Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», від імені та в інтересах якого діє представник за довіреністю Дзундза Ольга Володимирівна, звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить на підставі ст.ст. 512, 514, 516, 525, 598, 599, 610, 615, 625, 1050 ЦК України стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором позики № 3783541 від 23.10.2020 року у розмірі 19660,17 грн. та судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 2422,40 грн. і витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. В обґрунтування позову вказує на те, що відповідач за допомогою електронного сервісу, розміщеного на офіційному сайті позикодавця, шляхом ідентифікації в особистому кабінеті позичальника і підписання з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором уклав Договір позики та отримав від позикодавця кредит під проценти шляхом безготівкового зарахування грошових коштів на картковий рахунок. Відповідач своєчасно не повернув кредиту та процентів за його користування, таким чином зобов`язання за кредитним договором первісному кредитору належним чином не виконав. Позичальник, як первісний кредитор, відступив своє право вимоги до боржника за кредитним договором, тобто відповідача, новому кредитору. Новий кредитор за договором факторингу відступив своє право вимоги до відповідача позивачу. Відповідач сум кредиту і нарахованих відсотків не погасив, тому позивач просить стягнути кредитну заборгованість з урахуванням інфляційних втрат в сумі позову в судовому порядку. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. З матеріалів справи встановлено, що 23.10.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агенство необхідних кредитів», як кредитодавцем, та [PERSON] (відповідачем у справі), як позичальником, в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті за адресою: https://mycredit.ua , підписаної електронним цифровим підписом ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» та акцептованої [PERSON] 23.10.2020 року шляхом підписання електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором, Заяви-формуляра про акцептування оферти від 23.10.2020 року про прийняття пропозиції ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів», укладено Договір про позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 3783541, згідно з умовами якого позикодавець надав відповідачу у власність грошові кошти в сумі 5700 грн. шляхом перерахування їх позичальнику на платіжну картку [NUMBER] , а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві на його поточний рахунок [NUMBER] або через особистий кабінет на сайті MyСredit чи у терміналах самообслуговування Ibox, EasyPay, City24 таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики 26 днів - 18.11.2020 року або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики за базовою процентною ставкою 1,99 % за день, а саме: за строкове користування позикою по зниженій процентній ставці 1,89% за день та за понадстрокове користування позикою по процентній ставці 2,70% за день, тобто за орієнтовною річною процентною ставкою 689,85%, у зв`язку з чим орієнтовна загальна вартість позики становить 8500,98 грн. Тобто вказаний кредитний договір був укладений дистанційно, внаслідок самостійного вчинення позичальником поетапних дій за допомогою реєструючої системи на сайті позикодавця в мережі Інтернет https://mycredit.ua та його електронної ідентифікації на веб-сайті шляхом перевірки позикодавцем правильності введення електронних даних, направлених останнім на номер мобільного телефону позичальника, вказаний ним при вході в систему, згідно з закладеним алгоритмом отримання позики та підписанням з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позикодавець ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» виконав свої договірні зобов`язання перед відповідачем та 23.10.2020 року здійснив платіжну операцію переказу коштів в сумі 5700 грн. на платіжну картку [NUMBER] , що підтверджується листом ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» від 13.03.2024 року. Проте відповідач своїх договірних зобов`язань у встановлений строк належним чином не виконав, позики в повному обсязі не повернув, внаслідок чого станом на 01.04.2021 року у відповідача виникла перед ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» кредитна заборгованість у загальному розмірі 17208,37 грн., яка згідно з розрахунком заборгованості складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5700 грн. та заборгованості за процентами в розмірі 11508,37 грн. 01.04.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агенство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» укладено Договір факторингу № 016-010421, у відповідності до умов якого до нового кредитора ТОВ «Сіроко Фінанс» за плату перейшли права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, укладеними між кредитором ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» і боржниками, вказаними у реєстрі прав вимог. Відповідно до Реєстру прав вимог № 016-010421 ТОВ «Сіроко Фінанс» з 01.04.2021 року набув право грошової вимоги до боржників, в тому числі боржника за договором № 3783541 від 23.10.2020 року [PERSON] в загальній сумі заборгованості 17208,37 грн., з яких 5700 грн. тіло кредиту, 11508,37 грн. процентів за користування кредитом. 05.02.