Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

Позивач, в інтересах якого діяла представник, звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 24 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною вчинено виконавчий напис № 9163 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея банк» заборгованості в сумі 87 888,94 грн. Позивачу про існування даного виконавчого провадження [NUMBER], яке відкрите приватним виконавцем Харківської області Цимбал С.В. на підставі виконавчого напису №9163 від 24 вересня 2021 року приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни про стягнення з неї на користь АТ «Ідея банк» стало відомо в листопаді 2024 року. [PERSON] вказала, що виконавчий напис № 9163 від 24 вересня 2021 року Київського міського нотаріального округу [PERSON] про стягнення заборгованості є протиправним, тобто таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню, а також є таким, що суперечить вимогам матеріального та процесуального права. Додала, що вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, який не був посвідчений нотаріально, порушує вимоги законодавства, нотаріусом було порушено процедуру вчинення виконавчого напису, оскільки жодної вимоги банком їх не направлялось, не дотримано вимогу безспірності. Зважаючи на вищевикладене, позивач була змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, учасникам справи надано строк для подання заяв по суті. Представником позивача було подано до суду клопотання про витребування з Київського обласного державного нотаріального архіву матеріалів, на підставі яких приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни було вчинено виконавчий напис №9163, оскільки свідоцтво нотаріуса анульовано. Ухвалою суду клопотання представника позивача про витребування документів було задоволено. До суду надійшов відзив представника АТ "Ідея Банк", в якому зазначено, що відповідач не погоджується з позовом, вважає його необгрунтованим та безпідставним. Так, представник вказав, що 05.11.2019 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту та страхування №D44.22116.005906788, згідно якого Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 49 999,00 грн , а Позичальник зобов?язувався повернути його разом з процентними платежами згідно з умовами цього Договору. 19.12.2023 року АТ «Ідея Банк» (Клієнт по договору факторингу) та Товариство з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» (Фактор по договору факторингу) уклали договір факторингу №19/12-2023, за яким право вимоги за договором №D44.22116.005906788 перейшло фактору, що свідчить про те, що АТ "Ідея Банк" не є належним відповідачем. Крім того, представник відповідача наголосила на тому, що позивач умови договору кредиту належним чином не виконувала, у зв"язку з чим виникла заборгованість у розмірі 85 988, 94 грн. Враховуючи вище вказане, АТ "Ідея Банк" звернулось до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису та стягнення боргу з позивача. Так, представник зазначила, що банком було надано для вчинення виконавчого напису всі необхідні документи, що підтверджують безспірність боргу. Крім того, представник АТ "Ідея Банк" зазначив, що вимога позивачу направлялась, однак вона так і не повернула борг. Додала, що виконавчий напис вчинено до втрати законної сили постановою №662 від 26.11.2014 року №Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", що свідчить про його законність. Також, представник вказала, що Канунніковою А.М. жодним чином не оспорюється заборгованість, тому не зрозуміло в чому полягає спір. Крім того, щодо вимоги позивача про стягнення судових витрат, представник відповідача зазначила, що відсутні правові підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, вартість заявлених вимог є неспівмірною із складністю справи, необгрунтовано розмір витрат. У задоволенні позову представник АТ "Ідея Банк" просила відмовити в повному обсязі. На адресу суду надійшла відповідь Київського обласного державного нотаріального архіву, згідно з якою документи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. не передавались. До суду надійшло клопотання представника позивача про залучення в якості співвідповідача ТОВ "ОПТІМА ФАКТОРИНГ", оскільки дане товариство є фактором, який отримав право вимоги за договором кредиту та страхування №D44.22116.005906788. Ухвалою суду клопотання про залучення співвідповідача ТОВ "ОПТІМА ФАКТОРИНГ" задоволено, залученому відповідачу надано строк для подання відзиву на позов. На адресу суду надійшов відзив ТОВ "ОПТІМА ФАКТОРІ" (минула назва- ТОВ "ОПТІМА ФАКТОРИНГ", в якому вказано, що 05.11.2019 року [PERSON] було укладено кредитний договір №D44.22116.005906788 з АТ "Ідея Банк".19.12.2023 року між АТ "Ідея Банк" та ТОВ "ОПТІМА ФАКТОРИНГ" було укладено договір факторингу №19/12-2023, за яким право вимоги до [PERSON] за договором №D44.22116.005906788 перейшло фактору -ТОВ "ОПТІМА ФАКТОРИНГ". Представник відповідача зазначив, що виконавчий напис №9163 було вчинено нотаріусом правомірно, відповідно до вимог чинного законодавства, на підставі документів, що підтверджують безспірність заборгованості. Щодо витрат на правничу допомогу, заявлених позивачем, представник наголосила на тому, що їх розмір є завищеним та наявні підстави для їх зменшення. Крім того, додала, що понесені витрати не доведено позивачем. Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представником позивача було долучено відповідь на відзив, в якому вказано, що вказане у відзиві не відповідає дійсності. Адвокат зазначила, що виконавчий напис вчинено з порушеннями, свідоцтво нотаріуса було анульовано. Також додала, що зверталась до первісного кредитора щодо отримання інформації, однак їй було відмовлено. Представник позивача наполягала на тому, що виконавчий напис вчиняється тільки за наявності безспірності. Вказала, що [PERSON] претензій чи вимог від кредиторів не отримувала, як і жодних документів про наявність виконавчого напису. Адвокат зазначила, що позивач суму нарахованої заборгованості не визнає, її ніхто не повідомляв про наявність боргу, у зв"язку з чим вона була позбавлена можливості оспорити вимоги АТ "Ідея Банк". Вище вказане свідчить про те, що думка [PERSON] як боржника не була врахована при вчиненні виконавчого напису. Зважаючи на те, що факт безспірності заборгованості не підтверджено, представник позивача наполягала на задоволенні позову та просила визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, відповідно до вимог ст.279 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до такого висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд на підставі ст.ст.12,13,43,81 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Судом встановлено, що 05.11.2019 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту та страхування №D44.22116.005906788, згідно якого Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 49 999,00 грн , а Позичальник зобов?язувався повернути його разом з процентними платежами згідно з умовами цього Договору, що не заперечується сторонами, однак і договору кредиту до суду надано сторонами не було. 19.12.2023 року АТ «Ідея Банк» (Клієнт по договору факторингу) та Товариство з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» (Фактор по договору факторингу) уклали договір факторингу №19/12-2023, за яким право вимоги до [PERSON] за договором №D44.22116.005906788 перейшло фактору, про що свідчать копії договорів факторингу, долучені відповідачами до відзивів. Посилання АТ "Ідея Банк" про те, що товариство не є належним відповідачем, оскільки право вимоги перейшло до фактору, суд не бере до уваги, оскільки оспорюється у справі виконавчий напис, який вчинено за заявою саме первісного кредитора. АТ "Ідея Банк" у своєму відзиві наполягали на неналежному виконанні [PERSON] умов договору, у зв"язку з чим виникла заборгованість у розмірі 85 988, 94 грн, що і призвело до подальшого звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису та стягнення боргу з позивача. 24 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною вчинено виконавчий напис № 9163 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея банк» заборгованості та плати за вчинення виконавчого напису в сумі 87 888,94 грн, про що свідчить копія виконавчого напису №9163(а.с.11). Свідоцтво приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. було анульовано, про що вказано в копії наказу(а.с.14). 20.11.2021 року було відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого напису №9163, що підтверджується копією постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенком Д.А.(а.с.12-13). 22.11.2021 року в межах вище вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника, про що свідчить її копія(а.с.15). Позивач вказала в позові, що про існування даного виконавчого провадження [NUMBER], яке відкрите приватним виконавцем Харківської області Цимбал С.В. на підставі виконавчого напису №9163 від 24 вересня 2021 року приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни про стягнення з неї на користь АТ «Ідея банк» стало відомо в листопаді 2024 року. Вказане не оспорювалось відповідачами. [PERSON] в заявах по суті зазначила про те, що жодних доказів безспірності розміру заборгованості немає, оскільки їй не було відомо про його існування, жодних вимог чи претензій стосовно наявного боргу вона не отримувала, як і виконавчий напис. Позивач наполягала на тому, що вона була позбавлена можливості оспорити розмір боргу, оскільки їй було невідомо про його існування. Таким чином, позивач вважає виконавчий напис таким, що вчинений з порушеннями, у зв"язку з чим він звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. АТ "Ідея Банк" долучило до відзиву копію вимоги про усунення порушень, опису вкладення та списки групових відправлень, однак з поданих документів неможливо встановити факту отримання даної вимоги позивачем. Щодо копій довідки-розрахунку заборгованості, а також виписок, долучених АТ "Ідея Банк" до відзиву, суд вважає, що надані копії не можуть свідчити про наявність безспірності боргу при вчиненні виконавчого напису, оскільки вони складені в односторонньому порядку та суд позбавлений можливості встановити чи надавалися нотаріусу дані розрахунки та виписки. Надання копії довідки-розрахунку та посилання представником АТ "Ідея Банк" на те, що оригінали довідки -розрахунку наявні у позивача та нотаріуса ставить під сумнів викладене в них, оскільки свідоцтво нотаріуса анульовано та встановити перелік документів, на підставі яких було вчинено спірний виконавчий напис, неможливо. Крім того, довідка-розрахунок формується Банком, що вказує на те, що оригінал має знаходить у позивача також. Стосовно оригіналу виписки, представник АТ "Ідея Банк" зазначив, що оригінал наявний у позивача, однак не зрозуміла відсутність оригіналу виписки безпосередньо у кредитора. Вище вказане також суперечить викладеному представником позивача, яка стверджує, що про борг та його розмір їй невідомо, жодних повідомлень чи вимог вона не отримувала. Крім того, АТ "Ідея Банк" не надало суду договору кредиту, укладеного з [PERSON] . Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (частина друга статті 50 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до частини першої статті 87 Закону України«Про нотаріат» для стягнення грошових сум нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. У частинах першій, другій статті 88 Закону України«Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц, провадження № 14-557цс19). Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап- вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України«Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16 зробила висновок, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі та чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі». Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і необгрунтованість вимог до боржника. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно з пунктом 1.1. вказаної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, який встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, віднесено до таких документів нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, жодних належних та допустимих доказів безспірності відповідачами не надано. Щодо твердження АТ "Ідея Банк" про вчинення виконавчого напису до скасування постанови №662, суд виходить з наступного. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Як встановлено судом, оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 24.09.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. Договір кредиту між АТ "Ідея Банк" та [PERSON] було укладено 05.11.2019 року, про що свідчить вказане в заявах по суті, однак договору до суду надано не було та жодних доказів того, що даний договір було нотаріально засвідчено, немає, а твердження представника АТ "Ідея Банк" про необхідність використання постанови саме №662, свідчить про відсутність нотаріально завіреного договору кредиту. Таким чином, відповідачами не надано жодних доказів, що підтвердили б наявність оригіналу нотаріально засвідченого договору, а також безспірність заборгованості, що стали підставою для вчинення спірного виконавчого напису. За таких обставин, враховуючи, що первинні облікові документи, оформлені у порядку, визначеному статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік», а саме банківська виписка, яка має статус первинного документу, що підтверджено переліком типових документів, затвердженим наказом Мінюсту від 12 квітня 12 року № 578/5, не була надана суду в оригіналі, надійшла копія, яка не була належним чином завірена, підстав вважати, що розмір заборгованості позивача перед банком, зазначений у виконавчому написі, є безспірним, немає. Отже, встановити безспірність заборгованості на момент вчинення спірного виконавчого напису нотаріусом неможливо. Враховуючи все вище викладене, беручи до уваги викладене в заявах по суті, зважаючи на всі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Так, згідно ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги вище викладене, в рівних частинах з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, визначеному в ЗУ "Про судовий збір". З ч.1 ст.137 ЦПК України вбачається, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, у позові [PERSON] вказано про витрати на правничу допомогу у сумі 6000, 00 грн. Присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ЄСПЛ застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява №19336/04, § 268)). Як вбачається з копій ордеру, свідоцтва та довідки -квитанції(а.с.16-18), юридичні послуги, які були надані позивачу, складаються з усної консультації з аналізом та вивченням документів, підготовки та складення адвокатських запиті, підготовки позовної заяви, представленні прав та законних інтересів. Так, враховуючи те, що позов задоволено в повному обсязі, зважаючи на те, що позивач у позові просив стягнути витрати на правничу допомогу у сумі 6000 грн, перевіривши надані документи на підтвердження понесених витрат, суд вважає за можливе стягнути витрати на правничу допомогу в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved