Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

05.06.2024 позивач [PERSON] звернулась до суду з даною позовною заявою. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] вказує, що з лютого 2011 року по лютий 2023 року з відповідачем [PERSON] перебувала у фактично шлюбних відносинах. В період даних стосунків за спільні кошти вони придбали квартиру [ADDRESS] , яка була зареєстрована на відповідача. На теперішній час, у сторін існує спір щодо користування та поділу квартири [ADDRESS] . На підставі викладеного, позивач [PERSON] просить суд: встановити факт її проживання з відповідачем [PERSON] однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період 2011 року до березня 2023 року; визнати, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку спірної квартири. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, надала аналогічні пояснення, що викладені нею в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим було постановлено проводити заочний розгляд справи. Заслухавши думку позивача, вислухавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Приписами з п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до абз.1 ч.2, ч.4 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Таким чином, системний аналіз норм матеріального права, а саме ст.74 СК України, а також роз`яснень Пленуму Верховного Суду України свідчить про те, що однією з необхідних ознак проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, окрім не перебування у будь-якому іншому шлюбі, є наявність взаємних прав та обов`язків, а також систематичне ведення ними спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] пояснили, що зі сторонами у справі вони знайомі з 2011 року. Позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] перебували у фактично шлюбних відносинах та проживали разом однією сім`єю в орендованій квартирі [ADDRESS] . Потім сторони у справі купили квартиру по [ADDRESS] та переїхали до неї, в якій свідки допомагали робити ремонт. Фактично шлюбні відносини сторони припинили у лютому-березні 2023 року. Так, відповідно до ч.2 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. До того ж, у п.6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. У період вказаній у позовній заяві, а саме з лютого 2011 року по лютий 2023 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] хоча й були неодружені, однак перебували у фактичних шлюбних відносинах між собою, проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, приймали участь у спільних витратах, тобто, наведене свідчить, що між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. При цьому, у будь-якому іншому шлюбі ані позивач, ані відповідач не перебували. Викладене крім того підтверджується рішенням Тернівського районного суду міста Кивого Рогу від 23.12.2024 р. за позовом про встановлення батьківства а.с.102-105. Вказаним рішенням [PERSON] було відмовлено в позові до [PERSON] щодо встановлення батьківства відносно доьки [PERSON] , [INFO] за відсутністю ввисновку молекулярно-генетичної експертизи, однак судом було встановлено, що сторони спільно проживали як одна родина. Суд вважає, що вказаний характер стосунків сторін є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у розумінні статті 74 СК України. Приписами ст.74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Таким чином, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Оскільки, квартира [ADDRESS] була набута відповідачем [PERSON] в період проживання з позивачем [PERSON] однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, що не спростовано відповідачем, вона є їхньою спільною сумісною власністю. Згідно ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, позивачу [PERSON] належить 1/2 частка квартири [ADDRESS] . Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є цілком обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Згідно ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Позивачем були понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в загальній сумі 6247,68 грн. (5642,08 грн. - за подання позовної заяви та 605,60 грн. - за подання заяви про забезпечення позову) та 1000 грн. витрат на проведення грошової оцінки майна, які у зв`язку із задоволенням позову, відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved