Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

08 квітня 2025 року з Миргородського міськрайонного суду Полтавської області за територіальною підсудністю до Шишацького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ТОВ «Фінансова компанія «Ардеміда-Ф» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики на загальну суму 25015,55 грн. Заява обґрунтована тим, що 14.10.2019 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено договір позики № 2391833, за яким останньому було надано кредитні кошти в розмірі 7000 грн. 10.03.2020 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» укладено договір факторингу № 002-100320, відповідно до умов якого останнє прийняло право грошової вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, в тому числі за договором позики № 2391833 від 14.10.2019. 22.06.2021 між ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та ТОВ «Фінансова компанія «Ардеміда-Ф» укладено договір факторингу № 20210622/1, відповідно до умов якого останнє прийняло право грошової вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, в тому числі за договором позики № 2391833 від 14.10.2019. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Ардеміда-Ф» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором № 2391833 від 14.10.2019 в сумі 12068 грн., з яких: 7000 грн.\~ - заборгованість за основним боргом, 5068 грн.- заборгованість за відсотками. Крім того вже позивачем за період з 22.06.2021 по 21.08.2021 нараховано 11340 грн. боргу за відсотками та 1607,55 грн. інфляційних витрат за період з 29.10.2019 по 23.02.2022, які також відповідачем не сплачені. В зв`язку з цим, посилаючись на норми ЦК України, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики на загальну суму 25015,55 грн. та судові витрати у справі. Ухвалою суду від 09 квітня 2025 року відкрито провадження та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128, п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений судом про справу з направленням йому за місцем реєстрації копії ухвали про відкриття провадження у справі.\~ Позовну заяву з додатками відповідачу було направлено позивачем на його електронну адресу (а.с.32зв). У визначений судом строк відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проведено судом без повідомлення сторін за наявними матеріалами позовної заяви. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.10.2019 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено договір позики № 2391833 (а.с.10зв). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді 14.10.2019 о 19:06 шляхом підписання позичальником з використанням одноразового ідентифікатора НІ0е5хn4аХ, що був надісланий на вказану позичальником електронну адресу у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронні підписи сторін зазначені в розділі реквізити сторін). Відповідно до п. 4.1 4.2 Договору, позичальник ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з повною інформацією щодо Позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documentslicense/ (надалі «Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору йому зрозумілі. Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» перебувають в\~ загальному доступі, будучи опублікованими на сайті www.mycredit.ua. Вони є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору позики та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Згідно із п. 6.5 Правил, у редакції, що діяла на час укладення договору позики, передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. Нормою п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (ч. 1 ст. 205 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4, 5 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного Кодексу України. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а в ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Так, відповідачем у договорі позики були зазначені реквізити платіжної банківської карти [NUMBER] для перерахування кредитних коштів. Судом встановлено, що позикодавець ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» на виконання п. 2 Договору позики № 2391833 від 14.10.2019, виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 7000 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача [NUMBER] , за посередництвом платіжної установи (ТОВ «ФК Фінекспрес» діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (платіжний інструмент для перерахування коштів на картковий рахунок фізичної особи), так як перерахунок коштів з банківського рахунку позикодавця на картковий рахунок фізичної особи технічно неможливий. Даний факт підтверджується довідкою ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» від 20.12.2024 (а.с.10). З доводів позовної заяви та доданого до неї розрахунку суми заборгованості вбачається, що отримані від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» кошти в розмірі 7000 грн. відповідачем повернуті не були. Згідно з умовами договору (п. 2) строк кредиту становить 14 днів (до 29.10.2019) з базовою процентною ставкою 1,60 % в день та після закінчення строку, на який надано кредитні кошти, у разі користування кредитом поза межами строку дії договору, процентна ставка становить 2,70\~ %. Так, ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» нараховано було 5068 грн. по відсотках, які залишилися відповідачем не сплачені. 10.03.2020 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» укладено договір факторингу № 002-100320, відповідно до умов якого останнє прийняло право грошової вимоги до боржників, вказаних в реєстрі прав вимог, в тому числі за договором позики № 2391833 від 14.10.2019 (а.с.12-17). Відповідно до реєстру прав вимог до договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Ардеміда-Ф» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором № 2391833 від 14.10.2019 в сумі 12068 грн., з яких: 7000 грн.\~ - заборгованість за основним боргом, 5068 грн.- заборгованість за відсотками (а.с.18-20). 22.06.2021 між ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та ТОВ «Фінансова компанія «Ардеміда-Ф» укладено договір факторингу № 20210622/1, відповідно до умов якого останнє прийняло право грошової вимоги до боржників, вказаних в реєстрі прав вимог, в тому числі за договором позики № 2391833 від 14.10.2019 (а.с.21-24). Відповідно до виписки з прав вимог до договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Ардеміда-Ф» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором № 2391833 від 14.10.2019 в сумі 12068 грн., з яких: 7000 грн.\~ - заборгованість за основним боргом, 5068 грн.- заборгованість за відсотками (а.с.26). Згідно ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно приписів ст.ст. 514 та 516 ЦК\~ України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики № 2391833 від 14.10.2019 в розмірі 25015,55 грн., з яких: 7000 грн.\~ - заборгованість за основним боргом, 5068 грн. - заборгованість за відсотками, що нараховані первісним кредитором, 11340 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими позивачем за період з 22.06.2021 по 21.08.2021 та 1607,55 грн. інфляційних витрат за період з 29.10.2019 по 23.02.2022. Наведений розрахунок заборгованості суд вважає належним та допустимим доказом по даній справі із врахуванням висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 14.07.2020 року по справі № 367/4970/13-ц, постанові від 08.07.2020 року по справі №464/4985/15-ц, постанові від 02.07.2020 року по справі №753/16745/15-ц, які підлягають застосуванню судом на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.\~ Згідно ч.3 ст. 12, ч.ч.1, 5 ст. 81\~ ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд вважає, що обставини на які посилається позивач підтверджуються належними та допустимими доказами дослідженими судом в судовому засіданні, в той же час відповідачем не надано жодних належних доказів, що підтверджують необґрунтованість чи безпідставність позовних вимог. Так само відповідач не висловив й жодних заперечень щодо змісту позовних вимог, а також доказів якими вони обґрунтовуються. Враховуючи встановлені обставини, вимоги чинного законодавства, умови кредитного договору та договора відступлення права вимоги, які дають право ТОВ «Фінансова компанія «Ардеміда-Ф», як кредитодавцю, звернутися до суду із позовом про повернення грошових коштів, нарахованих відсотків та інфляційних витрат, суд вважає, що із відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за договором позики № 2391833 від 14.10.2019 в розмірі 25015,55 грн. та виникла внаслідок неналежного виконання взятих [PERSON] зобов`язань за кредитним договором. Таким чином, позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Що стосується розподілу судових витрат, то суд робить наступні висновки. Так, відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати /окрім договору про надання правничої допомоги/ детальний опис робіт /наданих послуг/, виконаних адвокатом /для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті/ та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). В поданій позовній заяві, представник позивача просив стягнути з відповідача\~ на користь позивача крім боргу за договором позики й понесені судові витрати у справі у загальному розмірі 9422,40 грн., які складаються з оплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. та оплати правової допомоги у розмірі 7000 грн. Як вбачається з матеріалів справи, позивач скористався своїм правом захисту та 06 березня 2025 року між останнім та адвокатом Бачинським О.М. було укладено договір про надання правової допомоги по стягненню кредитної заборгованості із [PERSON] (а.с.30-31).\~ Як вбачається з розрахунку суми судових витрат (а.с.32), позивач очікує понести за надання правової допомоги витрати в розмірі 7000 грн., в які входить: аналіз документів та судової практики, підготовка позовної заяви, збирання доказів, підготовка інших заяв, скарг, клопотань у ході розгляду справи. На думку суду, з огляду на предмет доказування у даній справі, яка є типовою та не вирізняється особливою складністю, незначну ціну позову й розгляд справи без проведення судових засідань, а також те, що усі матеріали справи подавались до суду через систему «Електронний суд», а відповідачу копії документів направлялися на зазначену його електронну адресу, наведений розмір витрат на правничу допомогу є явно завищеним та таким, що\~ не відповідає критеріям розумності та співмірності, визначених ст. 137 ЦПК України. Зокрема, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). При цьому Верховний Суд сформував сталу практику про можливість\~ зменшення розміру витрат на правничу допомогу за власної ініціативи суду при\~ відсутності заперечень іншої сторони (Постанови від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц, від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21). З огляду на вищевикладене, виходячи з критеріїв розумності,\~ співмірності, фактичності та неминучості\~ судових витрат на\~ професійну правничу допомогу, зважаючи на незначні складність справи та ціну позову, характер та обсяг дій\~ вчинених особою, яка надавала професійну допомогу, суд вважає, що сума вищевказаних витрат підлягає зменшенню до 3500 грн.\~ Згідно платіжної інструкції при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у вищевказаному розмірі. Таким чином, суд вважає за необхідне\~ стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі в загальному розмірі 5922,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved