Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

25 лютого 2025 року уповноважений представник позивача СП ТОВ «Нива Переяславщини» адвокат Демків Б.М. звернувся до Згурівського районного суду Київської області із вищевказаною позовною заявою, в якій просить визначити СП ТОВ «Нива Переяславщини» додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13.02.2025 Згурівська державна нотаріальна контора сповістила СП ТОВ «Нива Переяславщини» про те, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилась спадщина та було заведено спадкову справу № 144/2024 за заявою дочки померлого [PERSON] . За інформацією зі Спадкового реєстру Згурівській ДНК стало відомо про наявність заповіту від імені померлого [PERSON] . На запит Згурівської ДНК нотаріусом отримано від Згурівської селищної ради інформацію щодо заповіту від 21.04.2021 № 2, за змістом якого [PERSON] заповів СП ТОВ «Нива Переяславщини» земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 3221982700:07:006:0040. Оскільки, позивач про наявність заповіту дізнався тільки 13.02.2025, в результаті чого було пропущено строк для прийняття спадщини за заповітом, нотаріусом запропоновано позивачу звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Суддя Згурівського районного суду Київської області Кучерява Л.М. своєю ухвалою від 28.02.2025 прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначила у справі підготовче засідання, встановила сторонам строки для подання заяв по суті справи, задовольнила клопотання представника позивача про витребування доказів. Згурівський районний суд Київської області своєю ухвалою від 27.03.2025 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку. Представник позивача адвокат Демків Б.М. направив до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити повністю, судові витрати просить залишити за позивачем. Відповідач [PERSON] направила до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила не стягувати з неї судові витрати. Суд визнав можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін, та їхня неявка не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до\~ст.\~206\~ЦПК України\~позивач може\~відмовитися від\~позову,\~а відповідач\~\~визнати позов\~на будь-якій\~стадії провадження\~у справі,\~зазначивши про\~це\~в\~заяві по\~суті\~справи\~або в\~окремій\~письмовій\~заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що 13.02.2025 державний нотаріус Згурівської державної нотаріальної контори Саркісян О.М. направила позивачу СП ТОВ «Нива Переяславщини» повідомлення у якому вказує, що [INFO] помер [PERSON] . Повідомляє, що за життя він склав заповіт, яким заповідав належну йому земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3221982700:07:006:0040 Спільному українсько-великобританському товариству з обмеженою відповідальністю «Нива Переяславщини». Попереджає про те, що якщо у десятиденний строк з дня отримання цього повідомлення від позивача не надійде заява про прийняття спадщини після смерті [PERSON] за згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, або копія позовної заяви до суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини (із відміткою суду про її прийняття), то вся спадщина буде оформлена на спадкоємців за законом (а.с. 12). В цей же день, 13.02.2025, державний нотаріус Згурівської державної нотаріальної контори Саркісян О.М. повідомила позивача про те, що оскільки СП ТОВ «Нива Переяславщини», як спадкоємець, у визначений законом строк із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не зверталося, воно вважається таким, що не прийняло її. Спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, може звернутись до суду з позовною заявою про встановлення йому додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи це, державний нотаріус рекомендувала позивачу звернутись до Згурівського районного суду Київської області (а.с. 13). На виконання ухвали судді Згурівського районного суду Київської області від 28.02.2025 державний нотаріус Згурівської державної нотаріальної контори надала суду копію спадкової справи № 144/2024 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 37-56). Із спадкової справи № 144/2024 вбачається, що відповідач [PERSON] 05.11.2024 звернулася в Згурівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] , у якій вона також повідомила, що право на спадщину за законом має також син померлого [PERSON] , який, в свою чергу, від прийняття спадщини відмовився, подавши нотаріусу відповідну заяву. У зв`язку із оформленням спадщини після смерті [PERSON] та встановивши з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), що Згурівською селищною радою 21.04.2021 за реєстровим № 9-2 посвідчено заповіт від імені [PERSON] (номер заповіту Спадковому реєстрі: 70414466), державний нотаріус 06.11.2024 звернулася до Згурівської селищної ради із запитом про надання копії вказаного заповіту. Із копії заповіту, посвідченого 21.04.2021 старостою виконавчого комітету Згурівської селищної ради Гуменюк В.А., вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належну йому земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,7620 га, кадастровий номер 3221982700:07:006:0040, яка розташована на території Згурівської селищної ради в с. Любомирівка Броварського району Київської області заповів Спільному українсько-великобританському товариству з обмеженою відповідальністю «Нива Переяславщини» (код ЄДРПОУ 25564175). Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є буд-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обстав справи. Відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18 та багатьох інших. Практика суду касаційної інстанції у цій категорії справ є сталою та незмінною. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно. Водночас прийняття спадщини є правом, а не обов`язком спадкоємця, який, відмовляючись від прийняття спадщини, не порушує свободи заповіту, а діє у власних інтересах. Відмова від прийняття спадщини може бути виражена як у формі подання заяви про відмову від прийняття спадщини, так і шляхом невчинення спадкоємцем дій, потрібних для прийняття спадщини. Натомість, за загальним правилом, прийняття спадщини потребує активних дій спадкоємця. Враховуючи зазначене, дотриманням свободи заповіту в частині реалізації волі спадкодавця є забезпечення спадкоємцю можливості прийняти спадщину в порядку, встановленому чинним законодавством. Водночас, як уже зазначалося, вирішення питання щодо прийняття чи відмови у прийнятті спадщини, за загальним правилом, є безумовним правом спадкоємця, яке він реалізовує на власний розсуд. Тож відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не порушує принципу свободи заповіту. Важливим під час вирішення питання про надання особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини також є факт прийняття спадщини іншими спадкоємцями за законом, оскільки в такому разі може відбутися втручання у право власності інших осіб, порушення принципу правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно реалізувала власні цивільні права. Наведене зумовлює потребу в дотриманні принципу пропорційності втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину. У спірних правовідносинах дотримання принципу пропорційності безпосередньо залежить від наявності об`єктивних, непереборних та істотних обставин, які є підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. У разі якщо таких обставин суд не встановив, то не можна допускати втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину, навіть з огляду на такий фундаментальний принцип спадкового права, як свобода заповіту, оскільки це порушить принцип правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно скористалася власними цивільними правами, та не відповідатиме принципу пропорційності втручання у право власності на спадкове майно. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 зробила висновок, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування. Надалі Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 зазначає про те, що коли ж особа усвідомлює чи повинна усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги спадкування або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, і не вчиняє активних дій, спрямованих на прийняття спадщини (засвідчення своєї згоди на вступ у всі правовідносини спадкодавця) виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то її необізнаність про наявність заповіту не може розглядатися як підстава для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. Відмова нотаріуса, за наведених обставин, у видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцю першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, на користь якого було складено заповіт, не порушує принципу свободи заповіту, оскільки усвідомленим невчиненням дій для прийняття спадщини спадкоємець на власний розсуд реалізовує своє право на відмову від прийняття спадщини. Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважала, що є підстави для відступу від висновку щодо застосування частини першої статті 1269, частини першої статті 1270, частини третьої статті 1272 ЦК України, викладеного у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, про те, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, шляхом його конкретизації. З урахуванням наведених мотивів цієї (постанови від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23) постанови Велика Палата Верховного Суду дійшла переконання про наявність підстав для відступу від загального правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, про те, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, шляхом конкретизації, зазначивши таке: -необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; -втім це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини; -спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; -тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Верховний Суд наголошує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. У справі, що розглядається, позивач є юридичною особою з організаційно-правовою формою товариство з обмеженою відповідальністю, створене шляхом внесення вкладів учасників до статутного капіталу товариства на підставі Загальних зборів учасників (а.с. 6-10 копія Статуту, а.с. 17-23 повний Витяг з Єдиного державного реєстру). Отже, за обставинами цієї справи позивач не є спадкоємцем майна померлого за законом як спадкоємець будь-якої із п`яти черг спадкування. Тому очевидно, що позивач (будь-хто із представників (учасників) позивача) не знаючи про існування заповіту, не вчиняли активних дій для прийняття спадщини та не подали заяву про прийняття спадщини у встановлений ЦК України строк. Відповідно до обставин справи активні дії щодо прийняття спадщини позивач СП ТОВ «Нива Переяславщини» почало вчиняти після того, як після спливу шестимісячного строку, державний нотаріус повідомила його про існування заповіту, звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. З огляду на обставини справи, а також правові висновки, сформульовані у вказаних вище постановах Великої Палати Верховного Суду, вказане свідчить про виникнення у позивача об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили його своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у відведений ЦК України строк. Крім того, суд звертає увагу на наступне. Статтею 63 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Відповідно до підпункту 2.2 пункту 2 та підпункту 3.2 пункту 3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595, під час заведення спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Отже, наведеними правилами передбачено обов`язок нотаріуса після заведення спадкової справи перевіряти наявність заповіту, вчиняти дії щодо вчасного сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому/їй є відомим, а також право зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. До того ж, з метою дотримання строку для прийняття спадщини нотаріус повинен роз`яснити спадкоємцям, які звернулися з приводу такої спадщини, право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Наведені правила не передбачають для нотаріуса обов`язку у всіх випадках подавати оголошення у пресі про відкриття спадщини та закликання до спадкування; нотаріус не повинен здійснювати розшук спадкоємців, місце проживання яких йому не є відомим. Так само за чинною на момент виникнення спірних правовідносин редакцією Порядку й обов`язок роз`яснити право подати заяву про прийняття спадщини або відмову від неї поширюється на тих спадкоємців, які звернулися до такого нотаріуса з приводу спадщини, що відкрилася. Суд встановив, що повідомлення нотаріусом про наявність заповіту, складеного на ім`я позивача, було вчинене майже через три місяці після спливу шестимісячного строку, визначеного для подання заяви про прийняття спадщини, при цьому факт наявності заповіту був встановлений нотаріусом в межах цього шестимісячного строку. Тож за наведених обставин невчасне вчинення нотаріусом певних дій стосовно позивача також створило перешкоди позивачу у прийнятті спадщини та не унеможливлювало подання заяви про прийняття спадщини у строк, визначений статтею 1270 ЦК України. З урахуванням викладеного, виходячи із аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позивачем наведено причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього щодо подачі заяви про прийняття спадщини, а тому наявні підстави для встановлення СП ТОВ «Нива Переяславщини» додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . За подання позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 гривень (а.с. 24 платіжна інструкція). Представник позивача просив не стягувати з відповідача судові витрати та залишити їх за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved