Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення в її користь аліментів на утримання синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн., щомісячно, на кожну дитину. Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано рішенням суду. Від даного шлюбу в них народилися сини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час діти проживають разом із нею та повністю перебувають на її утриманні. Відповідач вже тривалий час самоусунувся від виховання та підтримки дітей, жодної матеріальної допомоги дітям не надає. Наскільки їй відомо, стан здоров`я і матеріальне становище дозволяє йому виділяти кошти на утримання дітей. Вихованням дітей вона також займається самостійно. Сини навчаються в Тернопільському академічному ліцеї «Українська гімназія» ім. І. Франка Тернопільської міської ради. Їхнє щоденне харчування в школі складає по 120 - 140 гривень на дитину. Сину [PERSON] потрібна допомога у навчанні, для розвитку його здібностей у вивченні математики та іноземної мови, необхідно фінансово забезпечити фізичний розвиток дитини у відвідуванні спортивної секції. У сина [PERSON] є здібності до заняття спортом. Він займається в секції тхеквондо в групі. Окрім оплати занять, місячна вартість яких становить 800,00 грн., необхідно додатково оплачувати участь в змаганнях (не менше одного разу на місяць), в тому числі і участь в змаганнях за кордоном, дорогу та харчування. Роману також необхідне посилене покращене харчування. Крім того, зважаючи на захворювання очей, сину [PERSON] необхідно часто проходити огляд в лікаря офтальмолога та корегувати зір окулярами, проходити лікувальні процедури та медикаментозне лікування. Наразі вона з дітьми проживає на орендованій квартирі, яку оплачує самостійно. Вихованням дітей займається сама, та, відповідно всі витрати на дітей несе сама. Зараз в неї недостатньо коштів для забезпечення неповнолітнім синам належного рівня життя для їх фізичного, інтелектуального, духовного розвитку, забезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням. Вважає, що проживання дітей з одним із батьків не звільняє іншого від права спілкування з дітьми та обов`язку виховувати синів, піклуватися про них та матеріально забезпечувати. Оскільки відповідач ухиляється від обов`язку утримувати дітей, просила стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень, щомісячно, на кожну дитину. 04.02.2025 Судом зареєстрований відзив на позовну заяву поданий представником відповідача, який мотивований тим, що твердження позивача щодо того, що відповідач самоусунувся від виховання та підтримки дітей є абсурдними, невірними та надуманими. Від самого народження дітей та з моменту подачі позовної заяви про розірвання шлюбу, відповідач - батько дітей дбає та піклується про своїх дітей. Систематично надає допомогу синам, забезпечує їх необхідними благами, які їм потрібні дія життя, влаштував одного із синів у секцію тхеквондо та неодноразово оплачував та оплачує вказані заняття. Поряд з цим, у разі хвороби дітей (застуди, ГРВ, і т.д.) батько одразу купляє необхідні ліки, турбується про здоров`я синів, час від часу за необхідності надає кишенькові гроші у школу для синів, забезпечує їх як одягом так і продуктами харчування. Вище вказана допомога, надається батьком добровільно за власні кошти, що свідчить про те, що батько дітей станом на сьогодні бере та хоче в подальшому брати участі у вихованні своїх дітей. Більше того, задля гармонійного розвитку своїх дітей батько дітей організовує їм відпочинки у торговельних закладах, відвозить дітей на відпочинок та відповідно оплачує такі поїздки. Однак звертає увагу Суду, що відповідач - [PERSON] станом на сьогодні офіційно ніде не працює, систематичного доходу останній не має, живе за рахунок заощаджень накопичених за минулі роки та інколи отримує кошти від не систематичних підробітків різноробочим відповідно до чого дохід є мінливим та нестабільним. Поряд з цим, відповідач проти позову повністю не заперечує та бажає сплачувати аліменти на користь своїх неповнолітніх дітей, проте у чітко визначеному розмірі та необхідному для дітей відповідного віку, зокрема згоден сплачувати аліменти в розмірі по 2000 гривен на кожну дитину. 02.12.2024 ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області [PERSON] відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2025 матеріали вказаної цивільної справи передано на розгляд судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Дзюбичу В.Л., згідно розпорядження керівника апарату № 165 від 26 лютого 2025 року, у зв`язку із звільненням судді з посади. Ухвалою суді від 28.02.2025 цивільну справу №607/25685/24 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів прийнято до свого провадження. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позові та просила суд їх задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав часткового, а саме відповідач згоден сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі по 2000 гривень, з підстав зазначених у відзиві на позов. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 05 травня 2011 Великоглибочецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №01, що стверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] виданим повторно 16.10.2024 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільській області Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. В даному шлюбі у сторін народилося двоє дітей син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03 листопада 2011 року та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05 травня 2014 року. Як встановлено Судом, неповнолітні діти сторін проживають разом з позивачем, що стверджується довідкою №52 виданою 01.11.2024 ОСББ «Карпенка, 8а». Положеннями статті 141 СК України передбачено, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аліменти - це кошти на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити базові матеріальні умови для життя дитини: оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих дітьми комунальних послуг, лікування нескладних захворювань та інше. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів ( ч.2 ст. 182 СК України). У відповідності до вимог ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому, відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Так, судом встановлено, що підстави для звільнення відповідача від обов`язку утримувати спільних з позивачем дітей, передбачених положеннями СК України, відсутні. Водночас, відповідач не заперечує, щодо стягнення із нього аліментів, проте просив зменшити розмір аліментів до 2000 гривень. Судом також враховано, що стягнення аліментів має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їм не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. Водночас, як вбачається із вимог ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму з 1 січня 2025 року для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень. При цьому, позивачкою [PERSON] належними доказами не обґрунтовано позов в частині стягнення аліментів на неповнолітніх дітей у розмірі саме по 5000 гривень на кожну дитину. Крім того, Судом встановлено та позивачем не спростовано, що відповідач намагається утримувати та виховувати неповнолітніх синів, що стверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, зокрема довідками виданими стоматологічною клінікою «Viva» та консультаційним висновком лікаря-педіатра клініки «Малеча» про лікування дітей. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи ту обставину, що відповідач [PERSON] має можливість виконувати батьківські обов`язки по утриманню неповнолітніх дітей, суд вважає, що в даному випадку мають місце порушення прав неповнолітніх дітей, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача в користь позивача аліментів. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, враховуючи необхідність забезпечення прав неповнолітніх дітей сторін на рівень життя, достатній для їхнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також, враховуючи, що відповідач є особою працездатного віку, суд доходить висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до часткового задоволення, а тому із відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі по 2500 гривень на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із 29.11.2024 і до досягнення дітьми повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд наголошує на тому, що обов`язок щодо утримання дітей покладається рівною мірою на обох батьків. При цьому, суд зауважує, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів. Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн.

Outcome: partial