Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

20.01.2025 ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулось до Олександрівського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] , відповідно до якої просить стягнути заборгованість за кредитним договором № 4327272 від 25.04.2021 у розмірі 12 009,00 грн, судові витрати у розмірі 2 422,40 грн, а також витрати на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.04.2021 р. за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на сайті ТОВ «МІЛОАН» Голосенком В.Д. було подано заявку на отримання кредиту №4327272. Законодавством України передбачено оформлення Кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. Оскільки ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов Кредитного Договору № 4327272 від 25.04.2021 р. Таким чином, відповідач уклав Договір про споживчий кредит №4327272 від 25.04.2021 р. з ТОВ «МІЛОАН» та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 3 000,000 грн. Проте, відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин. Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 10.08.2021 р №06Т ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» право вимоги за Кредитним Договором № 4327272 від 25.04.2021 р, а, відповідно, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до відповідача. Станом на день звернення до суду з даним позовом заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість в сумі 12\~009,00\~грн.,\~з яких:\~-\~заборгованість за\~тілом кредиту\~становить 3\~000,00\~грн,\~заборгованість за\~відсотками становить\~9\~009,00\~грн,\~ заборгованість\~за комісійними\~винагородами становить\~0\~грн,\~заборгованість за\~пенею становить\~0\~грн. Позивачем на адресу відповідача було направлено повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», із зазначенням інформації про порядок погашення заборгованості за кредитним договором № 4327272 від 25.04.2021. Незважаючи на це, відповідач не виконує свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені Кредитним договором. Враховуючи викладене, просить задовольнити позовні вимоги і стягнути з відповідача вищевказану заборгованість та понесені позивачем судові витрати. Рух справи в суді. Позовна заява надійшла до суду 20.01.2025 року. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.03.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду. Позиція учасників справи. У позовній заяві позивач зазначив про те, що просить розгляд справи здійснювати за відсутності його представника, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судові засідання жодного разу не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу місця його проживання, зареєстровану в установленому порядку, однак поштові відправлення повернулись на адресу суду з відміткою про невручення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Відповідач причини неявки не повідомив, будь-яких заяв та клопотань не подав, відзив на позов від нього на адресу суду не надходив. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 8 статті 178 ЦПК України. У відповідності з нормами ст.280 ЦПК України, справу розглянуто без участі відповідача при заочному розгляді справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши позовну заяву та письмові докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25.04.2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 4327272, який було підписано позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора. Згідно з п. 1.2 договору сума (загальний розмір) кредиту становить 3 000,00 грн. Відповідно до п. 1.3 договору кредит надається строком на 30 днів з 25.04.2021. Відповідно до п. 1.4 договору термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 25.05.2021. Згідно з положеннями пункту 1.5 договору загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 9,00 грн в грошовому виразі та 100,00 відсотки річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п.1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 3 009,00 грн. Пунктом 1.5.1 договору встановлено, що комісія за надання кредиту: 0,00 грн, яка нараховується за ставкою 0,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Згідно з п. 1.5.2 договору проценти за користування кредитом: 9,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно з п. 1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно п. 2.1. договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Пунктом 2.2.3 договору встановлено, що проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована Позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6. Договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах Позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6 та процентною ставкою визначеною п. 1.5.2 Договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди Позичальника. Положеннями п. 2.3.1.1 договору сторони визначили пролонгацію на пільгових умовах: позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі - Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua (далі Сайт Товариства) і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Встановлено строк продовження кредитування на 3 дні зі сплатою комісії 3 % від суми поточного залишку кредиту, на 7 днів зі сплатою комісії 5,00 % від суми поточного залишку кредиту, на 15 днів зі сплатою комісії 10 % від суми поточного залишку кредиту. Пунктом 2.3.1.2 договору встановлено пролонгацію на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. У випадку, якщо Позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Згідно з п. 7.1 договору строк дії цього договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Пунктом 4.2 договору визначено, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгації та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування, має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною ставкою, передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Позивачем на підтвердження укладення договору про споживчий кредит № 4327272 від 25/04.2021 року надано паспорт споживчого кредиту №4327272 та анкету-заяву на кредит №4327272 від 24.04.2021 року. На підтвердження факту отримання грошових коштів відповідачем позивачем надано копію платіжного доручення №44683441 від 25.04.2021 про перерахування коштів в сумі 3 000,00 грн на картку №414949*93, отримувач [PERSON] 10.08.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір відступлення права вимоги №06Т, відповідно умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» право грошової вимоги за кредитними договорами згідно Реєстру боржників (Портфель Заборгованості). Згідно витягу з Додатку до Договору факторингу №06Т від 10.08.2021 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №4327272 від 25.04.2021 року в загальному розмірі 12\~009,00 грн, з яких: - заборгованість за тілом кредиту становить 3\~000,00 грн, заборгованість за відсотками становить 9\~009,00 грн, заборгованість за комісійними винагородами становить 0 грн, заборгованість за пенею становить 0 грн. 27.09.2024 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» проінформувало [PERSON] про укладення Договору відступлення прав вимоги та про необхідність погашення заборгованості в сумі 12\~009,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. У постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року у справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18) зазначено, що «положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню». Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII. Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Підписання електронного договору за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто укладення договору без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету не є можливим (висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 31 серпня 2022 року у справі № 280/4456/20, від 09 лютого 2023 року у справі № 640/7029/19). З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що договір №4327272 від 25.04.2021 року підписаний відповідачем відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», оскільки він акцептував пропозицію позивача та уклав договір шляхом введення одноразового ідентифікатора. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього кодексу. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512\~ЦПК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1\~ст. 516 ЦК України). Отже, враховуючи положення вказаних норм, ТОВ «ДІДЖІ ФІНАНС» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем відповідно до умов кредитного договору, що був укладений між первісним кредитором ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Позивач в позовній заяві вказує, що відповідач має заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 12 009,00 грн, з яких: - 3 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; - 9 009,00 грн заборгованість за відсотками; - 0 грн заборгованість за комісією; -0 грн заборгованість за пенею. Оскільки доказів погашення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 000,00 грн матеріали справи не містять, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ДІДЖІ ФІНАНС» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 000,00 грн. Водночас, щодо вимоги про стягнення процентів за користування кредитом слід зазначити таке. Пунктом 5 розділу I\~Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX\~(набрав чинності 24.12.2023), внесено зміни до\~Закону України «Про споживче кредитування», зокрема, частину сьому\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~доповнено абзацом другим, згідно з яким у договорі про споживчий кредит забороняється встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом. Продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін. При цьому, згідно з пунктом 2 розділу ІІ\~Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX\~(набрав чинності 24.12.2023) встановлено, що дія пункту 5 розділу I\~цього Закону\~поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Судом встановлено, що згідно з пунктами 1.3, 1.4 Кредитного договору строк кредитування становить 30 днів до 25.05.2021, а відповідно до п. 7.1 договору строк дії цього договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. При цьому, строк кредитування та строк дії договору є різними поняттями. Оскільки умови договору № 4327272 від 25.04.2021 року відповідачем в частині його зобов`язань щодо погашення заборгованості за тілом кредиту не виконані, тому відповідно до п. 7.1 договору даний договір діє і на день ухвалення цього рішення, і діяв після набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, тому на спірні правовідносини поширюється дія абзацу другого частини сьомої\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~в редакції\~Закону від 22 листопада 2023 року № 3498-IX. З огляду на те, що абзацом другим частини сьомої\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~встановлено, що у договорі про споживчий кредит забороняється встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом і продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін, суд доходить висновку, що приписи п. 2.3.1.2 договору № 4327272 від 25.04.2021 року щодо автоматичної пролонгації договору суперечать положенням абзацу другому частини сьомої\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~і не можуть застосовуватися та бути підставою для стягнення відсотків у період автоматичної пролонгації договору, адже додаткового договору про продовження строку користування кредитом сторонами не укладалося. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зазначається, що припис абзацу другого частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~(пункт 91). Вище судом встановлено, що строк користування кредитними коштами становить 30 днів з 25.04.2021 до 25.05.2021. У даному випадку в останній день строку кредитування є 25.05.2021включно. Після 25.05.2021 відповідач жодних дій для продовження строку кредитування не вчиняв, жодних коштів на продовження дії договору не вносив, а тому 25.05.2021 строк дії кредитування закінчився і нарахування відсотків товариством після його спливу є необґрунтованим. Згідно із розрахунком заборгованості за період з 25.04.2021 року до 25.05.2021 року кредитодавцем за 30 днів нараховано проценти за користування кредитом у сумі 9,00 грн (0,30х30), які відповідачкою не сплачено, тому вказана сума процентів за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Решта нарахованих процентів, починаючи з 26.05.2021 не підлягають стягненню з відповідача, оскільки таке нарахування здійснено за межами строку кредитування. Пунктом 4.2 договору визначено, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгації та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування, має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною ставкою, передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Разом з тим, слід зазначити, що ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, з огляду на таке обмеження законодавця щодо розміру трьох процентів річних, можна дійти висновку, що ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено можливість визначення розміру процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом, передбаченим договором, та обмеження свободи сторін в укладенні договору на предмет визначення іншої методики нарахування процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами. У свою чергу, згідно з визначенням поняття неустойки, яке передбачено ст. 549 ЦК України, грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов`язання, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення, є пеня. Таким чином, оскільки проценти за користування чужими грошовими коштами, які за умовами п. 1.6. та 4.2 кредитного договору нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов`язання, за своєю правовою природою, враховуючи спосіб обчислення за кожен день прострочення, підпадають під визначення пені, а тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нараховані останнім проценти за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування. Окрім того, як вбачається з відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №4327272, нарахування відсотків поза межами строку кредитування здійснювалось саме на підставі п.1.6, а не відповідно до п.4.2 розділу 4 «Відповідальність сторін». У зв`язку з викладеним позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу за кредитним договором у розмірі 3 000,00 грн, процентів за користування кредитом за період з 25.04.2021року до 25.05.2021 року у розмірі 9,00 грн, а всього на суму 3 009,00 грн. Згідно з ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ч. 3\~ст.133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження надання правової допомоги представником позивача надано договір про надання правової допомоги №42649746 від 01.11.2024, укладений між позивачем та адвокатом Стародуб І.В., додаткову угоду №4327272 від 30.11.2024 до Договору №42649746 від 01.01.2024 року, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом на суму 6000,00 грн, акт №4327272 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 30.11.2024 року на суму 6000,00 грн, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 6585/10 від 26.04.2018 року. Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1503,37 грн (3009х100/12009х6 000/100 ) та судовий збір в розмірі 609,89 грн (3009х100/12009х2422,10/100). На підставі викладеного,

Outcome: partial