Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із даним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 21.10.2021 року [PERSON] звернувся до АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс-Банк» з метою отримання банківських послуг. Так 21.10.2021 року підписанням оферти на укладання угоди про надання споживчого кpeдиту відповідач запропонував банку укласти угоду про надання споживчого кредиту. Підставою для угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між ним та Банком. 21.10.2021 року шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501375885 банк прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про надання споживчого кредиту від 21.10.2021 р. В додатку № 1 до угоди сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Документи були підписані позичальником аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора «9901» шляхом направлення 21.10.2021 року на № 380731736130. Таким чином 21.10.2021 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір, за яким АТ «Сенс Банк» надав відповідачу готівкою 319000 грн. зі сплатою процентною ставкою 21% річних зі строком кредитування 60 місяців до 21.10.2026 р. та сплатою до 21 числа кожного місяці з дати надання кредиту до повного погашення кредиту у розмірі мінімального щомісячного платежу 8630,03 грн. Проте позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним. Так загальна заборгованість за угодою № 501375885 від 21.10.2021 року становить 441979,78 грн., з яких борг за кредитом - 297905,66 грн., борг по відсотках - 144074,12 грн. Банк направив позичальнику вимогу про усунення порушень та погашення заборгованості в розмірі простроченого боргу, однак відповіді на зазначену вимогу не отримав. Згідно із п. 3.1 договору про надання послуг № 1006 від 28.01.2025 року за надання послуг з правничої допомоги замовник сплачує на користь виконавця винагороду у розмірі: за підготовку і подання позовної заяви до суду - 375 грн.; за отримання рішення суду - 225 грн.; а також комісійну винагороду від розміру стягнутих коштів на користь замовника - 7,85%. Отже, витрати позивача на професійну правничу допомогу, пов`язані із розглядом справи, становлять загалом 35295,41 грн. Враховуючи викладене просив суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість в сумі 441979,78 грн., витрати з оплати судового збору в сумі 5303,76 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 35295,41 грн. Представник позивача, Лойфер А. Е., у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву з проханням вирішити спір за відсутності представників АТ «Сенс Банк», наполягаючи при цьому на задоволені позову в повному обсязі. Відповідачка, [PERSON] , у судове засідання також не з`явилась повторно, будучи повідомленою про час та місце розгляду справи належним чином, не скориставшись своїм правом на подання відзиву на позов, не надавши жодних клопотань по суті справи. Суд зазначає, що за ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. При цьому підстави для відкладення розгляду справи у даному випадку відсутні. Отже, суд, розглянувши справу за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК. За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того суд вказує, що за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до змісту ч. 1-5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. За ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. На підставі ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З урахуванням викладеного вмотивування суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК). Головне, щоб електронний договір включав усі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним через недодержання письмової форми в силу прямої вказівки закону. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Отже, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є комбінацією цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічна правова позиції була викладена Верховним Судом у постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19. Суд встановив, що на підставі кредитного договору № 501375885 від 21.10.2021 р. (далі договір), укладеного між АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є позивач, АТ «Сенс Банк», та [PERSON] , банк надав позичальнику кредит в розмірі 319000 грн. зі строком користування кредитом на 60 місяців з поверненням до 21.10.2026 року зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 21% річних з визначенням графіку проведення платежіва відповідно до такого договору, що міститься у Додатку № 1 до нього. Відповідно до меморіального ордеру № 639548202 вбачається, що банк-позивач 21.10.2021 року видав на виконання умов кредитного договору № 501375885 [PERSON] грошові кошти в сумі 319 000 грн. На підставі довідки позивача про ідентифікацію відповідача вбачається, що 21.10.2021 року для підписання кредитного договору № 501375885 [PERSON] було використано код підтвердження 9901 на телефон відповідача. Таким чином суд дійшов висновку, що договір від 21.10.2021 року № 501375885 був підписаний [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, чим підтверджено його укладання сторонами такої угоди, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. На підставі ст. 599 ЦК зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тому, враховуючи умови договору від 21.10.2021 року, суд дійшов висновку, що угода між сторонами про надання кредиту є чинною, тому повинна виконуватись згідно діючого законодавства та умов укладеного між сторонами договору. Так за довідкою-розрахунком АТ «Сенс Банк» вбачається, що у [PERSON] станом на 21 серпня 2024 року малась заборгованості за кредитним договором № 501375885 від 21.10.2021 року в загальному розмірі 441979,78 грн., з якої борг з неповернутого кредиту в сумі 297905,66 грн. (враховуючи проведення оплати [PERSON] в сумі 21094,34 грн.) та борг за відсотками в сумі 144074,12 грн., що безпосередньо підтверджується наявною у справі випискою АТ «Сенс Банк» про рух грошових коштів по картковому рахунку, відкритому банком на [PERSON] . Крім того суд зауважує, що наявна у справі виписка по карткового рахунку [PERSON] у АТ «Сенс Банк» повною мірою підтверджує факт використання відповідачем наданого банком кредиту та сплати кредитних коштів й відсотків за його використання в неповному обсязі, визначеному умовами договору кредитування № 501375885 від 21.10.2021 року. Отже, судом було встановлено порушення позичальником строків проведення оплати щомісячних платежів зі сплати кредиту та відсотків на користь банку. В такому разі банк вправі вимагати відповідача достроково повернути кредит та сплатити за користування ним відсотки в загальному розмірі 441979,78 грн. Однак доказів проведення [PERSON] оплати заборгованості перед банком матеріали справи не містять. Таким чином, виходячи з наведеного вмотивування, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що наявні підстави для задоволення позову АТ «Сенс Банк» в частині стягнення зі [PERSON] боргу за договором № 501375885 від 21.10.2021 року в загальній сумі 441979,78 грн. Також за ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідача підлягають стягненню витрати банку зі сплати судового збору відповідно до частки задоволених судом позовних вимог, тобто в сумі 5303,76 грн.

Outcome: approved