Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з останньої на користь позивача заборгованість за договором споживчого кредиту в розмірі 20 527,50 грн., судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 листопада 2022 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» було укладено кредитний договір № 104024332, згідно з умов якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 5 100,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а відповідач не виконав умов кредитного договору, в результаті чого утворилась заборгованість. Сума заборгованості відповідача становить 20 527,50 грн., з яких: 5 100,00 грн. - сума заборгованості за кредитом, 14 917,50 грн. - заборгованість за відсотками, 510,00 грн. - заборгованість за комісією. 29.03.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір відступлення прав вимоги № 94-МЛ/Т, відповідно до якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до боржників ТОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідача. Вказане стало підставою для звернення до суду. Провадження в справі відкрито 11.09.2024, відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час та дату судового засідання, як вбачається зі змісту позовних вимог просить розглядати справу без участі представника позивача, а також через систему «Електронний суд» надав заяву в якій зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» підтримує позов та просить про його задоволення, не заперечує проти ухвалення заочного рішення в справі № 761/31772/24. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату і час розгляду справи була повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, про що свідчать матеріали справи. За таких обставин, зважаючи на положення ст. ст. 223, 280 ЦПК України, за відсутності заперечень сторони позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підстав і наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що 19 листопада 2022 року між ТОВ «Мілоан» (кредитодавцем) та [PERSON] (позичальником) був укладений договір про споживчий кредит № 104024332, згідно з яким кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк 15 днів надати Позичальнику грошові кошти в сумі 5 100,00 грн., а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором тобто до 04.03.2023, що підтверджується копією Договору про споживчий кредит № 104024332 від 19.11.2022 який міститься в матеріалах справи. Згідно з анкети-заяви на кредит № 104024332 від 19.11.2022 сума кредиту становить 5 100,00 грн. Кредит надається строком на 15 днів з 19.11.2022 по 04.12.2022. Комісія за надання кредиту: 510,00 грн.; проценти за користування кредитом протягом пільгового кредиту:1657,50 грн.; сума до повернення: 6 757,50 грн. Загальна вартість кредиту складає 15 427,50 грн. та 1052,00 відсотків річник (п.1.5. Договору № 104024332 від 19.11.2022. Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою ТОВ «Мілоан», [PERSON] , з яким було укладено договір № 104024332 від 19.11.2022, ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): [NUMBER], час відправки ідентифікатора позичальнику 2022-11-19 16:28:26 номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор [NUMBER] (копія довідки наявна в матеріалах справи). Перерахування відповідачу на банківську картку грошових коштів у сумі 5 100,00 грн. підтверджується платіжним дорученням № 54514400 від 19.11.2022, яке міститься в матеріалах справи. З договору відступлення прав вимоги № 94-МЛ/Т, укладеного 29.03.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Кредит-Капітал», акту приймання-передачі Реєстру боржників від 29.03.2023, витягу з реєстру боржників до договору № 94-МЛ/Т від 29.03.2023 установлено, що ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Кредит-Капітал» право вимоги, зокрема до [PERSON] за договором про споживчий кредит № 104024332 від 19.11.2022, порядковий номер в Реєстрі боржників 1100. ТОВ «Кредит-Капітал» звернулося до [PERSON] із претензією Вих. № 22588096/86 від 22 липня 2024 року, в якій йдеться про те, що неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за договором про споживчий кредит, а саме відмова від повернення кредиту, передбаченого договором про споживчий кредит, несплата відсотків за користування кредитними коштами, призвело до виникнення заборгованості, яка становить 20 527,50 грн. У зв`язку з цим позивач просив відповідача сплатити заборгованість у загальному розмірі 20 527,50 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18) зазначено, що «положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню». Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 та від 07.10.2020 у справі № 127/33824/18 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII. Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Верховний Суд, зокрема, в постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 зазначає, що «з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів». З досліджених матеріалів справи встановлено, що відповідачем була прийнята пропозиція (оферта) укласти електронний кредитний договір позики, розміщений на веб-сайті miloan.ua, шляхом реєстрації та заповнення заявки з накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, надісланим кредитором у смс-повідомленні засобом зв`язку. Такі дії сторін свідчать про укладення договору позики з дотриманням встановленої Законом України «Про електронну комерцію» форми правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18) зазначено, що «відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зазначається, що: проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу) (пункт 81); припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України (пункт 91); на період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором (пункт 97); при цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність (пункт 106); на відміну від розміру процентів за «користування кредитом», розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом (пункт 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18) (пункт 107); можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як зазначалося вище, позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача 20 527,50 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом у розмірі 5 100,00 грн., сума заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом у розмірі 14 917,50 грн., сума заборгованості за комісією в розмірі 510,00 грн. Матеріали справи не містять доказів, не було їх отримано і під час розгляду справи, що відповідач належним чином виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором. Також відсутні докази на спростування розміру розміру заборгованості, зазначеного позивачем - заборгованості за кредитом у розмірі 5 100,00 грн., сума заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом у розмірі 14 917,50 грн., сума заборгованості за комісією в розмірі 510,00 грн. Зважаючи на вищенаведене, обставини встановлені під час розгляду, позовні вимоги підлягають задоволенню. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір»). Отже, представник позивача звернувся до суду з позовною заявою через систему «Електронний суд» тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved