Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

Позивач, АТ "Акцент-Банк" у березні 2025 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, вказуючи, що у відповідності до умов договору А430СТ155101023479 від 22.09.2020 банк надав відповідачу кредит у розмірі 11000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 50,00 % щорічно строком на 39 місяців. Посилається на те, що підписана відповідачем заява разом та Графік погашення кредиту складають кредитний договір, умови якого відповідач порушив, внаслідок чого станом на 20.03.2025 відповідач має заборгованість, яку просить стягнути з нього в сумі 12 922,35 грн, яка складається з: 7884,64 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом; 5037,71 грн - загальний залишок заборгованості за процентами, а також просить стягнути понесені судові витрати. Ухвалою суду від 25.03.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Штогрин М.П. 12.05.2025 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог АТ "Акцент-Банк". В обґрунтування заперечень проти позову посилається на те, що позивач у позовній заяві стверджує, що [PERSON] звернувся до АТ «А-Банк» щодо отримання банківських послуг та підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» та 22.09.2020 уклав з Банком кредитний договір А430СТ155101023479 щодо надання кредиту в розмірі 11000.00 грн. строком на 39 місяців (тобто до 21.12.2023 року) зі сплатою процентів у розмірі 50.00 щорічно. Однак у матеріалах справи відсутнє належне підтвердження того, що відповідачу була надана уся необхідна інформація відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відсутність документального підтвердження такої інформованої згоди означає, що Кредитодавець не забезпечив дотримання законодавчих вимог до укладення договору, що ставить під сумнів його юридичну дійсність. У матеріалах справи також немає інформації про проведення будь-якої додаткової перевірки ідентичності позичальника, яка б підтверджувала його право підписувати договір та брати на себе фінансові зобов`язання. Відповідач вважає, що ознайомлення з Офертою та укладення кредитного договору через гіперпосилання на сайті банку або у «особистому кабінеті» не відповідає вимогам чинного законодавства України, зокрема, порушує мої права як споживача відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про захист прав споживачів». Використання виключно гіперпосилання для ознайомлення з Офертою не забезпечує належного інформування клієнта про умови договору, особливо щодо положень, які мають бути зрозумілими та прозорими для прийняття обґрунтованого рішення. Позивач у позовній заяві зазначає недопустимий формат підпису (одноразовий ідентифікатор надісланого SMS), який нібито був використаний для підписання кредитного договору. Практично неможливо підтвердити та перевірити позицію, що одноразовий ідентифікатор був отриманий і використаний ним чи третьою особою з неправомірними намірами. Відповідач, не визнає дійсність кредитного договору, підписаного нібито за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (ОТП), оскільки порядок і умови використання такого підпису не відповідають вимогам Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Відповідно до ст. 18 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором повинен бути захищеним, щоб забезпечити підтвердження волі підписувача. У цій ситуації використання одноразового ідентифікатора надісланого SMS, не забезпечує належного рівня ідентифікації і підтвердження, оскільки SMS не є належним засобом автентифікації згідно зі стандартами довірчих послуг. Надіслання SMS із кодом не забезпечує належної ідентифікації, оскільки не підтверджує, що саме Позичальник, а не третя особа, використав цей код, натиснув кнопку «ТАК» і, таким чином, уклав договір. Позивачем не долучено до матеріалів справи доказів перерахування грошових коштів на рахунок відповідача, а також доказів оплат зазначених у розрахунку боргу або виписці по кредиту. Саме тому відповідач просить відмовити позивачу у позовних вимогах у повному обсязі, визнати правочин таким, що порушує вимоги Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та Закону України «Про електронну комерцію». Представник позивача в судове засідання не з`явився. У долученому до позовної заяви клопотанні просить справу слухати у його відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи. Належно повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] та його представник адвокат Штогрин М.П. в судове засідання не з`явилися, не повідомивши суд про причини неявки, заяв про відкладення розгляду справи від них не надходило. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд встановив такі обставини справи та відповідні до них правовідносини. З долученої до позовної заяви анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» вбачається, що відповідач виявив бажання отримати банківські послуги без зазначення їх виду, про що 25.09.2019 року підписав анкету-заяв, яка складає договір про надання банківських послуг. У заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення та погоджується з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг погоджується отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту банку. Зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті А-Банку. Відповідно до заяви про надання послуги «Швидка готівка» від 22.09.2020 А430СТ155101023479, яка підписана простим електронним цифровим підписом 22.09.2020 17:05 за ідентифікатором [NUMBER] [PERSON] звернувся щодо надання кредиту в розмірі 11000.00 грн строком на 36 місяців (тобто до 21.09.2023) зі сплатою процентів у розмірі 50.00 щорічно. Пунктом 8 заяви передбачено розмір щомісячного платежу - 598,83 грн та формулу його визначення. Номер платіжної картки, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту [NUMBER]. Рахунок для внесення платежів - UA703077700000029097511732376 (п.9). У п.11 заяви клієнта [PERSON] погодився з тим, що ця заява разом з Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в Ат «А-Банк» при наданні банківських послуг, Таблицею обчислення вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту становить Кредитний договір . Відповідно до таблиці загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка підписана відповідачем простим електронним цифровим підписом 22.09.2020 17:05, зазначено графік платежів, їх розмір та проценти за користування кредитом за період з 22.09.2020 по 21.09.2023. Згідно паспорта споживчого кредиту «Швидка готівка» сума кредиту - 11000,00 грн., загальні витрати за кредитом - 10410,07 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту - 21410,07 грн. Як видно із меморіального ордера від 22.09.2020, [PERSON] оплатив 11000 грн онлайн кеш-кредит. Станом на 20.03.2025 заборгованість відповідача за даним кредитним договором складала суму в розмірі 12922,35 грн, що видно із розрахунку заборгованості та виписки по кредиту. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із такого. Згідно частини першої статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ст. 628 ЦК України). Згідно із частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частина друга статті 1056-1 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст. ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною першою статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (частиною першою статті 207 ЦК України). Закон України від 03.09.2015 року № 675-VIII «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 цього Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини третьої статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина п`ята статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами частини восьмої статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до частини першої статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У силу вимог частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частиною першою статті 611 ЦК України). Згідно з вимогами статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що сторонами 22.09.2020 в електронній формі укладено кредитний договір А430СТ155101023479, щодо надання кредиту в розмірі 11000.00 грн строком на 36 місяців (тобто до 21.09.2023) зі сплатою процентів у розмірі 50.00 щорічно. Договір підписаний відповідачем простим електронним цифровим підписом 22.09.2020 17:05 за ідентифікатором [NUMBER]. На підтвердження існування у відповідача заборгованості за кредитним договором, представником позивача було надано до суду меморіальний ордер, розрахунок заборгованості та виписку про рух коштів по картці яка містить інформацію про здійснені відповідачем операції по картці. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. У постанові Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами існування заборгованості за кредитним договором. Отже, надані банком виписка про рух коштів по картці відповідача та розрахунок заборгованості є належними доказами, які підтверджують розмір заборгованості за кредитним договором, оскільки містять детальний розпис нарахованої заборгованості за кредитним договором, дати здійснення платежів боржником, кількість днів, за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 липня 2020 року у справі № 367/4970/13-ц, «заперечуючи розмір кредитної заборгованості, розрахований банком, [PERSON] докази, які б спростовували як факт надання кредиту у розмірі, визначеним кредитним договором (зі змінами), так і розмір боргу, не надала, що є її процесуальним обов`язком». Відповідач не надав суду доказів, які б спростовували визначений банком розмір заборгованості за кредитом, як і не навів заперечень щодо неотримання та невикористання ним грошових коштів позивача, а також що номер телефону [NUMBER] йому не належить. У заяві та додатках сторонами узгоджено розмір процентної ставки (її зміну) за користування кредитними коштами. Отже, факт використання кредитних коштів позичальником доводиться випискою по рахунку та розрахунком заборгованості. При цьому, на підтвердження зазначених фактів матеріали справи містять відповідну заяву клієнта, в яких останній просить надати відповідний тип кредиту. Разом з цим, заперечуючи проти вимог у цій частині, матеріали справи не містять доказів на спростування факту укладення такого договору, а доводи відповідача зводяться до незгоди із заявленими позовними вимогами. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 243/6552/20, від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, від 12.06.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд доходить висновку, що мають місце порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення із [PERSON] в користь банку заборгованості по кредитному договору №А430СТ155101023479 від 22.09.2020 в сумі 12 922,35 грн, яка складається з: 7884,64 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом; 5037,71 грн - загальний залишок заборгованості за процентами. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача необхідно стягнути 2422,40 гривень судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved