Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про відновлення залишку коштів на рахунку, скасування кредитного ліміту, визнання кредитного договору недійсним та зупинення нарахування відсотків, скасування нарахованих відсотків та штрафних санкцій за користування кредитними коштами Позов обґрунтовує тим, що 29.07.2022 року о 17.10 год. на її номер телефону [NUMBER] зателефонував невідомий чоловік з мобільного номеру оператора «КИЇВСТАР» номер [NUMBER] , який представився працівником служби безпеки «КИЇВСТАР». У ході розмови, останній порекомендував їй здійснити певні операції, розповів інструкцію. Біля 20.00. год. на її телефон прийшло сповіщення, що її сім картка до телефону № [NUMBER] не працює. По даному випадку вона намагалася додзвонитися з другого телефону на №3700 АТ КБ "ПРИВАТБАНК", але ні 29, 30, 31 липня 2022 року спроби додзвонитися в банк не мали результату, так як це були вихідні дні. Ранком 30.07. 2022 року у сервісному центрі "КИЇВСТАР" їй повідомили, що її номер зламано та здійснено заміну SIM-карти. 01.08.2 022 року вона звернулася в Черкаське ГРУ АТ КБ "ПРИВАТБАНК" із заявою за вх.№3573748-ВБ про даний інцидент, де їй повідомили, що з її карткового рахунку [NUMBER] , який було відкрито на її ім`я по угоді SAMDNWFC00001381987 від 06.02.2014 року для отримання заробітної плати, 30.07.2022 року списано всі кошти. Згідно виписки по рахунку за 30.07.2022 року, її кошти в сумі 42 454,00грн. були перераховані: 350,00грн. шляхом перерахування коштів на її кредитну картку через Приват 24, а решту коштів в сумі 42 102,00грн. на ім`я [PERSON] , з якою вона не знайома і ніяких грошових зобов`язань перед нею не має. При відкритті карткового рахунку для зарахування заробітної плати, на її ім`я також було відкрито кредитний рахунок [NUMBER] , який вона не активувала і кредитними коштами АТ КБ "ПРИВАТБАНК" не користувалася. Згідно виписки по рахунку [NUMBER] за 30.07.2022 року, дізналася, що на її рахунку було встановлено кредитний ліміт в сумі 120 000,00грн. на підставі договору SAMDNWFC00078623229 від 29.07.2022 року. За рахунок цих коштів було здійснено перший платіж за покупку на суму 49 998,00грн. в Comfi, Кривий ріг, проспект 200 річчя Кривого Рогу, буд.12а від 30.07.2022 року за сервісом «Оплата частинами» Сума першого платежу становила 7 142,57грн. Решту, в сумі 111 755,00 грн., в цей же день було перераховано на ту ж [PERSON] .. Вона, після блокування 29.07.2022 року, її телефону № [NUMBER] не була у м. Кривий Ріг, не здійснювала придбання товарів в Comfi і за її ініціативою, не здійснювала ніякі фінансові операції по рахунках, відкритих на її ім`я в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", не повідомляла будь-яку інформацію третім особам щодо власних платіжних карток, в тому числі їх номеру, ПІН коду, терміну дії та ССV-код, логін та пароль в додатку Приват 24, не мала наміру укладати кредитний договір, не звертався до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з відповідною заявою на укладення договору про надання фінансового кредиту з лімітом 120 000,00 грн., не підписувала договору про надання фінансового кредиту SAMDNWFC00078623229 від 29.07.2022 року, не отримувала та не використовувала кредитні кошти 01.08.2022 року вона написала заяву до Черкаського районного управління поліції ГУ НП в Черкаській області, по результатах розгляду якої було відкрито кримінальне провадження №12022250310001573 за ознаками кримінального правопорушення за ч.3 ст.190 КК України. По даному кримінальному провадженню я, 09.08.2022 року була допитана в якості потерпілої. За інформацією слідчого по справі справу було передано за підслідністю до м. Кривий Ріг. 07.10.2022 року вона звернулась з листом до ПрАТ «КИЇВСТАР» про надання інформації про зв`язок, телекомунікаційні послуги, їх тривалість, зміст, маршрути передавання, місце перебування споживачів телекомунікаційних послуг з абонентськими номерами [NUMBER] та [NUMBER], але відповіді не отримала. Приймаючи до уваги, що здійснення платіжних операцій за період з 29 липня по 01 серпня 2022 року по рахунках, які відкриті на її ім`я в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", було використано без фізичного пред`явлення платіжних карток та ідентифікації електронного платіжного засобу та моєї присутності, як користувача - власника рахунків, пройшло по вині банку, і банк у відповідь на мою заяву вказав, що оспорювані фінансові операції по моїх рахунках можливо було здійснити лише за допомогою використання її фінансового телефону та іншої особистої інформації, вона 16.08.2022 року повторно написала претензію до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" в якій просила: повернути безпідставно списані кошти 30.07.2022 року в сумі 42 454,00 грн. (Сорок дві тисячі чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 коп.) з її рахунку [NUMBER] в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", так як вказані грошові кошти належать мені на праві власності; списати всю її заборгованість (кредит), яка виникла з 30.07.2022 року і обліковується на рахунку [NUMBER] в АТ КБ "ПРИВАТБАНК" ( сума кредиту, комісійні і нараховані відсотки за користування кредитом, який я не оформляла і не отримувала; АТ КБ "ПРИВАТБАНК", на її претензію, яка була отримана ним 22.08.2022 року, не з`ясовуючи ніяких обставин її звернення, 23.08.2022 року відправив відповідь, що він змушений відмовити в задоволенні скарги і зобов`язав її погашати кредит і відсотки за користування кредитними коштами, які вона не отримувала. При цьому, АТ КБ "ПРИВАТБАНК", отримавши її заяву та претензію не виконав вимоги п.32.3.1. ст.32 діючого на той час Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» не повідомив неналежного отримувача [PERSON] про здійснення помилкового переказу і про необхідність ініціювання нею переказу еквівалентної суми коштів цьому банку. Приймаючи до уваги, що тільки АТ КБ "ПРИВАТБАНК" володів її персональними даними та інформацією по її рахунках і інструментами по їх використанню - ініціювання переказу коштів з рахунку, умов встановлення ліміту кредитування та його використання, то банк повинен нести відповідальність по відшкодуванню нанесених їй збитків. В своїй відповіді на її претензію АТ КБ "ПРИВАТБАНК" підтвердив, що при створенні платежів по її рахунках 30.07.2022 року було використано її ім`я, та пароль і номери рахунків, які були відомі тільки їй та АТ КБ "ПРИВАТБАНК". Так як АТ КБ "ПРИВАТБАНК" відмовив їй в добровільному порядку відшкодувати безпідставно списані кошти в сумі 42454,00 грн. та зобов`язав її сплачувати кредит, вона змушена звернутись в суд за захистом своїх прав. Зі змісту наданого їй роздрукованого електронного договору про надання їй кредиту «Оплата частинами» АТ КБ «ПРИВАТБАНК», який оформлено о 09.16 год. 30.07.2022 року, випливає, що вона в цей час в місті Кривий ріг отримала кредит в сумі суму 49 998,00грн. для придбання товару в магазині Comfi і здійснила перший платіж в сумі 7 142,57грн., що підтверджується випискою по кредитному рахунку. В цьому договорі зазначено, що вона як споживач скріплює його простим електронним підписом. При цьому її ідентифікацію в нижньому правому куті аркушів проведено наступним чином: « [PERSON] , [NUMBER] . Простий електронний підпис: РIN ВІРНИЙ. Номер картки [NUMBER] . 2022-07-30 09:16:24». Вважає, що начеб то укладений з нею кредитний договір, не відповідає вимогам ст.6 та ст.638 ЦК України, так як, я б на такі умови договору вона не погодилась при наявності вільних грошових коштів на іншому рахунку, в договорі не вказано який рахунок кредитується, її ідентифікація проведена невірно: РIN код до її платіжної картки вона третім особам не надавала, картку [NUMBER] не отримувала. Договір про використання простого електронного підпису з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вона не укладала, як цього вимагає «Положення про застосування електронного підпису та електронної печатки», затверджене Постановою НБУ №78 від 14.08.2017 року. Вона, як клієнт АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не мала намір укладати кредитний договір, не зверталась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з відповідною заявою про встановлення кредитного ліміту в сумі 120 000 грн., про укладення договору про надання кредиту «Оплата частинами», не підписувала кредитний договір SAMDNWFC00078623229 від 29.07.2022 року, не отримувала та не використовувала кредитні кошти, а тому є всі підстави для визнання кредитного договору SAMDNWFC00078623229 від 29.07.2022 року недійсним. АТ КБ "ПРИВАТБАНК" не надав їй достатніх та належних доказів про те, що оспорювані фінансові операції були здійснені по її вині, як власника рахунків, не повернув на її рахунок суму попередньо списаного неналежного переказу, а тому у відповідності до п.37.2 ст.37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня повідомлення про неналежний переказ 01.08.2022 року до 01.12.2022 року пеню в розмірі 5 221,84 грн. 01.12.2022 року вступив в дію Закон України «Про платіжні послуги» згідно п.10 ст. 86 якого, у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення неналежного платник (залежно від того, що сталося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника та сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку коштів за помилковою платіжною операцією до дня повернення коштів неналежного платника. Таким чином розмір пені з 01.12.2022 року по 01.03.2023 року становитиме 5 292,21грн. Просила суд: зобов`язати АТКБ «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570) відновити залишок коштів в сумі 42 454,00 грн. на рахунку [NUMBER] відкритому в АТ КБ "ПРИВАТБАНК" на ім`я [PERSON] , до того стану, в якому він перебував перед виконанням операцій 30.07.2022 року; визнати недійсним кредитний договір SAMDNWFC00078623229 від 29.07.2022 року «Оплата частинами», укладений від імені [PERSON] та АТКБ «ПРИВАТБАНК»; зобов`язати АТКБ «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570) припинити нарахування процентів, комісій, пені та інших штрафних санкцій за користування використаним кредитним лімітом за картковим рахунком № [NUMBER] в АТ КБ "ПРИВАТБАНК" відкритого на ім`я [PERSON] на підставі договору SAMDNWFC00078623229 від 29.07.2022 року, що утворився внаслідок проведення операцій (транзакцій) 30.07.2022 року; зобов`язати АТКБ «Приватбанк» (ЄДРПОУ 14360570) скасувати заборгованість по кредиту в сумі 118 897,57 грн., що обліковується за картковим рахунком № [NUMBER] в АТ КБ "ПРИВАТБАНК" відкритого на ім`я [PERSON] на підставі договору SAMDNWFC00078623229 від 29.07.2022 року, що утворився внаслідок проведення операцій (транзакцій) 30.07.2022 року з нарахування процентів, комісій, пені та інших штрафних санкції за використаним кредитним лімітом в сумі 120 000 грн; стягнути з АТКБ «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570) юридична адреса: вул. Грушевського, 1д, м. Київ 01001, Україна на її користь пеню в сумі 10514,05 грн. на рахунок [NUMBER] в АТ КБ "ПРИВАТБАНК". Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.03.2023 року відкрите спрощене позовне провадження у справі. 23.05.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову, оскільки вимоги позивачки є необґрунтованими належними доказами. Банк вважає, що саме дії [PERSON] , які полягали у розголошенні її персональних даних, надали змогу іншим особам виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу (банківської карти), а тому відсутні підстави дій банку щодо видачі електронних платіжних засобів (карток) неправомірними, та відповідно розірвання кредитного договору, визнання його недійсним, а також зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку. Вказане в позові повідомляє саме позивачка коли спілкувалася з представниками служби безпеки «Київ Стар», які такого дзвінка не здійснювали. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.11.2023 року витребувано у Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (юридична адреса: вул. Набережна Перемоги,30, м. Дніпро, 49094, адреса для листування вул. Грушевського,1д, м. Київ,01001) наступні докази: -інформацію про те, який фінансовий номер телефону для користування додатком «Приват 24» та мобільний пристрій було зареєстровано в AT КБ «ПРИВАТБАНК» за [PERSON] до 18 год. 00 хв. 29.07.2022 року. - інформацію про те, до якого часу 29.07.2022 року з мобільного пристрою GALAXY J7(2016), модель SV-J710FN серії [NUMBER] , який належить [PERSON] , здійснювались фінансові операції за рахунками [PERSON] в AT КБ «ПРИВАТБАНК». - інформацію про те, з якого часу і з якого мобільного пристрою (ІМЕІ) була активована перевипущена SIM-карта з абонентським номером [NUMBER] за допомогою якого було здійснено несанкціоноване втручання в роботу автоматизованих систем Банку, що призвело до спотворення процесу обробки інформації, невідомою особою, яка видала себе за законного володільця персональної інформації - клієнта банку [PERSON] без згоди та відому останньої. - інформацію про місця знаходження фінансового номера [NUMBER] у період з 16 год.00 хв. 29 липня по 31 серпня 2022 року, згідно інформації, обробленої в AT КБ «ПРИВАТБАНК», згідно Доповнення 1 Повідомлення про порядок і процедуру захисту персональних даних клієнтів AT КБ «ПРИВАТБАНК». Разом з тим, вказана інформація до суду не надійшла. 08.03.2024 року до суду надійшла заява представника позивача про збільшення позовних вимог, у які позивач просила суд - зобов`язати АТКБ «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570) відновити залишок коштів в сумі 42454,00 грн. на рахунку [NUMBER] відкритому в АТ КБ "ПРИВАТБАНК" на ім`я [PERSON] ; - визнати недійсним кредитний договір без номеру від 29.07.2022 року «Оплата частинами» про встановлення кредиту лімітування в сумі 49998 грн., укладений в 21.33 год. 29.07.2022 року від імені [PERSON] та АТКБ «ПРИВАТБАНК»; - визнати недійсним кредитний договір без номері від 29.07.2022 року про встановлення кредиту лімітування в сумі 120000 грн., укладений в 21.33 год. 29.07.2022 року від імені [PERSON] та АТКБ «ПРИВАТБАНК»; - зобов`язати АТКБ «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570) скасувати заборгованість та припинити нарахування процентів, комісій, пені та інших штрафних санкцій за користування кредитним лімітом по програмі «Оплата частинами» в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", яка обліковується по рахунках, відкритих на ім`я [PERSON] на підставі договору від 29.07.2022 року, що утворився внаслідок проведення операцій (транзакцій) 29-30.07.2022 року; - зобов`язати АТКБ «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570) скасувати заборгованість та припинити нарахування процентів, комісій, пені та інших штрафних санкцій за користування кредитним лімітом 120000 грн. в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", яка обліковується по рахунках, відкритих на ім`я [PERSON] на підставі договору від 29.07.2022 року, що утворився внаслідок проведення операцій (транзакцій) 29-30.07.2022 року; - стягнути з АТКБ «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570) юридична адреса: вул. Грушевського, 1д, м. Київ 01001, Україна на її користь пеню в сумі 15495,71 грн. на рахунок [NUMBER] в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.01.2025 року поновлено судовий розгляд у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх повністю. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» та користувачем послуг банку. На ім`я позивачки відкрито рахунок № [NUMBER] (платіжна картка № [NUMBER] ) та № [NUMBER] (платіжна картка № [NUMBER] ). [PERSON] , 01.08.2022 звернулася до Голови правління АТКБ «Приватбанк» із заявою, у якій повідомила, що на її номер 29.07. 2022 року біля 17 год. на телефон [PERSON] , номер [NUMBER] зателефонував невідомий чоловік з мобільного номеру оператора «Київстар» номер [NUMBER] , який представився працівником служби безпеки «Київстар». У ході розмови, останній порекомендував здійснити їй певні операції, розповів інструкцію. Того ж дня, біля 20-00 год на телефон прийшло сповіщення, що її сім карта з номером [NUMBER] не працює. Вранці 30.07.2022 у сервісному центрі «Київстар» їй було повідомлено, що її номер зламано та 29.07.2022 змінено фінансовий номер. При перевірці карткових рахунків з`ясувалось зняття коштів із зарплатної карти та універсальної у розмірі 120000 грн. Тож, 01.08.2022 відповідачка звернулася в кіберполіцію із заявою про шахрайство. Указаною письмовою заявою від 01.08.2022 [PERSON] просила банк здійснити перевірку та повернути безпідставно зняті з картки грошові кошти. Однак згідно відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 11.08.2022 зазначено, що банк не може повернути кошти на картки. Одночасно повідомляють, що банком встановлено, переказ коштів з карток був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приват24. Вхід в Приват 24 був здійснений під її ( [PERSON] ) авторизацією. При даній процедурі клієнт вводить своє ім`я користувача і пароль входу у Приват 24, створює необхідний платіж, вводить тільки йому відомі ключ доступу і після цього до банку надходить платіжне доручення, відповідно до якого банк здійснює переказ коштів. Вказані дії можливо було здійснити лише за допомогою використання її фінансового телефону та іншої особистої інформації. Підставою відмови банк визначив правильне введення ПІН-коду карток. Рекомендовано звернутися до правоохоронних органів. Крім того, 16.08.2024 на адресу позивача відповідачкою було направлено претензію щодо повернення безпідставно списаних коштів 30.07.2022 у сумі 42454, 00 грн. з її рахунку та списання всієї її заборгованості (кредиту), яка виникла з 30.07.2022, оскільки дані платіжні операції були здійсненні не по її волевиявленню, що підтверджується переказом коштів фізичній особі [PERSON] , яку вона не знає та оформленням кредиту на покупку у магазині «Комфі» м. Кривий Ріг за сервісом «Оплата частинами», в той час як 30.07.2022 вона перебувала у м. Черкаси. Листом АТ КБ «Приватбанк» від 23.08.2022 у задоволенні претензії [PERSON] від 16.08.2022 було відмовлено. Представник відповідача надав суду витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 12022250310001573 від 02.08.2022 за ч. 3 ст. 190 КК України, відповідно до якого у [PERSON] 30.07.2022 невстановлена особа, представилась представником мобільного оператору «Київстар», під приводом блокування номеру та необхідності оновлення системи, отримала доступ до банківської картки заявниці, вчинила несанкціоновані втручання в роботу банківської системи та викрала грошові кошти, чи завдала значної шкоди. У вказаному кримінальному провадженні [PERSON] визнана потерпілою. Згідно листа Черкаської окружної прокуратури від 23.10.2023 року №170-2233-23 було повідомлено представника позивач про те, що 18.01.2023 року прокурором у вказаному кримінальному провадженні визначено підслідність за слідчим відділом відділення поліції №4 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області. На час розгляду справи Відділенням поліції № 4 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування. Факт звернення [PERSON] до банку про скасування спірних транзакцій та здійснення перевірки, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій, та порушення кримінального провадження не заперечується сторонами. Згідно із частиною першою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що позивач [PERSON] є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. Згідно зі ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Частиною 1 статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Частиною 22 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що Національний банк України визначає порядок здійснення емісії та використання електронних платіжних засобів, обмеження щодо здійснення емісії та використання електронних платіжних засобів, у тому числі в платіжних системах Відповідно до пунктів 2 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління НБУ №164 від 29.07.2022, це Положення встановлює загальні вимоги Національного банку до емісії/еквайрингу платіжних інструментів, що емітуються (уключаючи електронні платіжні засоби, передплачені платіжні інструменти), та здійснення розрахунків з їх використанням. Відповідно до п. 140 розділу VII зазначеного Положення користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом. Відповідно до пунктів 143., 146. розділу VIІ. «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року № 164, надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника; власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Отже, відповідальність емітента платіжного засобу презюмується, якщо не доведено протилежне. Саме на емітента платіжного засобу законодавством покладений обов`язок доведення факту порушення користувачем вимог нормативних актів, внаслідок якого ініційовано платіжну операцію, яку користувач не санкціонував та/або не здійснював. Власник рахунку не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Згідно ч. 2 ст. 29 Закону України «Про платіжні послуги» договір про надання платіжних послуг укладається в письмовій формі (паперовій або електронній). Договір про надання платіжних послуг може укладатися шляхом приєднання користувача до договору, розміщеного у доступному для клієнта місці у надавача платіжних послуг та на його веб-сайті в мережі Інтернет. Усі поточні редакції публічної пропозиції укладення договору та документів, що містять інформацію про комісійні винагороди, процентні ставки, курс перерахунку іноземної валюти, що застосовуються до обраної користувачем платіжної послуги, що надається користувачу згідно з пунктом 3 частини першої статті 30 цього Закону, зберігаються на веб-сайті надавача платіжних послуг із зазначенням строку їх дії. Користувачі мають право в будь-який час отримати доступ до всіх редакцій публічної пропозиції укладення договору та інших документів, зазначених у цій статті, що розміщені на веб-сайті надавача платіжних послуг. Згідно п. 20 ст. 38 зазначеного Закону, користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний. :2) зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом;1) надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; 3) не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; 4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; 5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації. Згідно ч. 5 ст. 87 зазначеного Закону до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. З моменту повідомлення платником емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом. Споживач, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, так як відносини споживача з Банком фактично не є рівними, а тому саме Банк має доводити, що користувач повідомив або іншим чином розголосив індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно до частин 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням наведених норм права і встановлених обставин апеляційний суд вважає, що банк не надав належних і допустимих доказів сприяння [PERSON] втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Факт звернення до банку щодо незаконних транзакцій та звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених шахрайських дій свідчать про те, що у позивачки дійсно була відсутня воля на вчинення банківських операцій 30.07. 2024 року. Суд приймає до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно банку. Заперечення відповідача належним чином не обґрунтовані. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, суд виходить з того, що за відсутності належних і допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 16.08.2023 у справі № 176/1445/22. У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 зазначено, що: «відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину [PERSON] як підставу цивільно-правової відповідальності. Висновки судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки [PERSON] спірної суми супроводжувались правильним вводом ПІН-коду вказаної картки, а умовами договору від 5 лютого 2010 року передбачено обов`язок позивача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми, є помилковими, оскільки такі висновки судів не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». У постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 537/3312/16-ц зазначено: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». Також, суд враховує правову позицію викладену у постанові ВС від 27.11.2024 року у справі № 190/2037/23, згідно якої: «суд касаційної інстанції враховує, що судами першої та апеляційної інстанцій встановлено факт звернення відповідача до банку про скасування спірної транзакції, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту її звернення з вимогою про скасування цієї транзакції. Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом взято до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належним обґрунтуванні під час судового розгляду справи. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними». З урахуванням наведеного вище заслуговують на увагу доводи про незаконність платіжних операцій 30.07.2022 року. Також судом встановлено, що АТ КБ «Приватбанк» 26.06.2023 року звертався до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості (справа 711/4152/23). Свої позовні вимоги мотивував тим, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала 15.01.2019 анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua та взяла на себе зобов`язання виконувати умови Договору, після чого за допомогою ОТП було підписано Заяву № б/н від 29.07.2022. Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження. Відносини між банком та клієнтом, які регулюються Договором можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом погодження, тобто обміну інформацією по питанням банківського обслуговування з клієнтом через wеb-сайт банку. (www.privatbank.ua або інший інтернет/SMS-ресурс, зазначений банком. При укладаннi Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договiр, умови якого встановленi однiєю iз сторiн у формулярах або iнших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цiлому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі, що також підтверджується копією Паспорту споживчого кредиту. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок (що підтверджується випискою по рахунку) та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 120000,00 грн. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.06.2024 року, яке набрало законної сили 05.11.2024 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Ухвалюючи вказане рішення, суд прийшов до наступних висновків: «Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що відповідачка [PERSON] свідомо сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Крім того, як вказано у відповіді на відзив від 22.12.2023 перевіркою сервісів банку було встановлено зміни у обліковому записі (зміна паролю та логіну) та вхід до Приват 24 по клієнту [PERSON] з нетипового для клієнта пристрою та регіону входження, м. Кривий Ріг, що є нетиповим місцем її проживання (мешкання). Судом встановлено факт звернення відповідача до банку про скасування спірної транзакції, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту його звернення з вимогою про скасування цієї транзакції. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та від 11 березня 2015 року № 6-16цс15». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». При вирішенні спору приймає до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, з якою погодився Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Суд зауважує на тому, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що [PERSON] , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей по кредитній картці, її особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 30.07.2022. Такий висновок суду узгоджується з висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 (провадження № 61-8249св23), який також погодився з позиціями викладеними у попередніх постановах Верхового суду, на які посилається суд, мотивуючи дане рішення у цій справі. Зокрема, з висновком про те, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Таким чином, суд, вважає, що списання грошових коштів з карткового рахунку відповідачки відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, відповідач звернулася до правоохоронних органів. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивача не необґрунтовані та не доведені належними та достатніми доказами, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити». Крім того, АТ КБ «Приватбанк» 11.07.2023 звертався до Придніпровського районного суду м. Черкаси до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості (справа № 711/4499/23). Свої позовні вимоги мотивував тим, що 29.07.2022 було здійснено ідентифікацію клієнта та [PERSON] підписала заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Підпис відповідача було здійснено власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 № 151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі». Відповідно до п.3 Договору із відповідачем погоджено використання ОТР пароля в якості підпису та інших видів простого електронного підпису, а саме при здійсненні будь-якої операцій та правочинів між сторонами за допомогою ОТР паролю як просто і електронного підпису сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу клієнта та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження Клієнтом здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту Банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому Банком ОТП-паролю на фінансовий номер телефону клієнта. У подальшому відповідач виявив бажання отримати послугу «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою», ознайомився із актуальними умовами кредитування та 30.07.2022 підписав Паспорт кредиту за допомогою ОТР пароля. Додатково відповідачем за допомогою ОТР підписаний Графік кредиту. Відповідно до Договору та Графіку кредиту із відповідачем погоджені наступи умови послуги «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою»: 1.Розмір кредиту: відповідно до Графіку кредиту; 2.Строк кредитування: відповідно до Графіку кредиту; 3. п. 2.4 Договору: Процентна ставка, відсотків річних: 2,9 %; 4. п.2.5 Договору: Кількість та розмір платежів, періодичність: Платежі здійснюються щомісяця рівними частинами згідно Графіку погашення кредиту. Відповідно до п. 2.6. Договору за несвоєчасне виконання Позичальником будь - якого грошового зобов`язання за цим Договором Банк має право нараховувати пеню у розмірі 15% річних від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.07.2024 року, яке набрало законної сили 29.11.2024 року у задоволені позовних вимог відмовлено. Ухвалюючи вказане рішення, суд прийшов до наступних висновків: «У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що відповідачка [PERSON] свідомо сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Крім того, як вказано у відповіді на відзив від 22.12.2023 перевіркою сервісів банку було встановлено зміни у обліковому записі (зміна паролю та логіну) та вхід до Приват 24 по клієнту [PERSON] з нетипового для клієнта пристрою та регіону входження, м. Кривий Ріг, що є нетиповим місцем її проживання (мешкання). Судом встановлено факт звернення відповідача до банку про скасування спірної транзакції, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечується факт її (відповідачки) звернення з вимогою про скасування цієї транзакції. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та від 11 березня 2015 року № 6-16цс15». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк». При вирішенні спору приймає до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, з якою погодився Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Суд зауважує на тому, що ПАТ КБ «Приватбанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що [PERSON] , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей по кредитній картці, її особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 30.07.2022. Отже. суд, вважає, що списання грошових коштів з карткового рахунку відповідачки відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, відповідач звернулася до правоохоронних органів. Такий висновок суду узгоджується з висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 (провадження № 61-8249св23), який також погодився з позиціями викладеними у попередніх постановах Верхового суду, на які посилається суд, мотивуючи дане рішення у цій справі. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставину справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи практику Верховного Суду у подібних правовідносинах, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними належними та достатніми доказами, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити». Відповідно до п. 29 розділу VI «Положення про застосування електронного підпису та електронної печатки», затвердженого Постановою НБУ №78 від 14.08.2017 року, Клієнт установи має право використовувати простий ЕП у разі дотримання таких вимог: 1) електронна взаємодія здійснюється виключно з установою та з використанням технології, визначеної установою; 2) використання простого ЕП здійснюється на підставі договору відповідно до вимог пункту 14 розділу II цього Положення. Відповідно до п 30,31,32 Положення, простий ЕП має забезпечувати однозначну ідентифікацію особи підписувача. Доведення цілісності електронних документів із створеним простим ЕП може забезпечуватися засобами інформаційної системи, у якій здійснюється створення, оброблення, зберігання електронних документів. Установа забезпечує доведення цілісності, достовірності та авторства електронного документа зі створеним простим ЕП. Установа в разі недотримання зазначеної вимоги несе відповідальність за шкоду, заподіяну клієнту установи. Банк у разі недотримання зазначеної вимоги несе відповідальність за шкоду, заподіяну фізичній особі, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності. У відповідності до п.14 Положення, використання удосконаленого ЕП, удосконаленої електронної печатки та простого ЕП здійснюється на підставі договору між установою і клієнтом установи, який укладається в письмовій формі (у формі паперового документа з власноручними підписами сторін або як електронний документ із кваліфікованими ЕП сторін) після проведення ідентифікації та верифікації клієнта установи відповідно до вимог законодавства України у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 ЦК Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦУ України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно частин 3, 4, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до п. 8 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними № 9 від 06.11.2009 року» відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205, 640 ЦК України, тощо.) Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Частиною 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Судом встановлено, що [PERSON] , як клієнт АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не мала намір укладати кредитних договорів, не зверталась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з відповідною заявою про встановлення кредитних лімітів, не підписувала кредитних договорів, не отримувала та не використовувала кредитні кошти. За таких обстави, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача, а саме: - зобов`язати АТКБ «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570) відновити залишок коштів в сумі 42454,00 грн. на рахунку [NUMBER] відкритому в АТ КБ "ПРИВАТБАНК" на ім`я [PERSON] ; - визнати недійсним кредитний договір без номеру від 29.07.2022 року «Оплата частинами» про встановлення кредиту лімітування в сумі 49998 грн., укладений в 21.33 год. 29.07.2022 року від імені [PERSON] та АТКБ «ПРИВАТБАНК»; - визнати недійсним кредитний договір без номері від 29.07.2022 року про встановлення кредиту лімітування в сумі 120000 грн., укладений в 21.33 год. 29.07.2022 року від імені [PERSON] та АТКБ «ПРИВАТБАНК»; - зобов`язати АТКБ «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570) скасувати заборгованість та припинити нарахування процентів, комісій, пені та інших штрафних санкцій за користування кредитним лімітом по програмі «Оплата частинами» в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", яка обліковується по рахунках, відкритих на ім`я [PERSON] на підставі договору від 29.07.2022 року, що утворився внаслідок проведення операцій (транзакцій) 29-30.07.2022 року; - зобов`язати АТКБ «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570) скасувати заборгованість та припинити нарахування процентів, комісій, пені та інших штрафних санкцій за користування кредитним лімітом 120000 грн. в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", яка обліковується по рахунках, відкритих на ім`я [PERSON] на підставі договору від 29.07.2022 року, що утворився внаслідок проведення операцій (транзакцій) 29-30.07.2022 року; Щодо вимоги позивача стягнути з АТКБ «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570) юридична адреса: вул. Грушевського, 1д, м. Київ 01001, Україна на користь позивача пеню в сумі 15495,71 грн. на рахунок [NUMBER] в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», то вказана вимога не підлягає до задоволенню у зв`язку з її недоведеністю. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Враховуючи те, що позивач є інвалідом ІІ групи та звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви, суд приходить до висновку стягнути з відповідача на користь держави 1211,20 грн. судового збору. На підставі наведеного, ст.ст. 16, ч.3,4,5 ст.203, ч.1,3 ст. 215, 626, 628, 638, 1066,1071.1073, 1092 ЦК України, Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про платіжні послуги», «Про захист прав споживача,

Outcome: partial