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», позивачем, укладено Договір факторингу № 20240205/2, у відповідності до умов якого до нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» за плату перейшли права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, права вимоги за якими відступлені від первісного кредитора до ТОВ «Сіроко Фінанс» згідно з реєстром боржників, в тому числі за договором факторингу № 016-010421 від 01.04.2021 року, укладеним між первісним кредитором ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс». Відповідно до Реєстру прав вимог № 20240205/2, позивач «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» з 05.02.2024 року набув право грошової вимоги до боржників, в тому числі до боржника [PERSON] за договором № 3783541 в сумі 17208,37 грн., з яких:5700 грн. тіла кредиту, 11508,37 грн. нарахованих процентів за користування кредитом. У лютому 2024 року позивач звернувся до відповідача із повідомленням про відступлення прав вимоги за договором позики № 3783541 та досудовою вимогою оплатити заборгованість за договором позики № 3783541 від 23.10.2020 року в сумі 17208,37 грн. новому кредитору ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф». Однак, вказана вимога залишена відповідачем без реагування та задоволення. Позивач стверджує, що загальний розмір заборгованості відповідача за договором позики № 3783541 від 23.10.2020 року відповідно до детального розрахунку заборгованості станом на 31.07.2024 року становить 19660 грн., з яких: залишок заборгованості за тілом кредиту 5700 грн., залишок заборгованості по процентах за користування позикою 11508,37 грн., інфляційне збільшення за період з 19.11.2020 року по 23.02.2022 року 2451,85 грн., які і просить стягнути з відповідача в судовому порядку. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). У відповідності до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Виходячи з вимог частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 статті 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору позики. Зазначений договір недійсним не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за договором позики, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. Судом встановлено, що оспорюваний договір був укладений сторонами в електронній формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Судом встановлено, що договір між первісним кредитором та відповідачем укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті первісного кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору. Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем договір не був би укладений між ним та первісним кредитором, суд дійшов висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Ураховуючи викладені обставини, суд вважає, що договір позики укладений відповідачем з первісним кредитором в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із договору позики. Таким чином, суд вважає доведеними обставини укладення за участі відповідача договору позики та отримання ним 23.10.2020 року від первісного кредитора - ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» на платіжну картку грошових коштів позики в сумі 5700 грн. Виходячи із презумпції вини у цивільному праві, встановленої ст.614 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання вважається винною, якщо не доведе відсутність своєї вини у порядку, встановленому законом, суд вважає, що у даному випадку тягар спростування факту отримання позики належними доказами покладається на відповідача. Останній наведеного не спростував. Статтею 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 526, частини 1 статті 612 України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з статтею 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно із статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 1082 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За змістом наведених положень ст.ст.512, 514, 516, 1082 ЦК України боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі № 361/2105/16-ц. Доказів погашення заборгованості, як первісному кредитору, так і новому кредиту чи наступному новому кредитору - позивачу, відповідачем суду не надано. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Досліджуючи наявні в матеріалах справи докази, суд зазначає, що надані відповідачем докази у справі є належними та допустимими, у розумінні статей 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач отримав кредит, у зв`язку з чим має зобов`язання перед позивачем з повернення кредитних коштів, виходячи з фактичного використання позичальником кредитних коштів, які не повернуто станом на час звернення позивача до суду з даним позовом. Отже, з урахуванням наданих сторонами доказів, у їх сукупності, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту 5700 грн., які фактично використані відповідачем та не повернуті кредитодавцю. Пред`являючи вимоги про погашення кредитної заборгованості, позивач просив у тому числі, крім основної суми боргу за кредитом у розмірі 57000 грн., яку фактично отримав відповідач від первісного кредитора та не повернув, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками в розмірі 11508,37 грн., а також інфляційні втрати, нараховані за період з 19.11.2020 року по 23.02.2022 року в сумі 2451,80 грн. Досліджуючи питання розміру заборгованості за відсотками, суд встановив, що з моменту відступлення первинним кредитором ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» за плату права грошової вимоги до боржника-відповідача в розмірі 17208,37 грн. (що складається з тіла кредиту 5700 грн., процентів за користування кредитом в сумі 11508,37 грн.) і отримання права цієї грошової вимоги, ТОВ «Сіроко Фінанс», як новий кредитор, ніяких нарахувань не здійснював. Однак з моменту отримання від нового кредитора ТОВ «Сіроко Фінанас» права грошової вимоги до боржника-відповідача позивач ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», як наступний новий кредитор, здійснив нарахування інфляційних втрат за період з 19.11.2020 року по 23.02.2022 року в сумі 2451,80 грн. на підставі ст.625 ЦК України, що не суперечить статті 514 ЦК України, якою встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, та узгоджується з приписами пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, яким встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення; а списанню кредитодавцем (позикодавцем) підлягають неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, лише якщо вони нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами. Таким чином, виходячи з наведеного в сукупності, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивачем понесено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн., які у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України покладаються у разі сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved