Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гетьманське" і просив стягнути із відповідача заборгованість зі сплати орендної плати у розмірі 10369,34 грн та розірвати через систематичне невиконання обов`язку щодо сплати орендної плати договір оренди землі, укладений 31 березня 2014 року, змінений додатковою угодою до такого договору від 01 січня 2018 року, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, предметом якого є земельна ділянка (рілля) загальною площею 4,5418 га, кадастровий номер 7421485600:04:000:0357 та припинити речове право - право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 7421485600:04:000:0357, яке зареєстровано у встановленому законом порядку за ТОВ "Гетьманське". Просив вілшкодувати за рахунок відповідача сплачений у справі судовий збір. Позовні вимоги обгрунтовані посиланням на договірні відносини між сторонами. Позивач вказує, що первинно договір оренди ним укладався строком на 10 років із орендарем СТОВ "Іскра", а у подальшому Додатковою угодою № 664 про заміну сторони від 01 січня 2018 року та про внесення змін до Договору оренди землі № 27 від 31.03.2014 визначено новим орендарем ТОВ "Гетьманське" і обумовили у п.4.3, що строк договору оренди земельної ділянки, раніше переданої позивачем в оренду СТОВ "Іскра" для нового орендаря ТОВ "Гетьманське" продовжується до 31.12.2025 і визначили, що новим орендарем орендна плата вноситься у грошовій формі у розмірі 7% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, тобто в сумі 5184,67 грн (74066,74х7%). Однак, за 2023,2024 роки ТОВ "Гетьманське" орендну плату позивачу не сплатили, тому внаслідок систематичної несплати орендної плати, позивач бажає розірвати договір із цим орендарем, а також просить стягнути невиплачену орендну плату за два роки у розмірі 10369,34 грн. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач звернувся до суду із письмовим клопотанням (а.с.48), в якому просив цивільну справу розглядати без його особистої участі. Позовні вимоги підтримує. Від відповідача надійшов відзив (а.с.50-51), в якому директор ТОВ "Гетьманське" Анатолій Яременко позов визнає частково і не заперечує щодо розірвання спірного договору, однак вважає, що підстави для стягнення орендної плати відсутні. Представник відповідача посилається на те, що орендована земельна ділянка знаходиться на відстані близько 3 км від кордону Республіки Білорусь та 9 км від кордону Російської Федерації, тому ведення аграрного бізнесу і виконання договірних зобов`язань по сплаті оренди стало неможливим. 28.02.2022 Торгово-Промислова Палата України на своєму офіційному сайті опублікувала лист, яким засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану. ТОВ "Гетьманське", за твердженням відповідача, позбавлене можливості обробляти орендовану ділянку, внаслідк чого позбавлене і можливості виплачувати орендну плату. ТОВ "Гетьманське" отримали відповідь Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області № 704-7033/7003 від 15.12.2023, де вказано, що в Управлінні відсутня інформація щодо можливості ведення сільськогосподарської діяльності та безпечності проведення таких робіт на земельних ділянках на території Чернігівського району. Обмеження полягають в отриманні дозволу особами, які планують здійснювати в`їзд, перебувати або проводити роботи у межах прикордонної смуги, у відповідного органу Державної прикордонної служби України. Представник відповідача одночасно у відзиві заявив клопотання про розгляд справи без його особистої участі. Позивач скористався своїм правом та надав відповідь на відзив (а.с.65). Вказує, що відповідачем до відзиву не надано доказів, що територія, на якій знаходиться земельна ділянка із кадастровим номером 7421485600:04:000:0357 відноситься до забруднених чи замінованих. Як місцевий житель, позивач наголошує, що спостерігає як така земельна ділянка у 2022,2023,2024 роках обробляється і засівається зерновими культурами (гречка, просо), збирається врожай і відповідно орендар отримує дохід від орендованої земельної ділянки. У 2022 році орендна плата відповідачем позивачу була сплачена, а відтоді умови для ефективного господарювання значно покращилися у порівнянні до умов, які існували у 2022 році (кілька місяців окупації). Свобода вибору договірних умов відносно майна (земельних ділянок) гарантовано Конституцією України і регламентована нормами цивільного законодавства. Відповідач не був позбавлений можливості діяти у порядку, врегульованому ст. 762 ЦК України та ст. 286 ГК України та домовитися шляхом часткової зміни умов договору на час воєнного стану, однак таким правом не скористався і до позивача не звертався, а тому має діяти в межах прийнятих зобов`язань. Позивач не застосовує до відповідача штрафних санкцій і не просить стягнути інфляційні втрати, вимагає лише плату за користування належною йому ділянкою. Відповідно до статті 43 ЦПК України брати участь у судових засіданнях - це право, а не обов`язок сторін. У справі достатньо письмових доказів про взаємовідносини сторін, їх права та обов`язки, а тому суд вважає, що справу можливо розглянути без особистої участі сторін (їх представників, задовольнивши заявлене ними клопотання про розгляд справи без їх особистої участі, із врахуванням їх вимог і заперечень на підставі завчасно поданих доказів. Вивчивши письмові докази, вимоги і заперечення сторін, визначившись із правовідносинами між ними та нормою права, яка підлягає застосуванню до правовідносин сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Доведено, що первинно договір оренди укладався позивачем строком на 10 років із орендарем СТОВ "Іскра", а у подальшому Додатковою угодою № 664 про заміну сторони від 01 січня 2018 року та про внесення до Договору оренди землі № 27 від 31.03.2014 змін визначено новим орендарем ТОВ "Гетьманське" і обумовлено у п.4.3, що строк договору оренди земельної ділянки, раніше переданої позивачем в оренду СТОВ "Іскра" для нового орендаря ТОВ "Гетьманське" продовжується до 31.12.2025 і узгоджено, що новим орендарем орендна плата вноситься у грошовій формі в розмірі 7% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, тобто в сумі 5184,67 (74066,74х7%). Однак за 2023,2024 роки ТОВ "Гетьманське" орендну плату позивачу не сплатили, тому внаслідок систематичної несплати орендної плати, позивач бажає розірвати договір із цим орендарем, а також просить стягнути невиплачену орендну плату за два роки у розмірі 10369,34 грн. Незалежно від строку оренди кожен орендар, який належним чином виконував обов`язки за умовами договору, після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, має переважне право на поновлення договору (укладення договору оренди землі на новий строк). Суть переважного права полягає у тому, що орендар має пріоритет (перевагу перед іншими) на укладення договору оренди землі на новий строк. Це означає, що якщо до орендодавця звернулись інші зацікавлені особи з пропозиціями про укладення договору з ними на тих самих умовах, то орендодавець у такому випадку зобов`язаний укласти договір з попереднім орендарем на новий строк. Виняток складають випадки, коли інший (потенційний) орендар запропонував орендодавцю більш вигідні умови (наприклад, вищу орендну плату, більш тривалий строк оренди), а попередній орендар на такі умови не згоден, або якщо попередній орендар та орендодавець не можуть досягти домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору; у такому випадку переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк припиняється, а орендодавець має право укласти договір оренди з новим орендарем. У строк, встановлений договором оренди, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі орендар має повідомити орендодавця про намір скористатись своїм переважним правом. Повідомлення має здійснюватися шляхом направлення листа-повідомлення, до якого додається проект додаткової угоди. При продовженні договору оренди на новий термін його умови можуть залишитись такими, якими були у самому договорі, або можуть бути змінені. У разі, коли орендар бажає змінити умови договору оренди землі, у додатковій угоді передбачаються положення щодо зміни відповідних положень договору. Зміна договору здійснюється в такій самій формі, що й договір, який змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 654 ЦКУ). Тож, оскільки договір оренди від 31 березня 2014 року не був нотаріально посвідчений, а був укладений у простій письмовій формі, то і для внесення змін достатньо було укласти додаткову угоду 01 січня 2018 року (до спливу строку договору) у простій письмовій формі. Угода хоч і являла собою форму багатостороннього договору, яка визначена в ст. 626 Цивільного кодексу України, однак були враховані загальні положення про договір, які не суперечили тристоронньому договору. Відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦКУ у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його змін. У додатковій угоді № 664 від 01 січня 2018 року про заміну сторони та про внесення до Договору оренди землі № 27 від 31.03.2014 змін до завершення строку дії договору попередній орендар передав своє переважне право ТОВ "Гетьманське" і орендодавець погодив таку заміну. Така додаткова угода як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 425792012 від 07.05.2025 (а.с.69-70) зареєстрована в установленому порядку та згідно із рішенням про державну реєстрації прав та їх обтяжень, індексний номер 69768013 від 17.10.2023 речове право оренди земельної ділянки із кадастровим номером 7421485600:04:000:0357 зареєстроване за ТОВ "Гетьманське" (а.с.69-70). Реєстрація прав на оренду землі є офіційним визнанням і підтвердженням факту виникнення прав на землю. Право оренди виникає з моменту реєстрації цього права. Земля вважається переданою з моменту державної реєстрації права оренди. Натомість це не свідчить про те, що сам договір, для якого визначені загальні правила набрання чинності, набирає чинність з моменту реєстрації права. Реєстрація права є у зоні відповідальності орендаря, який, уклавши договір оренди, що набрав чинності за загальним правилом після підписання (якщо сторони не передбачили іншого в договорі), самостійно реєструє своє право та отримує всі повноваження користувача земельної ділянки на підставі договору оренди. Наведене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, висловленим у справах № 912/3295/18[1] (постанова 02.10.2020) та № 927/75/20[2] (постанова від 15.04.2021). Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом договору та додаткової угоди орендна плата в сумі 5184,67 грн сплачується один раз на рік і сплачується протягом року, але не пізніше 31 грудня поточного року (п.11 Договору, п. 4 Додаткової угоди). Розмір орендної плати після запровадження воєнного стану сторонами не переглядався Як вбачається із заяви, на заявлений позивачем позов вплинуло те, що він своєчасно не отримав від відповідача те, на що очікував як орендодавець, хоча мав право на отримання орендної плати в узгоджені сторонами строки. Обставини, визнані сторонами доведенню не підлягають. Оскільки у відзиві відповідач визнає, що за 2023,2024 роки позивачу орендну плату не виплатив, суд не був зобов`язаний витребовувати первинні бухгалтерські документи. Права та обов`язки орендодавця та орендаря встановлені статтями 24 та 25 Закону України «Про оренду землі». Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, у разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Пунктом «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України (далі ЗК України) однією із підстав припинення права користування земельною ділянкою передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати. Згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї сторони у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає можливість дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди земельної ділянки з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно з якою необхідна наявність істотного порушення стороною договору. Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 дійшов висновку, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У пункті «д» частини першоїстатті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зістаттею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~ \~ \~ \~Судом враховується,\~що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Наведене відображено у висновках, сформованих у Постанові Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 09.11.2021 у справі № 913/20/21). Отже, сам воєнний стан не є безумовною підставою для застосування норми частини шостої статті 762 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України). Згідно із ч. 1 ст. 628 вказаного Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу Українидоговір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно дост. 651 ЦК Українизміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору (ст. 652 цього Кодексу). Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться. \~ \~ \~ \~Одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Як було встановлено судом, факт передачі майна новому орендарю ТОВ "Гетьманське" у користування підтверджується Актом прийому-передачі об`єкта оренди (земельної ділянки) від позивача (орендодавця) і попереднього орендаря СТОВ "Іскра", тобто відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно - земельну ділянку із кадастровим номером площею 4,5418 га на правах оренди до 31.12.2025. Доказів повернення орендованого майна у період, за який позивачем у позові стягується орендна плата, до суду надано не було. Сторонами дія Договору не припинялась, Майно Орендодавцю від Орендаря не повернуто і таке майно і надалі продовжує перебувати у користуванні Відповідача. Таким чином, позивач обгрунтовано висуває вимоги про стягнення несплаченої орендної плати. Відхиляючи доводи відповідача щодо неможливості виконання зобов`язання та використання орендованого майна у період воєнного стану, суд зазначає наступне. Торгово-промислова палата (ТПП) України у своєму листі від 28.02.2022 р. «…засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Однак, ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор (або ж обставини непереборної сили) - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Стаття 617 Цивільного кодексу України звільняє від відповідальності за порушення зобов`язань, якщо воно стало саме наслідком форс-мажору. Сама по собі війна не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Війна, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання. 13 травня 2022 року ТПП України опублікувала на своєму сайті роз`яснення, що сторона, яка порушила свої зобов`язання у період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо. Такого сертифіката відповідач не отримував, а лише посилається на те, що вчинив спробу врегулювати питання і звернувся до Головного управління Державної служби України із надзвичайних ситуацій у Чернігівській області. Установлений порядок Регламентом ТПП України від 18.12.2014 не може замінювати іншими заходами, як носили інформативний характер і не є підставою для звільнення від сплати орендної плати за неповернуте нерухоме майно. Згідно із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду 16.07.2019 року у справі № 917/1053/18 та від 09.11.2021 року у справі № 913/20/21, де, вказується, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Відповідачем не було надано до суду доказів повідомлення позивача про неможливість виконувати зобов`язання за цим Договором унаслідок дії обставин непереборної сили. Також, відповідачем не надано відповідних документів Торгово-промислової палати України щодо виникнення обставин непереборної сили та унеможливлення виконання саме зобов`язання за укладеним сторонами Договором внаслідок непереборної сили. У матеріалах справи відсутні докази засвідчення Торгово-промисловою палатою України для відповідача за його зверненням введення воєнного стану, як форс-мажорної обставини, що об`єктивно унеможливлює виконання зобов`язань за договором, шляхом видачі відповідного сертифіката. Не спростованим залишилося і твердження позивача, що відповідач не щирий у своїх запереченнях, оскільки продовжує обробляти орендовану земельну ділянку, отримуючи дохід, не сплачуючи орендну плату. Законних підстав для відмови у задоволенні позовних вимог відповідач не довів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для звільнення відповідача від обов`язку сплати орендної плати у 2023, 2024 роках за неповернутий власнику об`єкт оренди. Позов підлягає задоволенню повністю. Згідно частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Доведено, що за вимогою майнового і немайнового характеру позивачем сплачено по 1211,20 грн. Як вбачаєтсья із поданого відповідачем відзиву, вимоги немайнового характеру, тобто підстави розірвання договору оренди, відповідачем визнаються, тому при розподілі судових витрат суд враховує положення частини 1 статті 142 ЦПК України, згідно якого у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, 50 % судового збору від суми судового збору 1 211,20 грн за вимогою немайнового характеру, тобто 605,60 грн слід повернути позивачу з державного бюджету, а 50 %судового збору від суми судового збору 1 211,20 грн за вимогою немайнового характеру, тобто 605,60 грн слід стягнути із відповідача на користь позивача. 100 % судового збору від суми судового збору 1 211,20 грн за вимогою майнового характеру про стягнення орендної плати слід стягнути із відповідача на користь позивача. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved