Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначив, що 24.12.2020 року між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №2001774243101, на підставі якого останній отримав кредит у розмірі 50000,00 гривень. Також, 31.05.2021 року між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №1001885023001, на підставі якого останній отримав кредит у розмірі 50000,00 гривень. Згідно з умовами договору банк зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором. Позивач свої зобов`язання за кредитними договорами виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит. Відповідач умови договорів не виконав, тому станом на 31.03.2024 року має кредитну заборгованість, а саме: - \~ \~ \~ \~за кредитним договором №2001774243101 у розмірі 79062,73 грн., яка складається із: заборгованість за кредитом 46861,73 грн.; заборгованість за процентами 32201,00 грн.; заборгованість за комісією 0,00 грн.; - \~ \~ \~ \~за кредитним договором №1001885023001 у розмірі 61941,33 грн., яка складається із: заборгованість за кредитом 30113,94 грн.; заборгованість за процентами 2,53 грн.; заборгованість за комісією 31824,86 грн.; У добровільному порядку вказана заборгованість відповідачем не погашена. Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Оскільки на вимоги позивача відповідач заборгованість не погасив та від виконання своїх зобов`язань ухиляється, тому позивач просив суд стягнути із [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» суму заборгованості за кредитним договором №2001774243101 у розмірі 79062,73 грн. та за кредитним договором №1001885023001 у розмірі 61941,33 грн., а також витрати по сплаті судового збору. Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13.11.2024 року, ухваленим по справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, позов задоволено та стягнуто із [PERSON] , на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитними договорами: №2001774243101 від 24.12.2020 року у сумі 79062 (сімдесят дев`ять тисяч шістдесят дві) гривні 73 копійки, яка складається із: заборгованість за кредитом 46861,73 грн.; заборгованість за процентами 32201,00 грн.; заборгованість за комісією 0,00 грн.; №1001885023001 від 31.05.2021 року у сумі 61941 (шістдесят одну тисячу дев`ятсот сорок одну) гривню 33 копійки, яка складається із: заборгованість за кредитом 30113,94 грн.; заборгованість за процентами 2,53 грн.; заборгованість за комісією 31824,86 грн.. Ухвалою суду від 30.01.2025 року заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13.11.2024 року, ухвалене по справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, скасовано та призначено справу до розгляду. Представник відповідача [PERSON] адвокат Усенко А.В. надав до суду відзив, відповідно до якого заперечував проти задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за процентами та комісією, посилаючись на те, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Звертає увагу суду на надмірний розмір нарахованих відсотків за користування кредитного договору, що призводить до дисбалансу інтересів та прав сторін, не заперечуючи факт укладання кредитного договору. Представник позивача у судове засідання не з`явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував, що зазначив у прохальній частині позовної заяви. Представник відповідача [PERSON] адвокат Усенко А.В. у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, у якій заперечував проти задоволення позову, посилаючись на обставини, вказані у відзиві на позов, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.12.2020 року між сторонами укладено кредитний договір, шляхом підписання відповідачем заяви №2001774243101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.9). Підписавши вказану заяву, відповідач підтвердив, що приймає публічну пропозицію АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «Перший Український Міжнародний Банк»:pumb.ua, у повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть йому бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодилася з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, у тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості банку). У даній заяві зазначена сума кредиту 15000,00 грн., розмір процентної ставки 47,88 % річних, строк, на який надається кредит - 12 місяців, графік платежів, загальні витрати за споживчим кредитом, загальна вартість кредиту. У паспорті споживчого кредиту зазначено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача (розмір процентної ставки 47,88 % річних), порядок повернення кредиту, додаткова інформація (процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 62,00 % річних за користування споживчим кредитом на суму простроченої заборгованості за основною сумою споживчого кредиту (частиною споживчого кредиту, яку не було повернуто відповідно до графіку платежів) (а.с.9 зворот). Вказані документи скріплено підписами сторін договору. Відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту, станом на 03.03.2022 року кредитний ліміт за договором №2001774243101 від 24.12.2020 року було збільшено до 50000,00 грн. (а.с.35 зворот). Із наданого позивачем розрахунку заборгованості, якими він обґрунтовував свої вимоги, встановлено, що станом на 31.03.2024 року відповідач має прострочену заборгованість у розмірі 79062,73 грн., яка складається із: заборгованість за кредитом 46861,73 грн.; заборгованість за процентами 32201,00 грн.; заборгованість за комісією 0,00 грн. (а.с.38 зворот - 40). Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була (а.с.32 зворот 33). 31.05.2021 року між сторонами укладено кредитний договір, шляхом підписання відповідачем заяви №1001885023001 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.6-7). Підписавши вказану заяву, відповідач підтвердив, що приймає публічну пропозицію АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «Перший Український Міжнародний Банк»:pumb.ua, у повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть йому бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодився з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, у тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості банку). У даній заяві зазначена сума кредиту 50000,00 грн., розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 2,99 %, розмір процентної ставки - 0,01 % річних, строк, на який надається кредит - 36 місяців, графік платежів, загальні витрати за споживчим кредитом, загальна вартість кредиту. У паспорті споживчого кредиту зазначено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача (розмір процентної ставки 0,01 % річних, комісія за обслуговування кредиту 2,99 %), порядок повернення кредиту, додаткова інформація (процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 0,01 % річних за користування споживчим кредитом на суму простроченої заборгованості за основною сумою споживчого кредиту (частиною споживчого кредиту, яку не було повернуто відповідно до графіку платежів) (а.с.7 - зворот). Вказані документи скріплено підписами сторін договору. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит, що підтверджується копією платіжної інструкції №TR.49652332.198640.8810 від 31.05.2021 року (а.с.36). Із наданого позивачем розрахунку заборгованості, якими він обґрунтовував свої вимоги, встановлено, що станом на 31.03.2024 року відповідач має прострочену заборгованість у розмірі 61941,33 грн., яка складається із: заборгованість за кредитом 30113,94 грн.; заборгованість за процентами 2,53 грн.; заборгованість за комісією 31824,86 грн. (а.с.38 зворот - 40). Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була (а.с.33 зворот 34). Відповідно до ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з вимогами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, про що визначено в статті 209 ЦПК України. Зі статті 213 ЦПК України слідує, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Водночас суд враховує, що якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами перед судом, що ним не було зроблено. Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за кредитним договором №2001774243101 від 24.12.2020 року, приймаючи до уваги, що у ході розгляду справи підтверджено факт укладення між сторонами даного договору, за умовами якого відповідач отримав кредит, користувався ним, однак не повернув в порядку ч.2 ст.530 ЦК України, що зумовило виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості за тілом кредиту у розмірі 46861,73 грн., суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову в означеній частині позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача вищевказаної заборгованості за тілом кредиту. Щодо решти заявлених позовних вимог, а саме вимог про стягнення кредитної заборгованості за процентами за користування кредитом, суд зазначає наступне. Частковість задоволення позову ґрунтується на тому, що як встановлено судом, позивачем не подано суду жодного належного та допустимого доказу погодження сторонами таких умов кредитного договору, як наведені в позові та в розрахунку заборгованості розміри процентів за користування кредитом, заборгованість за якими позивач нараховує відповідачу та просить стягнути. Так, в обґрунтування вказаних вище позовних вимог позивач посилається та надає суду в якості доказів копію паспорту споживчого кредиту. Однак, згаданий паспорт споживчого кредиту не може бути прийнятий судом в якості належного доказу умов укладеного між сторонами кредитного договору, зокрема погодженої між сторонами ціни договору у вигляді розміру процентів, які зобов`язався сплатити позичальник за користування отриманим кредитом. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що у відповідності до норм Закону України «Про споживче кредитування» (ст.9), Закону України «Про захист прав споживачів» (ст.ст.11, 15) вказаний документ є лише підтвердженням виконання позивачем встановленого законом для кредитодавця обов`язку з надання позичальнику, як споживачу, інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Більш того, в тексті самого паспорту споживчого кредиту вказується, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеної у цьому паспорті споживчого кредиту, а отже останній не може підмінювати собою зміст умов кредитного договору, фактично укладеного між сторонами. Наведена вище оцінка суду паспорту споживчого кредиту узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 травня 2022 року по справі №393/126/20, в якій суд касаційної інстанції дійшов наступного правового висновку. Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Даний правовий висновок Верховного Суду знайшов своє подальше закріплення і застосування у судовій практиці суду касаційної інстанції, зокрема у постановах Верховного Суду від 15 червня 2022 року по справі №333/5483/20, від 15 червня 2022 року по справі №383/418/20. Не може бути самодостатнім доказом погоджених між сторонами умов кредитного договору (розміру процентів) розрахунок заборгованості, оскільки останній не є складовою кредитного договору та не може підмінювати собою та/або доводити його зміст. Наведені вище висновки суду щодо оцінки змісту та умов укладеного між сторонами по справі кредитного договору повністю узгоджуються із правовими висновками Великої Палати у постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17-ц, а також із правовими висновками Верховного Суду у постановах від 25 вересня 2019 року у справі №704/1023/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі №322/1220/16, від 07 серпня 2019 року по справі №182/1806/17, від 27 серпня 2020 року по справі №188/1815/17. Крім цього, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача комісії в розмірі 31824,86 грн. за кредитним договором №1001885023001 від 31.05.2021 року не є правомірною, оскільки у Постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що умови кредитного договору №1001885023001 від 31.05.2021 року щодо сплати комісії за надання кредиту є нікчемними, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 1322,46 грн..

Outcome: partial