Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської області міської ради про визначення місця проживання дитини, якою просить суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання дитини: [PERSON] , [INFO] , з матір`ю. Позовна заява обґрунтована тим що, позивач перебував з відповідачем у шлюбі. Від шлюбу в них народився син, який є малолітнім. Рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 25 лютого 2022 року шлюб між ними розірвано. Вироком Біляївського районного суду Одеської області по справі №496/41/20 від 23.12.2020 року, [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років. Малолітній син сторін залишився проживати разом із матір`ю, у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яку позивачка винаймає відповідно до договору найму житлового приміщення від 02.11.2024 року. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області по справі №545/5404/24 від 16.12.2024 року [PERSON] звільнено умовно-достроково від подальшого перебування покарання у виді позбавлення волі. Відтепер Позивачка не може дійти згоди із Відповідачем щодо офіційного місця проживання спільного майна, і на цьому приводі у них періодично виникають суперечки та конфліктні ситуації. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, але представник подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача позов підтримують та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про визнання позовних вимог. Суд, дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 18.08.2015 року, який було розірвано на підставі Рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 25 лютого 2022 року. (а.с. 20) Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.21) Вироком Біляївського районного суду Одеської області по справі №496/41/20 від 23.12.2020 року, [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років.(а.с. 22-26) Малолітній син сторін залишився проживати разом із матір`ю, у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яку позивачка винаймає відповідно до договору найму житлового приміщення від 02.11.2024 року. (а.с.32) Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області по справі №545/5404/24 від 16.12.2024 року [PERSON] звільнено умовно-достроково від подальшого перебування покарання у виді позбавлення волі.(а.с. 27-28) З наданих до суду пояснень відносно позивачки, вона є благонадійною, має відмінний авторитет серед своїх знайомих, друзів та колег, не зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, веде здоровий спосіб життя. Нею створені всі умови для повноцінного та гармонійного розвитку, проживання, виховання дитини, повністю утримує сина. (а.с.37-53) [PERSON] навчається в Одеському ліцеї №3 Одеської міської ради. Відповідно до наданої характеристики до навчання ставиться відповідально, заклад відвідує регулярно, не пропускає занять без поважної причини. Всі питання щодо освітнього процесу вирішує мати - [PERSON] (а.с.31) Згідно з довідкою, виданою ТОВ «Медикгруп» від 09.10.2025 року на [PERSON] , [INFO] , мати - [PERSON] відвідує лікаря разом із дитиною, виконує всі рекомендації стосовно профілактики та лікування захворювань. (а.с.29) Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради від 14.04.2025 року доцільним є визначення місця мешкання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Частиною 1 ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 160 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років визначається за спільною згодою батьків та дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. В постанові Верховного Суду від 22.04.2019 у справі №204/6905/17 зазначено, що тлумачення статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п.1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Також суд враховує надані позивачем докази про матеріально-побутові умови проживання, матеріальний стан, можливість позивача створити дитині умови для виховання і розвитку, виконання ним своїх батьківських обов`язків. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи створення матір`ю належних умов для проживання, виховання та забезпечення дитини, виходячи в першу чергу з інтересів дитини, суд приходить до переконання про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матір`ю, крім того, дитина має проживати з одним із батьків, зважаючи на те, що батьки мають рівні права і обов`язки щодо виховання та розвитку дитини незалежно від того, що проживають окремо один від одного, беручи до уваги, що місце проживання дитини з одним із батьків не є перешкодою для іншого щодо виконання як обов`язків так і здійснення прав, а також те, що відповідач позов визнав, не заперечує проти визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, позивачем по справі, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved