 07 травня 2023 року (дата надання кредиту) та складається з пільгового і поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 22 травня 2023 року. Поточний період складає 90 днів та настає з наступного дня за днем завершення пільгового періоду і закінчується 20 серпня 2023 року (дата остаточного погашення заборгованості) (п. п. 1.2. - 1.3. Договору). Згідно п. 1.4. Договору, позичальник має повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 22 травня 2023 року (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 20 серпня 2023 року (останнього дня строку кредитування). Крім того, у п. 2.3. Договору сторони передбачили, що позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких самих умовах, за умови, що позичальнику доступна така можливість відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені п. 2.3 Договору та розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту (якщо передбачено). Можливі періоди продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту, що визначається як відсоток від суми наданого кредиту, наведені у таблиці, згідно якої: строк продовження на 3 дня - ставка комісії 3 %, на 7 днів - 6 %, на 15 днів - 10 %. Якщо позичальник здійснює продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування (пролонгацію), проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено/поновлено пільговий період нараховуються за ставкою визначеною п. 1.5.2 Договору (п. 2.3.1. Договору). Також сторони передбачили, що комісія за надання кредиту становить 900 грн., яка нараховується за ставкою 10 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту; проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду становлять 1350 грн., які нараховуються за ставкою 1 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду; проценти за користування кредитом протягом поточного періоду становлять 24300 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду (п. 1.5.1. - 1.5.3. Договору). За умовами договору, кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] (п. 2.1. Договору). Згідно платіжного доручення № 99847094 від 07.05.2023 року ТОВ «Мілоан» перерахувало [PERSON] на банківську карту MASTERCARD № [NUMBER] грошові кошти в сумі 9000 грн. згідно договору № 8798868. Із розрахунку заборгованості за кредитним договором № 8798868 вбачається, що [PERSON] 21 травня 2023 року сплатила 360 грн. на погашення тіла кредиту та 270 грн. на погашення процентів по кредиту. Крім того, відповідачка сплатила комісію за пролонгацію, а саме: 21.05.2023 в сумі 270 грн. (3 % від суми кредиту), що згідно п. 2.3.1. Договору свідчить про пролонгацію договору на 3 дні. Отже, враховуючи вищевикладене, строк дії кредитного договору № 8798868 у зв`язку із його пролонгацію збільшився на 3 дні, тобто по 23 серпня 2023 року включно. З 22 травня 2023 року відповідачка будь-яких коштів на погашення заборгованості не вносила, внаслідок чого станом на 23 серпня 2023 року (дата закінчення строку кредитування за кредитним договором з урахуванням пролонгації) ТОВ «Мілоан» нарахувало заборгованість в сумі 34203,60 грн., з яких: 8640 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 24663,60 грн. - прострочена заборгованість за сумою відсотків; 900 грн. - прострочена заборгованість за комісією. З огляду на викладене, доведеним є розмір заборгованості по тілу кредиту - 8640 грн. (9000 (сума кредиту) - 360 (сума сплачена відповідачкою 21.05.2023) та розмір заборгованості по відсоткам - 24663,60 грн. (24933,60 (сума нарахованих відсотків, з яких: 1260 за період з 08.05.2023 по 21.05.2023 включно відповідно до п. 1.5.2. Договору + 345,60 за період з 22.05.2023 по 25.05.2023 включно відповідно до п. п. 1.5.2., 2.3.1.1. Договору + 23328 за період з 26.05.2023 по 23.08.2023 включно відповідно до п. п. 1.6., 2.3.1.2 Договору) - 270 (сума сплачена відповідачкою 21.05.2023)). Відповідно до виписки з особового рахунка за кредитним договором № 8798868 від 07.05.2023 станом на 22 січня 2025 року заборгованість [PERSON] за цим договором не погашена та становить 34203,60 грн., з яких: 8640 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 24663,60 грн. - прострочена заборгованість за сумою відсотків; 900 грн. - прострочена заборгованість за комісією. Щодо доведеності відступлення прав вимог. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним (постанова Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі № 2-2035/11, постанова Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15). Судом встановлено, що 28 серпня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено договір відступлення прав вимоги № 103-МЛ, у відповідності до умов якого, ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимог № 103-МЛ від 28 серпня 2023 року ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] (№ з/п у Реєстрі 708) за кредитним договором № 8798868 від 07.05.2023 року в сумі 34203,60 грн., з яких: 8640 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 24663,60 грн. - прострочена заборгованість за сумою відсотків; 900 грн. - прострочена заборгованість за комісією. Суд вважає, що ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» доведено факт набуття права вимоги до відповідачки за кредитним договором № 8798868 від 07.05.2023 року, що підтверджується копією договору відступлення прав вимоги № 103-МЛ від 28 серпня 2023 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», копією додаткової угоди № 1 від 21 січня 2025 року до договору відступлення прав вимоги № 103-МЛ від 28 серпня 2023 року, копією акта приймання-передачі Реєстру Боржників від 28 серпня 2023 року до договору відступлення прав вимоги № 103-МЛ від 28 серпня 2023 року, копією витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 103-МЛ від 28 серпня 2023 року (у новій редакції згідно додаткової угоди № 1 від 21 січня 2025 року). Згідно із платіжною інструкцією № 72463 від 28.08.2023 ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» перераховано ТОВ «Мілоан» плату за відступлення права вимоги за договором № 103-МЛ від 28.08.2023 року. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблено висновок про те, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Доказів того, що договір відступлення прав вимоги 103-МЛ від 28.08.2023 року, укладений між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», визнаний недійсним суду не надано, а тому суд вважає, що позивачем надано належні та достатні докази, які підтверджують ту обставину, що ним набуло статус нового кредитора за кредитним договором № 8798868 від 07.05.2023 року, боржником у якому є відповідачка [PERSON] . З моменту отримання права вимоги до [PERSON] , позивачем не здійснювалося нарахування відсотків та штрафних санкцій. 15 січня 2025 року ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» направило [PERSON] претензію із вимогою негайно погасити заборгованість за кредитним договором № 8798868 від 07.05.2023 року в розмірі 34203,60 грн., яка виконана не була. Таким чином, досліджені судом докази вказують на те, що 07 травня 2023 року ТОВ «Мілоан» та [PERSON] уклали в електронній формі кредитний договір, на виконання якого ТОВ «Мілоан» перерахувало на картковий рахунок відповідачки кредитні кошти у розмірі 9000 грн., а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитними коштами, а також комісію за надання кредиту в порядку, визначеному договором. Після закінчення строку кредитування - 23 серпня 2023 року (з урахуванням пролонгації договору на 3 дні) [PERSON] не повернула грошові кошти та не сплатила проценти за користування ними в повному обсязі. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що [PERSON] не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, а тому вона несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором. Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору та є правильним. Отже, розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 8798868 від 07.05.2023 року становить 34203,60 грн., з яких: 8640 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 24663,60 грн. - прострочена заборгованість за сумою відсотків; 900 грн. - прострочена заборгованість за комісією. Вказану заборгованість слід стягнути з відповідачки на користь позивача. Посилання відповідачки на те, що розмір процентів є неспіврозмірним сумі кредиту та суперечить принципам розумності та добросовісності, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язань за кредитним договором, суд відхиляє, оскільки, як зазначалось вище, проценти згідно з частиною першою статі 1048 ЦК України визначаються сторонами у договорі позики (кредиту) і, відповідно, входять до основного зобов`язання за кредитним договором, а не є правовим наслідком порушення зобов`язання, зокрема сплатою неустойки (пункт 3 частини першої статті 611, частини першої статті 549 ЦК України), а тому до них не застосовуються приписи статей 11, 18 Закону Україна «Про захист прав споживачів». Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені Цивільним кодексом України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином або частково чи у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Договір вважається дійсним при дотриманні таких умов: законність дії; волевиявлення сторін; дотримання встановленої законом форми договору; правоздатність i дієздатність сторін. Головним елементом кожного договору є воля сторін, спрямована на досягнення певної мети, яка не суперечить закону. При укладенні договору сторони є вільними у виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, що визначено чинним законодавством (стаття 627 ЦК України). Це положення закріплює один з найважливіших принципів договірного регулювання суспільних відносин - принцип свободи договору, який включає в себе наступні складові: свобода в укладенні договору, тобто відсутність будь-яких примусів, щодо того, вступати суб`єктам в договірні відносини, чи ні; свобода вибору характеру договору, що укладається, а це означає, що сторони самі для себе вирішують, який саме договір їм укладати; вільний вибір контрагента за договором, тобто сторони шукатимуть того контрагента, який максимально підходить їм за тими чи іншими ознаками. Отже, сплата відсотків за користування кредитом, яка передбачена договором у межах його строку, є невід`ємною умовою суті кредитного договору. Штрафи та пеню за порушення зобов`язання, які передбачені договором про надання споживчого кредиту, інфляційні втрати та 3 % річних, які передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК, позивач відносно відповідачки не застосовує, а тому доводи відповідачки, наведені нею у відзиві на позов, є хибними та суперечать нормам закону. Пунктом 1.5.1. кредитного договору передбачено, що за надання кредиту стягується одноразова комісія у розмірі 900,00 грн., яка нараховується за ставкою 10,00 % від суми кредиту (розмір якої залишається незмінним протягом усього строку договору). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Посилаючись у відзиві на практику Верховного Суду, відповідачка не врахувала, що зроблені у постановах висновки стосувалися тих правовідносин, де мова йшла про обов`язок позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту. Окремо слід зазначити, що докази направлення відповідачці копії позовної заяви з додатками було долучено позивачем до позовної заяви, поданої через систему «Електронний суд». За такою ж адресою ( [ADDRESS] ) відповідачка двічі отримала судові повістки. В разі неотримання цих документів відповідачка, отримавши копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, не була обмежена у праві ознайомитися з матеріалами справи (а не «здогадуватися» про зміст і підстави позовної заяви). Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» задоволено у повному обсязі, тому сплачений ним судовий збір в сумі 2422,40 грн. підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача у повному обсязі.

Outcome: approved