Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Краєвид Агро» про розірвання договору оренди земельної ділянки. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 07 червня 2007 між [PERSON] та ТОВ «Краєвид Агро» було укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 6320480500:04:000:1030, площею 1,9323 га, розташованої на території Богодарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області. 29 травня 2010 року після смерті [PERSON] вона набула права власності у порядку спадкування на вказану земельну ділянку та 26 січня 2018 року здійснила його реєстрацію. На початку 2018 року вона звернулася до керівництва ТОВ «Краєвид Агро», щодо сплати їй орендної плати за користування земельною ділянкою, при цьому надала відповідачу копію Витягу з реєстру про набуття нею права власності на земельну ділянку, але на час звернення до суду з позовом орендну плату вона жодного разу не отримала. У зв`язку з викладеним, посилаючись на те, що відповідач систематично не виконує обов`язку зі своєчасного внесення на її користь орендної плати, передбаченої Договором оренди землі, а також обов`язки щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням, не дотримується режиму використання земельної ділянки та збереження родючості землі, просила позовні вимоги задовольнити та розірвати договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 6320480500:04:000:1030, площею 1,9323 га, укладений 07.06.2007 року між [PERSON] та ТОВ «Краєвид Агро». Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 11 вересня 2023 року було задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 12 липня 2023 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краєвид Агро» про розірвання договору оренди земельної ділянки. Скасовано заочне рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 12 липня 2023 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краєвид Агро» про розірвання договору оренди земельної ділянки. Розгляд справи призначено провести в порядку загального позовного провадження. 28 вересня 2024 року представником відповідача [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому остання заявляє про категоричне заперечення проти заявлених позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на те, що в діях товариства відсутні будь-які порушення, оскільки позивач у встановлений законодавством порядок та строки не повідомляла орендаря про перехід до неї права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 6320480500:04:000:1030, площею 1,9323 га. [PERSON] у відзиві вказує, що на момент реєстрації права власності за [PERSON] , були чинними норми статті 148-1 ЗК України, відповідно до частини 3 якої, особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря. ТОВ «КРАЄВИД АГРО» не отримувало від [PERSON] будь-які повідомлення про набуття нею права власності на земельну ділянку, відповідно у товариства була відсутня інформація про нового власника, її платіжні реквізити тощо. ТОВ «КРАЄВИД АГРО» не отримувало від [PERSON] будь-які претензії щодо виплати орендної плати та про наміри розірвати договір оренди. До позовної заяви не додані докази надсилання [PERSON] повідомлення про набуття нею права власності на земельну ділянку у порядку, встановленому статті148-1 ЗК України, та будь-яких інших повідомлень щодо цього питання. До позовної заяви було додано лише одне поштове повідомлення про невручення рекомендованого листа (з яким відповідач неознайомлений), яке в будь-якому разі не може бути достатнім доказом надсилання листа-повідомлення про набуття права власності на земельну ділянку, оскільки з нього неможливо встановити, який саме документ надсилала позивачка. В переліку додатків до позовної заяви відсутній лист- повідомлення про набуття права власності на земельну ділянку, що мав надсилатисяв порядку статті 148-1 ЗК України. З цього випливає абсолютна безпідставність та передчасність заявлених позовних вимог про виплату орендної плати та розірвання договору оренди землі у зв`язку із нібито систематичною невиплатою орендної плати, оскільки для проведення виплати орендної плати необхідною умовою було направлення позивачкою як спадкоємцем земельної ділянки відповідного повідомлення із зазначенням інформації про набуття нею права власності та своїх даних і платіжних реквізитів. Оскільки доказів направлення такого повідомлення та самого повідомлення позивачкою не надано, це свідчить як про відсутність факту порушення прав позивачки з боку відповідача, так і про відсутність факту прострочення виплати орендної плати. У поданій позовній заяві позивачка стверджує, що нібито неодноразово зверталася до керівництва ТОВ «КРАЄВИД АГРО» (минулого і нинішнього) щодо виплати їй орендної плати, однак жодних доказів на підтвердження своїх слів не надає. Відповідно до відомостей отриманої 23.08.2023 року відповідачем деталізованої довідки з Державного реєстру речових прав щодо земельної ділянки за кадастровим номером 6320480500:04:000:1030 (додана до заяви про перегляд заочного рішення), реєстрація іншого речового права (права оренди ТОВ «КРАЄВИД АГРО») відбулася одночасно із реєстрацією права власності 26.01.2018 року на підставі пункту 20 Порядку про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (підстава реєстрації: відомості з ДЗК, серія та номер: 855600, виданий 30.01.2018). При цьому, орендодавцем земельної ділянки вказано [PERSON] . Отже, ТОВ «КРАЄВИД АГРО» не знало і не могло знати про набуття [PERSON] права власності на вказану земельну ділянку 26.01.2018 року, оскільки відповідно до відомостей ДРРП орендодавцем вказано минулого власника, а обов`язку замовляти та перевіряти відомості саме щодо права власності на земельну ділянку у товариства немає. У поданій позовній заяві позивачка також стверджує, що «стала свідком того, що земельна ділянка не використовувалася за цільовим призначенням, не дотримувалася екологічна безпеки, не додержувалася норми і правила». Вказані твердження так само не підтверджується абсолютно ніякими доказами. Позивачка не конкретизує, в чому саме полягає порушення норм, правил, екологічної безпеки щодо використання земельної ділянки та чим це підтверджується. Посилаючись на викладене, представник відповідача у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТОВ «КРАЄВИД АГРО» про розірвання договору оренди земельної ділянки просила відмовити в повному обсязі. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2023 року було закрито підготовче\~провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 11 квітня 2024 року у задоволенні клопотання позивача [PERSON] про поновлення процесуального строку на подання до суду доказу відмовлено. Клопотання [PERSON] про долучення доказу залишено без розгляду. 10 грудня 2024 року від представника позивача [PERSON] надійшли додаткові пояснення у справі. У поданій заяві вказано, що на початку 2018 року звернулася до керівництва ТОВ «Краєвид Агро», за юридичною адресою: 64811, Харківська обл., Близнюківський р-н, село Алісівка, вул.Центральна, будинок 32, щодо сплати їй орендної плати за користування земельною ділянкою, надала відповідачу свідоцтво про право на спадщину та копію Витягу з реєстру про набуття нею права власності на земельну ділянку, проте орендну плату за 2018- 2021рр. так і не отримала. У вересні 2021 року позивачу стало відомо з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що з червня 2021 року ТОВ «Краєвид агро» змінив свою юридичну адресу з: 64811, Харківська область, Близнюківський р-н, село Алісівка, вул.Центральна, будинок 32, на нову адресу: [ADDRESS] . 30.09.2021р. позивач направила поштове повідомлення ТОВ «Краєвид Агро» за новою юридичною адресою, яким проінформувала про набуття що 29.05.2010 року після смерті власника паю - [PERSON] права на спадщину на земельну ділянку кадастровий номер 6320480500:04:000:1030. Беручи до уваги, що ТОВ «Краєвид Агро» ЄДРПОУ 34174009 порушено п.4 Договору щодо систематичної сплати оренди, позивач запропонувала прибути представнику орендаря протягом 3 днів після отримання даного повідомлення, на 11.00 годину, до державної реєстраційної служби Барвінківського РДА Харківської області, для вирішення питання про реєстрацію розірвання договору оренди від 07.07.2007 року, за згодою сторін. Просила виплатити виниклий борг по орендній платі за 2018-2021 рр, та з метою узгодження питання укладання та реєстрації додаткової угоди про розірвання договору оренди надала номер мобільного телефону № [NUMBER] , Свідоцтво (копія) про вступ у спадщину за законом, та Витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно, з персональними даними. Однак до теперішнього часу ніхто з представників ТОВ «Краєвид Агро» ЄДРПОУ 34174009 на повідомлення не відповів, і не сплатив борг по орендній платі за 2018- 2024 рр. Представником позивача вказано, що звертаючись до суду з позовом про розірвання договору оренди у зв`язку з несплатою орендної плати, позивач не повинен доводити факт вказаної несплати, це обов`язок відповідача. Факт систематичного порушення з 2018 року договору оренди земельної ділянки щодо внесення орендної плати є вичерпною підставою для розірвання такого договору, при цьому немає різниці, хто був орендодавцем [PERSON] , чи його донька [PERSON] , про що свідчить усталена судова практика Верховного Суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та наданих додаткових поясненнях. Представник відповідача Оріщенко Н.С. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, вказуючи на викладені у відзиві заперечення. Дослідивши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Матеріалами справи\~встановлено,\~ що 07 червня 2007 року між [PERSON] та ТОВ «Краєвид Агро» було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6320480500:04:000:1030, площею 1,9323 га., розташованої на території Богодарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області. Договір було зареєстровано в Державному реєстрі ДП «Центр ДЗК при ДКУ по ЗР» в Барвінківському районному відділі, про що у Державному реєстрі вчинено запис №040768400149 від 15 жовтня 2007 року. Відповідно до п.8.2.6.Договору, у випадку смерті орендодавця земельна ділянка переходить у спадщину згідно діючого законодавства, при переході земельної ділянки в спадщину спадкоємці одержують всі права та обов`язки Орендодавця за цим договором. Відповідно до п.12.1 Договору, обов`язок орендаря земельної ділянки щодо виплати орендної плати виникає з моменту державної реєстрації договору оренди землі. Як визначено п.4.3 Договору, орендна плата виплачується орендарем у гривнях готівкою через касу підприємства. Згідно з свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Барвінківської державної нотаріальної контори Харківської області Захаровою Н.В. 29 травня 2010 року, спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його донька [PERSON] . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з земельної ділянки, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 1,9323 га, кадастровий номер 6320480500:04:000:1030, яка розташована на території Богодарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області (а.с.21). Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності «112204915 від 30 січня 2018 року право власності на земельну ділянку, площею 1,9323 га., кадастровий номер 6320480500:04:000:1030, зареєстровано за [PERSON] (а.с. 21). Зазначені фактичні обставини справи підтверджуються наявними письмовими доказами та не заперечуються сторонами. Відповідно до вимог\~ст. 124 ЗК \~України,\~передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди. Відповідно до\~ст. 1 Закону України "Про оренду землі",\~оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі\~ст.13 Закону України "Про оренду землі",\~договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У\~ст. 21 Закону України "Про оренду землі"\~передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. За положеннями\~ст.24 Закону України "Про оренду землі"\~орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Частиною 1\~ст. 32 Закону України "Про оренду землі"\~передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями\~24\~і\~25\~цього\~Закону\~та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених\~ЗК України\~та іншими законами України. У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Також, відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Водночас у п. д ч. 1 ст. 141 ЗК України\~передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати. Отже, згідно зі ст. ст.\~13,\~21 Закону України "Про оренду землі",\~основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України,\~договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа. Сплата орендної плати є істотною умовою договору оренди, а позивач не отримав того, на що він розраховував при укладанні договору. Разом з тим, сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, оскільки, згідно зі\~ст. 526 ЦК України,\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 31 липня 2020 року у справі № 479/1073/18. До подібних висновків дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у Постановах: від 14 листопада 2018 року у справі N 484/301/18, провадження N 61-39488 св 18; від 14 серпня 2019 року у справі N 484/4135/18, провадження 61-11820 св 19. У відповідності до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Відповідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно п. 6 вказаної постанови вказано, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18). Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» закріплено, що особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному ст. 148-1 ЗК України. Статтею 148-1 ЗК України визначено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27 липня 2022 року у справі № 274/3707/20. При цьому статтями 125 та 126 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-1V. Відповідно до ст. ст. 18 та 21 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», на підтвердження реєстрації права власності на земельну ділянку заявнику видається витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Проте, як встановлено судом, позивач [PERSON] , всупереч наведеним нормам чинного законодавства України, до ТОВ «Краєвид Агро » з відповідною заявою не зверталася, в порядку визначеному діючими нормами законодавства, не повідомила орендаря про зміну власника земельної ділянки. Жодних заяв, вимог щодо сплати орендної плати, документів підтверджуючих набуття нею права власності на відповідну земельну ділянку на адресу ТОВ «Краєвид Агро » від позивача у встановлений ч.3 ст. 148-1 ЗК України строк не надходило. Суд відхиляє доводи представника позивача в частині звернення [PERSON] до ТОВ «Краєвид Агро» з заявою, передбаченою ст. 148-1 ЗК України, оскільки вони не підтверджуються належними та допустимими доказами. Отже, дослідивши зазначені вище докази, суд вважає, що порушень відповідачем вимог Договору оренди землі по сплаті орендної плати не було, оскільки ТОВ «Краєвид Агро» не було відомо про зміну власника вищезазначених земельних ділянок, в зв`язку з чим, у ТОВ «Краєвид Агро » не було підстав для виплати позивачу орендної плати. Крім того, твердження представника позивача щодо того, що ТОВ «Краєвид Агро» не приступило до використання земельної ділянки за цільовим призначенням, не дотримується режиму використання земельної ділянки та збереження родючості землі без обґрунтування їх належними доказами є припущеннями, тому суд не бере їх до уваги, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, на підставі вищенаведеного, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, кожен окремо та у їх сукупності, враховуючи принцип змагальності та диспозитивності в цивільному процесі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання договору оренди землі є недоведеними, правові підстави для їх задоволення відсутні. Інші аргументи та доводи сторін суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і не здатні вплинути на рішення суду. Згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010 року, § 58). У зв`язку з відмовою у задоволені позову, вимога [PERSON] про стягнення з відповідача судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed