Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

[PERSON] 25.03.2025 року звернулася в суд з позовом до Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м.Львова про стягнення невиплаченої заробітної плати у розмірі 169600 грн. за період з квітня 2023 року по лютий 2025 року. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебуває у трудових відносинах з Комунальною 3-ою стоматологічною поліклінікою м.Львова і працює на посаді лікаря стоматолога терапевта. З 01 серпня 2017 року та по даний час заробітна плата працівникам поліклініки не нараховується та не виплачується, що унеможливлює отримати довідку про нараховану, але не виплачену заробітну плату. Відсутність нарахувань заробітної плати тривалий час та факт перебування у трудових відносинах підтверджуються доданими копіями рішень Залізничного районного суду м.Львова щодо стягнення на його користь заборгованості по заробітній платі, які не були оскаржені та набрали законної сили. У зв?язку з наведеним, просить позов задовольнити. Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 27.03.2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії такої ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч.8 ст.178\~ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч.2 ст.281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 Заочний розгляд справи. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, дослідивши подані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] перебуває у трудових відносинах з Комунальною 3-ою стоматологічною поліклінікою м.Львова, з 16.07.2013 року прийнята на посаду лікаря стоматолога терапевта на 0,25 ставки, згідно наказу №206к від 16.12.2013 року - вважається працюючою на посаді лікаря стоматолога - терапевта, що підтверджується записами у трудовій книжці. У трудовій книжці відсутні записи, які б свідчили, що позивач припинила перебувати у трудових відносинах з відповідачем. З виписки Пенсійного фонду України з індивідуальних відомостей про застраховану особу вбачається, що за період за період з квітня 2023 року по лютий 2025 року відсутнє нарахування та виплата заробітної плати [PERSON] (а.с.6-9) Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 17.04.2018 року, яке набрало законної сили, у справі №462/568/18 позов задоволено, стягнуто з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м.Львова на користь [PERSON] 5198,75 грн. заборгованості по заробітній платі за період з січня по серпень 2018 року (а.с.18-19). Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 23.10.2018 року, яке набрало законної сили, у справі №462/5501/18 позов задоволено, стягнуто з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на користь [PERSON] 29784 грн. заборгованості по заробітній платі за період з січня 2018 року по серпень 2018 року (а.с. 15-16). Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10.09.2020 року, яке набрало законної сили, у справі №462/3141/20 позов задоволено, стягнуто з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на користь [PERSON] 77850 грн. заборгованості по заробітній платі за період з вересня 2018 року по травень 2020 року (а.с.15-17). Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 12.06.2023 року, яке набрало законної сили, у справі №462/2577/23 позов задоволено, стягнуто з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на користь [PERSON] 51592,25 грн. заборгованості по заробітній платі за період з 01.06.2020 року по 31.03.2023 року (а.с.10-12). Відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вказані чотири рішення суду мають преюдиційний характер при вирішенні даного спору. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 570/60/16-ц зазначив, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть преюдиції полягає і в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказаними рішеннями Залізничного районного суду м.Львова було встановлено, що з серпня 2017 року відповідач не проводив нарахування та виплату позивачу заробітної плати у мінімальному розмірі, а також те, що у Комунальній 3-ій стоматологічній поліклініці м.Львова не були прийняті та затверджені штатні розписи на 2018 2020 роки. Під час розгляду судом даної справи відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів які б свідчили про те, що з квітня 2023 року по лютий 2025 року позивачу [PERSON] проводилося нарахування та виплата заробітної плати, а також, не надано доказів того, що у Комунальній 3-ій стоматологічній поліклініці м.Львова були прийняті та затверджені штатні розписи на 2023 - 2025 роки. Крім цього, матеріали справи не містять жодних спростувань твердження позивача, що вона продовжує працювати у Комунальній 3-ій стоматологічній поліклініці м.Львова та належним чином виконує свої посадові обов`язки лікаря стоматолога - терапевта. Відповідно до ст.43\~Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з ч.1 ст.94\~КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття заробітна плата. Згідно з ст.2\~Закону України\~«Про оплату\~праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Статтею 115\~КЗпП України визначено, що заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. У пункті 20 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~13\~від 24.12.1999\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~про оплату\~праці» роз`яснено, що у будь-якому випадку оплата праці при виконанні працівником місячної (годинної) норми праці (обсягу робіт) не може бути нижчою від встановленої законом мінімальної заробітної плати. При визначенні, чи не є заробітна плата нижчою від мінімальної, до неї не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати. Позивач подала розрахунок, відповідно до якого сума невиплаченої йому заробітної плати за період з 01.04.2023 року по 28.02.2025 року становить 169600 грн. зазначений розрахунок проведений на підставі розмірів мінімальної заробітної плати, які встановлені у 2023-2025 роках. Положеннями частини 1 статті 13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Беручи до уваги, що відповідачем не затверджувалися штатні розписи на 2023-2025 роки, суд при розрахунку заборгованості із виплати заробітної плати виходить з розміру мінімальної заробітної плати у відповідні періоди, оскільки у будь-якому випадку оплата праці при виконанні позивачем місячної (годинної) норми праці (обсягу робіт) не може бути нижчою від встановленої законом мінімальної заробітної плати. Згідно з ст.8\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2023\~рік» мінімальна заробітна плата на 2023 рік установлена у місячному розмірі з 1 січня - 6700 грн. Згідно з ст.8\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2024\~рік» мінімальна заробітна плата на 2024 рік установлена у місячному розмірі з 1 січня 7100 грн., з 1 квітня - 8000 грн. Згідно з ст.8\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2025\~рік» мінімальна заробітна плата на 2025 рік установлена у місячному розмірі з 1 січня - 8000 грн. Разом з тим, суд вважає, що вказаний розрахунок, відповідно до якого сума невиплаченої позивачу заробітної плати за період з 01.04.2023 року по 28.02.2025 року становить 169600 грн., є некоректним з огляду на наступне. Так, в основу свого розрахунку позивач поклала розмір мінімальної заробітної плати, покликаючись на те, що розмір її посадового окладу не може бути нижчим від встановленої законом мінімальної заробітної плати. Відповідно до частини 5 статті 3-1 Закону України «Про оплату праці» у разі укладення трудового договору про роботу на умовах неповного робочого часу, а також при невиконанні працівником у повному обсязі місячної (годинної) норми праці мінімальна заробітна плата виплачується пропорційно до виконаної норми праці. Судом встановлено, що [PERSON] працює на посаді 0,25 ставки лікаря стоматолога-терапевта, тобто, позивач працює на умовах неповного робочого часу. Для того, щоб працівник одержував посадовий оклад у повному розмірі, а не пропорційно відпрацьованому часу, необхідно запровадити для нього режим повного робочого часу, скасувати режим неповного робочого часу. Позивач не надала суду будь-яких доказів, які б свідчили про те, що відповідачем відносно неї був запроваджений повний робочий день. Відтак, розмір заборгованості відповідача перед позивачем із виплати заробітної плати за період з квітня по грудень 2023 року становить 15075 грн. (6700 встановлений розмір мінімальної заробітної плати х 9 місяців х 0,25 ставки); за період з січня по березень 2024 року - 5325 грн. (7100 встановлений розмір мінімальної заробітної плати х 3 місяців х 0,25); за період з квітня 2024 року по лютий 2025 року - 22000 грн. (8000 грн. розмір мінімальної заробітної плати х 11 місяців х 0,25), а всього за період з квітня 2023 року по лютий 2025 року - 42400 грн. Таким чином, суд дійшов висновку, що із відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість із заробітної плати за період з квітня 2023 року по лютий 2025 року в розмірі 42400 грн., задовольнивши позов частково. За положеннями ст.141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судовий збір та інші судові витрати, пов?язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Таким чином, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог - у розмірі 424 (25 % від 1696 грн.) грн.

Outcome: partial