Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

10\~лютого 2025\~року до\~Приморського районного\~суду м.\~Одеси за\~підсудністю надійшла\~позовна заява [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шупеня Олександра Миколайовича, [PERSON] та [PERSON] про визнання дій нотаріуса протиправними, довіреності та правочинів недійсними, у якій позивач просить визнати дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шупеня Олександра Миколайовича незаконними; визнати недійсною довіреність, що видана 30 травня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенем Олександром Миколайовичем, реєстровий номер 47225939, бланк НМХ 061854; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0800 га, кадастровий номер 90:25:060701:119, що розташована за адресою: [ADDRESS] від 09 червня 2018 року; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0800 га, кадастровий номер 90:25:060701:118, що розташована за адресою: [ADDRESS] від 09 червня 2018 року. За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Косіциній В.В. Ухвалою суду від 17 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання по справі призначено на 13 березня 2025 року. У підготовче засідання, призначене на 13 березня 2025 року учасники справи не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду від 13 березня 2025 року закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду на 31 березня 2025 року. У судове засідання, призначене на 31 березня 2025 року учасники справи не з`явилися. У зв`язку із відсутністю відомостей про належне сповіщення відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шупеня Олександра Миколайовича, розгляд справи відкладено на 12 травня 2025 року. 12 травня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача адвоката Горбачової Ганни Михайлівни надійшла заява про розгляд справи без участі, у якому заявниця не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Враховуючи те, що відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористалися, про судове засідання повідомлялися належним чином, а також те, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання прийнято рішення здійснити заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Щодо позовних вимог про визнання дій нотаріуса незаконними, суд зазначає наступне. 30 травня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М. було посвідчено довіреність, відповідно до якої [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатися (продавати, подарувати, обмінювати, здавати в оренду, найм та інше) будь-яким особам за будь-яку ціну належні йому на праві власності земельні ділянки, а саме: - площею 0,0800 га, кадастровий номер 90:25:060701:119, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - площею 0,0800 га, кадастровий номер 90:25:060701:118, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - площею 0,0800 га, кадастровий номер 90:25:000000:433, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)). Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року вправі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)). Підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій, нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії, визначені статтею 49 Закону України «Про нотаріат». Згідно зі статтею 50 Закону України «Про нотаріат», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 185/9284/23 (провадження № 61-10253св24) вказано, що: «згідно вимог чинного законодавства нотаріальні дії вчиняються нотаріусами відповідно до наданих їм повноважень та із дотриманням визначеної законом процедури. […] Можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судова процедура оскарження має на меті забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) зазначено, що: «обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має бути ефективним, тобто призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Велика Палата Верховного Суду вважає, що закріплене у статті 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може призвести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб. Втім, нотаріальна дія з видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів є одномоментною та не має самостійного значення, оскільки завершується виданням свідоцтва. Тому оскарження нотаріальної дії з його видачі не дозволить ефективно захистити та відновити права позивача». В даному конкретному випадку, позовна вимога про визнання дій приватного нотаріуса незаконними не дозволить ефективно захистити та відновити права позивача, оскільки, питання про законність дій нотаріуса повинна досліджуватися судом під час оскарження наслідків такої нотаріальної дії. Тому, враховуючи те, що позовна вимога про визнання дій нотаріуса не є належним способом захисту та не може у повній мірі захистити права позивача, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині. Щодо позовної вимоги про визнання недійсною довіреності, суд зазначає наступне. 30 травня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М. було посвідчено довіреність, відповідно до якої [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатися (продавати, подарувати, обмінювати, здавати в оренду, найм та інше) будь-яким особам за будь-яку ціну належні йому на праві власності земельні ділянки, а саме: - площею 0,0800 га, кадастровий номер 90:25:060701:119, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - площею 0,0800 га, кадастровий номер 90:25:060701:118, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - площею 0,0800 га, кадастровий номер 90:25:000000:433, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (частина перша, друга та третя статті 202 ЦК України). Правочин є найбільш розповсюдженим юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин. До односторонніх правочинів, зокрема, відноситься: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини. При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Між цим така сторона може бути представлена декількома особами, спільний заповіт подружжя та ін. Аналіз розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків) (див. постанову Верховного Суду в складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2020 року в справі № 201/16327/16-ц (провадження № 61-43384св18)). За позовом особи, яка видала довіреність, про визнання недійсною цієї довіреності, належним відповідачем є повірений (особа, якій видано довіреність) (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року в справі № 200/15072/16-ц (провадження № 61-3119св19), від 15 вересня 2021 року у справі № 404/8546/19 (провадження № 61-18619св20)). Тому, в даному конкретному випадку, саме [PERSON] , як особа, якій видано довіреність буде належним відповідачем у справі. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно з частинами першою, третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У статті 215 ЦК України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: «Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину». Частиною першою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У постанові КЦС ВС від 22 травня 2024 року у справі №369/2750/21 вказано, що судами встановлено, що оспорювану довіреність, посвідчену приватним нотаріусом 19 серпня 2020 року, позивач не підписував, тобто не мав волевиявлення на вчинення правочину. З огляду на викладене, визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. Отже, заявлена [PERSON] вимога про визнання довіреності недійсною є неналежним способом захисту порушеного права з огляду на нікчемність цього правочину, у її задоволенні належить відмовити саме із цих підстав. Тому, довіреність, підписана іншою особою є нікчемною в силу закону, та не потребує її оспорення. У позовній заяві позивач посилається на те, що він не підписував вказану довіреність. На підтвердження зазначеного, позивачем було подано висновок експерта від 07.09.2021 року №СЕ-19/111-21/36476-ПЧ, відповідно до якого підпис, розташований на сторінці №39, номер нотаріальної дії №138 у графі «Підпис осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії» Реєстру для реєстрації нотаріальних дій, який зареєстровано в ГТУЮ у м. Києві за №001342 від 26.12.2017 року виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням його підпису. Тому, оскільки позивач не підписував вказану довіреність, вимога про визнання її недійсним є неналежним способом захисту порушеного права з огляду на нікчемність цього правочину, у її задоволенні належить відмовити. Щодо вимог про визнання недійсним договорів, суд зазначає наступне. 09 липня 2018 року між [PERSON] , що діяв від імені [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким продавець передав а покупець прийняв у власність земельну ділянку площею 0,0800 га, кадастровий номер 90:25:060701:119, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Також, 11 жовтня 2018 року між [PERSON] , що діяв від імені [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким продавець передав а покупець прийняв у власність земельну ділянку площею 0,0800 га, кадастровий номер 90:25:060701:118, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Зазначені договори укладені у м. Сімферополі, АРК та зареєстровані органом, що створені не у встановленому законом порядку. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією від 28.02.2025 № 376, все територія АРК є окупованою з 20.02.2014 року. Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», який відносить АР Крим до тимчасово окупованих територій, та який є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. При цьому в указаному Законі також визначено: - за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупований території, якщо таке майно набуте відповідно до законів України. (частина третя статті 11) - набуття та припинення права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, здійснюється відповідно до законодавства України за межами тимчасово окупованої території. У разі неможливості здійснення державним реєстратором повноважень щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на тимчасово окупованій території орган державної реєстрації визначається Кабінетом Міністрів України. - на тимчасово окупованій території будь-який правочин щодо нерухомого майна, у тому числі щодо земельних ділянок, вчинений з порушенням вимог цього Закону, інших законів України, вважається недійсним з моменту вчинення і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Тому, враховуючи те, що укладання правочинів, пов`язаних із відчуженням об`єктів нерухомого майна, в тому числі земельних ділянок на тимчасово окупованій території з урахуванням діючого так законодавства та які посвідчені (зареєстровані) органами, створеними не у встановленому законодавством порядку не мають створюють для їх власників будь-яких правових наслідків, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині. На підставі зазначеного,

Outcome: dismissed