Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

02.12.2024 року представник ТзОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" звернулася в суд із позовом, сформованим в системі «Електронний суд», до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути із [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на користь ТзОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР", код ЄДРПОУ: 44276926, 16596 грн. 40 коп. заборгованості за договором №385525 від 12.10.2020 року. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача 2422 грн. 40 коп. сплаченого судового збору та 9000 грн. 00 коп. витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги. В судове засідання представник позивача не прибула, натомість у позовній заяві, а також поданій в подальшому до суду заяві, сформованій в системі «Електронний суд», просить проводити розгляд даної справи без участі представника ТзОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР", зазначивши, що не заперечує щодо ухвалення заочного рішення по даній справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином рекомендованою кореспонденцією. Крім того, про час і місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутність на адресу суду не надходило. Враховуючи наведене, зі згоди сторони позивача, згідно ухвали від 02.05.2025 року про розгляд вказаної справи в порядку заочного розгляду, суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування своїх позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст.77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні встановлено, що 12.10.2020 року між ТзОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] , тобто відповідачем по даній справі, укладено договір про надання споживчого кредиту №385525 (а.с.6-7). Згідно договору, основними умовами кредиту передбачено всі істотні умови, а саме: розмір кредиту, строки користування кредитом, строк дії договору, відсоткові ставки за користування кредитом, загальна вартість кредиту та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. Зокрема, відповідно до умов договору, кредитодавець надав, позичальнику кредит в сумі 12500 грн. 00 коп., шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку позичальника в порядку передбаченому умовами договору кредиту, зареєстровану для цієї цілі в особистому кабінеті на сайті кредитодавця, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю суму кредиту в строк до 12.10.2021 року та сплатити відсотки за користування кредитом в порядку та строки, визначені пунктами 1.4-1.5 договору кредиту. В обґрунтування своїх вимог, позивач посилається на те, що договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі сторони товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами копіювання, в особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що відтворений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в ІТС товариства, зазначений в цьому договорі. Введення споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору. Як з`ясовано судом і не спростовано в ході розгляду справи, підписанням договору кредиту відповідач підтвердив, що він був ознайомлений з усіма його умовами, в тому числі з правилами надання коштів у позику, які розміщені на сайті: https://sloncredit.com.ua і йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Правилами надання коштів у позику, передбачено що договір кредиту укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого здійснюється позичальником, у відповідності до вимог ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію», за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, з урахуванням положень ч.6 і 12 п.1 ст.3, ст.12, п.12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію», ч.1 ст.205 ЦК України. Отже, підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Таким чином, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому договором. Зазначені умови є публічною пропозицією в розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України. Тобто, судом перевірено, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача [PERSON] до укладення такого договору, на вказаних умовах шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Отже, позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які долучені до матеріалів справи (а.с.14). Натомість, незважаючи на настання строку повернення грошових коштів за договором, відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, відсотки за користування коштами не сплачує. 30.06.2021 року було укладено договір факторингу №30-06/2021, відповідно до якого ТзОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступило на користь ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №385525, укладеним з відповідачем по даній справі (а.с.17-24). В подальшому, а саме 10.01.2023 року укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, згідно якого ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», тобто позивача по даній справі, права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №385525 (а.с.25-31). З огляду на викладене, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділене правом вимоги до [PERSON] за договором №385525. На момент розгляду справи заборгованість за договором відповідачем не погашається, відсотки за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Протилежного в судовому засіданні не доведено. Отже, не виконуючи належним чином зобов`язання за договором, відповідач порушив зазначені норми законодавства та умови договору. Також судом перевірено, що з моменту отримання права вимоги до [PERSON] , позивачем не здійснювалося жодних додаткових нарахувань штрафних санкцій та/або відсотків. Відповідно, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за користування кредитом за договором №385525 від 12.10.2020 року, що підлягає стягненню з позичальника, станом на день звернення до суду із позовом, згідно розрахунку заборгованості, становить 16596 грн. 40 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 10276 грн. 75 коп., заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги 5660 грн. 36 коп., інфляційні збитки 545 грн. 27 коп., нараховані 3% річних 114 грн. 02 коп. (а.с.14-16). Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, заборгованість за яким була нарахована попередніми кредиторами. Суд констатує, що відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно із ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст.599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як визначено ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором чи законом, або розірвання договору. В ст.612 ЦК України закріплено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. У відповідності\~до вимог\~ч.ч.1,\~2\~ст.625\~ЦК України,\~боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, як зазначено вище, станом на день подання позовної заяви (02.12.2024 року) заборгованість відповідача перед позивачем за договором про надання споживчого кредиту №385525 від 12.10.2020 року, складає 16596 грн. 40 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 10276 грн. 75 коп., заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги 5660 грн. 36 коп., інфляційні збитки 545 грн. 27 коп., нараховані 3% річних 114 грн. 02 коп. Отже,\~в даному\~випадку відповідач\~порушив умови кредитного договору, що свідчить про ухилення [PERSON] від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, укладеним між ним та первісним кредитодавцем - ТзОВ «СЛОН КРЕДИТ», 12.10.2020 року, права вимоги за яким в подальшому було відступлено. Встановлені судом обставини не спростовані в судовому засіданні відповідачем по справі [PERSON] , оскільки будучи належним чином повідомленим рекомендованою кореспонденцією, а також шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання останній повторно не прибув. Таким чином, враховуючи вищенаведене, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та оцінюючи їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позов ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» в цій частині, підлягає до задоволення. Що стосується розподілу судових витрат між сторонами по даній справі, суд зазначає наступне. У відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі до суду позову, сформованого в системі «Електронний суд», про стягнення\~з відповідача\~заборгованості в\~сумі 16596 грн. 40 коп., сплачено судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів №0477440031 від 28.11.2024 року (а.с.5). Відповідно, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», з відповідача\~в користь\~позивача слід\~стягнути 2422\~грн.\~40\~коп. сплаченого судового збору. Відносно вирішення питання щодо стягнення з відповідача в користь позивача витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, суд приходить до наступного висновку. Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2\~ст.137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Разом з тим суд констатує, що у відповідності до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, відповідно до п.2 ч.3\~ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №753/15683/15. Згідно ч.5 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається із матеріалів справи, правнича допомога надавалась позивачу ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" адвокатом Муравською О.М. на підставі договору про надання правової допомоги №02-09/2024 від 02.09.2024 року (а.с.36-38). Згідно долучених стороною позивача до матеріалів справи заявки на надання юридичної допомоги №7 від 12.10.2024 року, витягу з акту №2 про надання юридичної допомоги від 12.11.2024 року, витрати ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" на правничу допомогу склали 9000 грн. 00 коп. (а.с.43, 44). Разом з тим, дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, складність справи та виконані адвокатом роботи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн. 00 коп. На підставі наведеного, ст.ст.516, 525, 526, 530, 599, 610-612, 625, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved