Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

До Новобаварського районного суду м. Харкова звернувся позивач [PERSON] з позовом, який в подальшому був уточнений, до відповідача [PERSON] ,\~в якому\~просить суд визнати спільною\~сумісною власністю\~придбані під\~час шлюбу:\~охоронну сигналізацію,\~комплект кухонних\~меблів,\~комплект вбудованих\~шаф,\~холодильник, духову шафу,\~та здійснені\~платежі,\~по договору\~фінансового лізингу\~№ФЛ202000581 від 29.07.2020\~року; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за належну їй частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя, у сумі 92 234,77 грн. та судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, зареєстрованому Харківським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 25.09.2018 року. Під час перебування у шлюбі відповідач уклав договір фінансового лізингу №ФЛ202000581 від 29.07.2020 року, предметом якого є квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що зазначеною квартирою сторони користувалися на рівних умовах, про що зазначено в п. 3.1 Договору. Так, відповідно до п. 3.1 Договору [PERSON] та [PERSON] набули рівних з лізингоодержувачем прав та обов`язків щодо користування предметом лізингу. За час перебування у шлюбі позивач купила за власні кошти холодильник, вартістю 15 000,00 грн., та духову шафу, вартістю 6 000,00 грн. Зазначені речі після розлучення залишаться у відповідача. Оскільки речі куплені спеціально для облаштування квартири, в якій після розлучення залишиться проживати відповідач, право власності на спільно нажите майно: холодильник, вартістю 15 000,00 грн., та духова шафа, вартістю 6 000,00 грн., має бути визнано за відповідачем як особою яка фактично користується ним, тому відповідач зобов`язаний компенсувати [PERSON] вартість її частки у вказаному майні, в розмірі 1/2 вартості майна, що становить 10 500,00 грн. (1/2 від 6 000,00 грн. + 1/2 від 15 000,00 грн.). Крім того, як вже зазначалось вище, між відповідачем та Державною іпотечною установою укладено договір фінансового лізингу №ФЛ202000581 від 29.07.2020 року. На виконання умов даного Договору відповідач із спільного сімейного бюджету сплачує щомісячно кошти у сумі 3 777,81 грн., починаючи з серпня 2020 року. Так, враховуючи умови Договору, за період з серпня 2020 року по грудень 2022 року відповідачем із спільних коштів сплачено 105 778,68 грн. Враховуючи той факт, що договір укладено в інтересах сім`ї, а право власності на квартиру за Договором не перейшло, та те, що грошові кошти, на підставі ст. 61 СК України, є об`єктом спільної сумісної власності, відповідач повинен сплатити позивачу 50% від суми здійснених відповідачем в інтересах сім`ї платежів за Договором. Отже, з відповідача, в якості компенсації вартості належної позивачу частки майна грошина, підлягає стягненню 92 234,77 грн., що складаються\~із:\~2\~800,52\~грн.\~ 1/2\~вартість охоронної\~сигналізації;\~20\~037,00\~грн.\~ 1/2\~ комплект\~кухонних меблів;\~12\~052,00\~грн.\~ 1/2\~вартість комплекту\~вбудованих шаф;\~7\~500,00\~гри \~1/2 вартості холодильника; 3 000,00 грн. 1/2 вартості духової шафи; 46 845,25 половина від суми, сплаченої по Договору. Отже, користуючись своїм правом на поділ майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Новобаварського (Жовтневого) районного суду м. Харкова від 03.01.2023 року прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Призначено підготовче засідання. 20.01.2023 року представником відповідача [PERSON] - адвоката Павлуненко К.Л. на адресу суду подано відзив на позов, в якому остання просить відмовити у задоволенні позову, та зазначає, що найвагоміша сума\~стягнення становить\~за розрахунком\~позивача половину\~лізингових платежів\~за квартиру\~на підставі\~договору фінансового\~лізингу №ФЛ202000581\~від 29.07.2020\~року.Позов в\~цій частині\~обґрунтований саме\~тим,\~що право\~власності на\~квартиру не\~перейшло,\~але договір\~укладався в\~інтересах сім`ї,\~а тому\~лізингові платежі\~були спільними\~сімейними коштами.Однак,\~позивач при\~цьому вводить\~в оману\~суд та\~свідомо замовчує\~деякі факти.Так,\~29.07.2020\~року під\~час перебування\~у шлюбі,\~відповідачем дійсно\~укладався договір\~фінансового лізингу\~№ФЛ202000581\~від 29.07.2020\~року з\~метою викупу\~у власність\~квартири за\~адресою:\~ [ADDRESS] .Але, попередньо, в процесі підготовки цього договору, позивачем 02.07.2020 року була дана посвідчена нотаріально заява про те, що після переходу права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] в процесі виконання договору фінансового лізингу, ця квартира буде належати відповідачу, як його особиста приватна власність, оскільки всі лізингові платежі будуть проведені за його особисті (а не сімейні) кошти. Щодо походження коштів, як особистої власності, то вони є дарунком батьків відповідача, а тому не належать до коштів сім`ї. Щодо вимоги виплати 1/2 вартості духової шафи в розмірі 3 000,00 грн., то відповідач також заперечує проти цього, оскільки не пам`ятає покупки духової шафи саме на цю суму. Товарний чек №29/08 від 29.08.2020 року не містить прізвища, телефону, або інших ознак як платника, так і, власне, суб`єкта, що був продавцем. Тобто, зазначеним чеком підтверджується оплата невстановленою особою якоїсь духової шафи вартістю 6 000,00 грн. невстановленому суб`єкту господарювання. З метою з`ясування цих обставин, до магазину «COMFORT» електронною поштою був направлений адвокатський запит. Також, електронною поштою була отримана відповідь про те, що дані покупців не зберігаються в магазині та встановити хто оплачував за даним чеком, неможливо. Щодо вимоги виплати 1/2 вартості холодильнику, яка становить 7 500,00 грн. на доказ цього позивач надає товарний чек від 06.09.2020 року, який свідчить про намір купити пральну машину та холодильник. Також у зазначеному чеку зазначається про внесення «завдатку» у сумі 10 000,00 грн. та залишку оплати в сумі 13 000,00 грн., що є навіть більшою, ніж задаток. Відповідач зазначає, що даний чек свідчив про купівлю двох речей пральної машини та холодильнику, даний чек не свідчить про проведення повної оплати за ці обидві речі, саме тому, що другий платіж вже здійснювався відповідачем. Отже купівлю і духової шафи, і холодильника за власні кошти позивачки відповідач не підтверджує та в якості спростування надає довідку, що отримана на адвокатський запит стосовно заробітної плати позивача. Із зазначеної довідки зрозуміло, що позивач розпоряджалась коштами своєї заробітної плати, яких було вельми достатньо для оплати завдатку в розмірі 10 000,00 грн., але ці кошти не є особистою власністю позивача, а є спільними коштами подружжя. Будь-яких доказів на підтвердження тезису, що кошти в розмірі 10 000,00 задатку були її особистими, власними коштами, позивач не надає, як і не надає підтвердження остаточної оплати. Крім того холодильник є рухомою річчю і ним можна користуватись у будь-яких приміщеннях. Однак, позивач жодного разу не заявляла про своє бажання отримати під час розподілу спільного майна холодильник, а абсолютно на власний розсуд зазначає в позові про те, що він залишиться в квартирі відповідача. Разом з тим, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.09.2023 року прийнято до розгляду позов зі збільшеними позовними вимогами [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. У свою чергу, 17.10.2023 року представником відповідача [PERSON] - адвоката Павлуненко К.Л. на адресу суду подано відзив на уточнений позов, в якому остання також просить відмовити у задоволенні позову. Так,\~ухвалою Новобаварського\~(Жовтневого)\~районного суду\~м.\~Харкова від\~12.12.2023\~року клопотання\~представника позивача\~ [PERSON] \~ адвоката\~Бабка Світлани\~Анатоліївни про\~витребування доказів\~у цивільній\~справі за\~позовом [PERSON] \~до [PERSON] \~про поділ\~майна подружжя\~ \~задоволено.\~ Зобов`язано\~Державну іпотечну\~установу надати\~суду: довідку про суми здійснення платежів із зазначенням періоду здійснення таких платежів по договору лізингу №ФЛ202000581 від 29.07.2020 року, укладеного між [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) та Державною іпотечною установою. Витребувані докази надані на адресу суду. В підготовчому засіданні 06.03.2024 року представник позивача [PERSON] - адвокат Бабка С.А. подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить суд визнати спільною сумісною власністю придбані під час шлюбу: охоронну сигналізацію, комплект кухонних меблів, комплект вбудованих шаф, холодильник, духову шафу, та здійснені платежі, по договору фінансового лізингу № ФЛ202000581 від 29.07.2020 року; стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , паспорт серія [NUMBER] , виданий Чугуївським РВ УМВС України в Харківській області 29 червня 2005 року) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] . паспорт № [NUMBER] . виданий 23.08.2023 року орган, що видав: 6320) грошову компенсацію за належну їй частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя, у сумі 92 234,77 грн.; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Новобаварського\~(Жовтневого)\~районного суду\~м.\~Харкова від\~12.12.2023\~року 06.03.2024\~року підготовче\~провадження у\~цивільній справі за позовом\~ [PERSON] \~до [PERSON] \~про поділ\~майна подружжя закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті. 27.02.2024 року відповідачем [PERSON] на адресу суду за вх. №5175 надані додаткові пояснення відносно позову. 11.03.2025 року ухвалою Новобаварського (Жовтневого) районного суду м. Харкова заяву позивача [PERSON] про виклик свідка у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя задоволено. Викликано в судове засідання свідка: [PERSON] , адреса: [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Бабка С.А. надали вступне слово, в якому позовні вимоги підтримали просили задовольнити у повному обсязі, посилаючись на викладені у позові обставини, однак в подальшому надали письмові заяви, в яких просили провести судове засідання у їх відсутність. При цьому позивач [PERSON] , надаючи особисті пояснення, визнала, що дійсно складала нотаріально посвідчену заяву про те, що після переходу права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] в процесі виконання договору фінансового лізингу, ця квартира буде належати відповідачу, як його особиста приватна власність, оскільки всі лізингові платежі будуть проведені за його особисті кошти і розуміє цей факт. Представник відповідача [PERSON] адвокат Павлуненко К.Л. приймала участь у підготовчих і судових засіданнях, надала вступне слово, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на викладені у відзиві обставини, однак в подальшому надала письмову заяву, в якій просила провести судове засідання у її відсутність та у відсутність відповідача. В судове засідання 23.04.2025 року учасники справи не з`явилися, повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, допитавши свідка та дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] народилася [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №4376 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04.09.1992 року. Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (том №1, а.с. 140). 25.09.2018 року [PERSON] , [INFO] , уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №4718 та підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 25.09.2018 року. Прізвище дружини змінено на « [PERSON] » (том №1 а.с. 12, 139). Під час\~перебування у\~шлюбі відповідач[PERSON] уклав договір фінансового лізингу №ФЛ202000581 від 29.07.2020 року, предметом якого є квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (т.1, а.с. 13-20, 48-51). Позивач [PERSON] у свою заяві, яка посвідчена приватним нотаріусом ХМНО Балух Н.В. за №801 надала згоду своєму чоловіку [PERSON] на укладення та підписання ним Договору фінансового лізингу квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] (т.1, а.с. 21). Відповідачем [PERSON] до матеріалів справи залучені квитанції на сплату коштів по Договору лізингу №ФЛ202000581 від 29.07.2020 року (т.1, а.с. 71-101). Державною іпотечною установою на запит суду надано довідку №18/6/28 від 08.01.2024 року про здійснення платежів у період з 29.07.2020 року по 04.01.2024 року (03.01.2024 року включно) за Договором фінансового лізингу №ФЛ202000581 від 29.07.2020 року (Лізингоодержувач [PERSON] ) на загальну суму 458\~651,25 грн. (т.1, а.с. 180-187). Відповідно до нотаріально посвідченої заяви [PERSON] , матері відповідача [PERSON] , зазначено, що син уклав шлюб у 2018 році, а у 2020 році заявилась можливість по службі отримати в лізинг власне житло, вони на сімейній нараді вирішили скористатись цією можливістю. Тому [PERSON] з чоловіком запропонували синові взяти на себе ці платежі, тому вона з чоловіком у проміжок часу з липня 2020 року по сьогодні дарували сину кошти на суму 200 000,00 гривень. Договір дарування цих грошей вони не укладали, бо мова йшла про власного сина та вони не бачили в ньому жодної необхідності (т.1, а.с. 70). [PERSON] \~у свою\~заяві від\~02.07.2020\~року,\~яка посвідчена\~приватним нотаріусом\~ХМНО Харитоновою\~Я.М.\~за №2624\~зазначила,\~що їй\~відомо про\~укладення її\~чоловіком[PERSON] . Договору фінансового лізингу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Після переходу права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] в процесі виконання договору фінансового лізингу, ця квартира буде належати відповідачу, як його особиста приватна власність, оскільки всі лізингові платежі будуть проводить за його особисті (а не сімейні) кошти (т.1, а.с. 52). Вказані вище\~відомості підтверджуються\~відповіддю приватного\~нотаріуса ХМНО\~Харитонової Я.М.\~від 09.12.2022\~року,\~яка підтвердила\~той факт,\~що нею\~02.07.2020\~року було\~затверджено справжність\~підпису [PERSON] \~на заяві\~про те,\~що їй\~відомо про\~укладення \~Договору фінансового\~лізингу квартири\~розташованої за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~та у\~разі переходу\~права власності\~на предмет\~договору фінансового\~лізингу до\~її чоловіка[PERSON] , вищевказана квартира буде належати йому, як майно, що є його особистою приватною власністю (т.1, а.с. 53). Як вбачається з відповіді Департаменту адміністративних послуг та споживчого ринку виконавчого комітету ХМР від 06.01.2023 року за №21/0504-23 [PERSON] працює на посаді адміністратора центрального відділу адміністративних послуг Управління адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг та споживчого ринку виконавчого комітету ХМР. Заробітна плата [PERSON] за 2020 рік склала 228\~303,69 грн., за 2021 рік склала 246\~670,12 грн. та за 2022 рік склала 208\~149,43 грн. (т.1, а.с. 55-58). Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого 05.08.2023 року, [PERSON] 05.08.2023 року змінила прізвище на « [PERSON] » (т.1, а.с. 128). Позивачем залучено до матеріалів справи копію товарного чеку магазину «COMFORT» №29/08 від 29.08.2020 року з якого вбачається купівля духової шафи на суму 6\~000,00 грн. (т.1, а.с. 22). Також позивачем надано копію товарного чеку від 06.09.2020 року, який свідчить про намір купити пральну машину та холодильник. У зазначеному чеку зазначається про внесення «завдатку» у сумі 10 000,00 грн. та залишку оплати в сумі 13 000,00 грн. (т.1, а.с. 23). 20.09.2020\~року [PERSON] \~придбала комплект\~кухонних меблів\~вартістю 40\~074,00\~грн.,\~що підтверджується\~копією видаткової\~накладної №Б-00000148\~від 30.09.2020\~року (т.1,\~а.с.\~135),\~місце доставки: [ADDRESS] . 12.10.2020\~року [PERSON] \~придбала комплект\~вбудованих шаф\~для прихожої\~вартістю 24\~104,00\~грн.,\~що підтверджується\~копією видаткової\~накладної №Б-00000149\~від 30.09.2020\~року,\~місце доставки: [ADDRESS] (том №1, а.с. 136). Як вбачається з копії договору №35/09/20-М-ОС на послуги з монтажу системи охоронної сигналізації від 21.09.2020 року, договір укладений між ТОВ «Охорона Мастерс Безпека» та [PERSON] , згідно якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надати за кошти замовника послуги з монтажу охоронної сигналізації за адресою: [ADDRESS] , вартість відповідно до локального кошторису становить 5 601,04 грн. (т.1, а.с. 1137-138). У судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що вона доводиться рідною матір`ю позивачу і підтвердила, що дійсно саме вона придбала за свої кошти комплект кухонних меблів та вбудованих шаф в квартиру, де мешкала її донька з чоловіком, а також встановила охоронну сигналізацію, купувала іншу побутову техніку. Свідок мала на меті, щоб її донька жила в зручних умовах і користувалась всім цим майном. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1\~ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2\~статті 78 ЦПК України зазначено, що\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з положеннями ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема визнання права. Суд зазначає, що дійсно відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно частини\~першої статті\~70\~СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами 1, 4, 5 ст. 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Однак, за змістом пункту третього частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Пунктами 23 та 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірванні шлюбу, визнанні його недійсним і поділі спільного майна чоловіка й жінки» визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, зокрема, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму\~статті 60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; \~2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма\~ст.60 СК України\~вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. За змістом п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності таких осіб, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення чч.4, 5 ст.71 Сімейного кодексу щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим відповідної суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 Цивільного кодексу, за умови звернення подружжя (одного з них) із таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної суми. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно в їх спільній частковій власності. В даному випадку вимоги про поділ в натурі неподільної речі та стягнення грошової компенсації позивачем не заявлені. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Враховуючи викладені положення закону на підставі досліджених доказів, судом встановлено, що позивач просить визнати спільною сумісною власністю придбані під час шлюбу: охоронну сигналізацію, комплект кухонних меблів, комплект вбудованих шаф, холодильник, духову шафу, та здійснені платежі, по договору фінансового лізингу №ФЛ202000581 від 29.07.2020 року та стягнути з відповідач грошову компенсацію за належну їй частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя у сумі 92 234,77 грн. Однак суд вважає доведеним, що відповідач під час перебування\~у шлюбі\~уклав договір\~фінансового лізингу\~№ФЛ202000581\~від 29.07.2020\~року,\~предметом якого\~є квартира,\~розташована за\~адресою:\~ [ADDRESS] .\~При цьому\~позивачу було\~достеменно відомо\~про укладення\~ Договору\~фінансового лізингу\~квартири розташованої\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~а також\~нею визнана\~та обставина,\~що у\~разі переходу\~права власності\~на предмет\~договору фінансового\~лізингу до\~її чоловіка[PERSON] , вищевказана квартира буде належати йому, як майно, що є його особистою приватною власністю. Відтак вимога позивача щодо визнання спільною сумісною власністю здійснені платежі по договору фінансового лізингу №ФЛ202000581 від 29.07.2020 року та її компенсація у розмірі 1/2 частини платежів задоволенню не підлягають, оскільки відповідачем спростована презумпція спільності такого майна і доведено, що вказані платежі є його особистою власністю. Між тим, у період шлюбу матір`ю позивача були придбані в дарунок дочці охоронна сигналізація, комплект кухонних меблів\~та комплект\~вбудованих шаф,\~які сама\~позивач вважає\~спільним майном\~подружжя і\~просить відшкодувати\~лише половину\~вартості вказаного\~майна,\~вартість якого\~підтверджена належними\~доказами.\~Також учасниками\~справи не\~заперечувалось і\~визнано придбання\~під час\~шлюбу холодильника\~та духової\~шафа,\~пральної машини.\~Однак досліджені\~докази свідчать\~лише про\~сплату завдатку\~у сумі\~10\~000,00\~грн.\~за холодильник\~і пральну\~машину.\~Отже суд\~виходить із\~презумпції права\~спільної сумісної\~власності подружжя\~на спірне\~майно,\~оскільки протилежне\~не доведено\~відповідачем,\~і вважає\~за необхідне\~стягнути \~з відповідача\~половину вартості\~спільного неподільного\~майна подружжя\~в загальній\~сумі 42\~889,52\~грн.,\~що складається\~із:\~2\~800,52\~грн.\~ 1/2\~вартості охоронної\~сигналізації;\~20\~037,00\~грн.\~ 1/2\~ вартості\~комплекту кухонних\~меблів;\~12\~052,00\~грн.\~ 1/2\~вартості комплекту\~вбудованих шаф;\~5\~000,00\~грн.\~ 1/2 вартості завдатку за холодильник та пральну машину; 3 000,00 грн. 1/2 вартості духової шафи. За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації в порядку розподілу майна подружжя у сумі 42\~889,52 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв`язку із частковим задоволенням позову (на 46%) на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 456,32 грн. (а.с.1). З огляду на викладене та

Outcome: partial