Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

Адвокат Семенюк Ольга Григорівна, яка діє в інтересах [PERSON] звернулась до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідач є батьком її сина [PERSON] , [INFO] . 15.03.2005 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, починаючи стягнення з 06.01.2005 і до повноліття дитини. На даний час у Верхньодніпровському відділі державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області ПМУ МЮ (м. Одеса) відкрито виконавче провадження № 16497388 від 22.12.2009 з примусового виконання рішення суду щодо стягнення із [PERSON] аліментів на утримання дітей. Проте, відповідач не виконує свої зобов`язання та не сплачує призначені аліменти на утримання їх спільного сина, через що виникла заборгованість по їх сплаті, яка станом на 04 березня 2021 року становить 164 917,73 грн. Через несплату аліментів вона опинилася в скрутному матеріальному становищі, адже вже тривалий час син повністю перебуває на її утриманні і потребує забезпечення належних умов життя, що й стало причиною звернення до суду. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08 січня 2025 року позовну заяву [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] залишено без руху, у зв`язку з тим, що в резолютивній частині позовної заяви допущено описку та містяться вимоги до сторонніх осіб, які не є сторонами даного позову. 20 січня 2025 року від представника позивача адвоката Семенюк О.Г. до суду на виконання ухвали від 08 січня 2025 року надійшла заява про усунення недоліків та уточнена позовна заява. Ухвалою судді від 21 січня 2025 року відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, копія якої була направлена сторонам та відповідачу та визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Позивачка та її представник в судове засідання не прибули, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, просили ухвалити заочне рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, рекомендовані листи суду отримував особисто. Будь-яких заяв чи клопотань до суду від відповідача не надходило, відзив суду не надав. Відповідно до ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Обставини справи, зміст спірних правовідносин Відповідно до свідоцтва про народження актовий запис № 22 від 22.03.2003 виданий ВРАЦС Верхньодніпровського РУП юстиції Дніпровської області відповідач є батьком [PERSON] , який в подальшому змінив прізвище зі [PERSON] на [PERSON] . Відповідно до копії рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26.01.2005 стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи стягнення з 06 сіня 2005 року та до повноліття дитини. Рішення набрало законної сили 26.02.2005. 22 грудня 2009 року відділом державної виконавчої служби Верхньодніпровського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження №16497388, на підставі виконавчого листа №2-144 виданого 15.03.2005, щодо примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №16497388 станом на 04.03.2021 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 164917,73 грн. У розрахунку детально відображено суми заборгованості за кожен місяць з жовтня 2009 року по березень 2021 року. Згідно з розрахунком заборгованості відповідач за вказаний період не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості по аліментам. Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до чинної редакції частин 1, 2 статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року по справі № 333/6020/16-ц вказано, що розмір пені за місячним платежем розраховується таким чином: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. У постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 вказано, що при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць; Потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості на яку вона нараховується. Прострочення розпочинається з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені аліменти. У постанові від 02 жовтня 2023 року по справі № 705/2656/21 Верховний Суд вказав, що обов`язок особи зі щомісячної сплати аліментів встановлений рішенням суду, про яке відповідач був достеменно обізнаний, та існує незалежно від наявності відкритого виконавчого провадження. Оцінка доказів та аргументів сторін Суд звертає увагу на те, що одним із обов`язкових елементів настання цивільної відповідальності особи за ч. 1 ст. 196 СК України є вина у невиплаті або несвоєчасній виплаті аліментів за рішенням суду або за домовленістю між батьками. Достовірними є відомості щодо несплати відповідачем аліментів, які викладені у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №16497388 та згідно з якими відповідач не здійснив жодного платежу на виконання рішення суду про стягнення аліментів. На думку суду, вина у невиплаті або несвоєчасній виплаті аліментів за рішенням суду може мати місце тоді, коли особа не сплачує аліменти умисно, хоча має можливість їх сплачувати, або ж коли особа не сплачує аліменти внаслідок своєї недбалості, недисциплінованості, відсутності бажання працевлаштуватися, невжиття заходів для отримання доходу, який дозволяє сплачувати аліменти. В будь-якому випадку, винна поведінка особи у невиплаті аліментів за рішенням суду може наступати не раніше дня ухвалення такого рішення, якщо воно звернуте до негайного виконання. У суду не виникає сумнівів про те, що відповідач знав про рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2005року, яким з нього було стягнуто аліменти на утримання сина, оскільки відповідно до копії вищевказаного рішення вбачається, що під час його винесення відповідач був присутній в судовому засіданні та позовні вимоги визнав. Окрім того, будь яких доказів про відсутність своєї вини у несплаті аліментів відповідач суду не надав. При цьому суд підкреслює, що обізнаність відповідача про відкрите виконавче провадження не впливає на його обов?язок щодо щомісячної сплати аліментів за рішенням суду. Цей обов`язок існує незалежно від наявності відкритого провадження. З урахуванням вищевказаних обставин, суд вважає встановленою вину відповідача у невиконанні рішення суду про стягнення аліментів. Незалежних від відповідача обставин, в результаті яких дана заборгованість виникла, судом не встановлено. Перевіряючи правильність розрахунків позивача та обраховуючи розмір неустойки за несплату аліментів, суд враховує таке. Згідно з чинною редакцією ч. 1ст. 196 СК України пеня за несвоєчасну сплату аліментів не може перевищувати 100 відсотків заборгованості. На підтвердження позовних вимог позивач надала розрахунок пені (неустойки) за несплату аліментів. згідно із зазначеним розрахунком за період з листопада 2009 року по лютий 2021 року розмір пені становить 2 224 805,60 грн. Суд погоджується з наведеним розрахунком, з урахуванням розміру щомісячно нарахованих аліментів згідно з довідкою ДВС. Відповідач будь-яких заперечень (контррозрахунок) щодо наведеного розрахунку пені за несплату аліментів не надав. З урахуванням вимог ч. 1 ст. 196 СК України, якою передбачено, що розмір пені не повинен перевищувати 100 відсотків заборгованості яка станом на 04.03.2021 становить 164 917,73 грн., суд вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81\~Цивільного процесуального\~кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Згідно з частиною 2 статті 12\~Цивільного процесуального\~кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. Відповідно до частини 1 статті 12\~Цивільного процесуального\~кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Положеннями частин 1 та 3 статті 83\~Цивільного процесуального\~кодексу України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 4 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України). Разом з цим Відповідач не скористався правом на подання відзиву на позов впродовж встановленого строку. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження того, що Відповідач був позбавлений можливості у порядку частини 4 статті 83\~Цивільного процесуального\~кодексу України письмово та завчасно повідомити суд про неможливість подання у встановлений законом строк доказів та об`єктивних причини, з яких такі докази не могли бути подані у зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі строк. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому, за приписами частини 4 статті 12\~Цивільного процесуального\~кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідач не надав належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності боргу по сплаті аліментів перед позивачем. Розподіл судових витрат Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивач була звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2019 по справі № 161/4985/17 зроблено висновок про те, що у разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, положення Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1211 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved