Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] 03.03.2025 звернулася до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] та просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за товар неналежної якості у розмірі 570 грн та моральну шкоду завдану порушення прав споживача у розмірі 1\~000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] звернула до інтернет магазину в соціальній мережі Інстаграм з метою придбання дитячих товарів та новорічних дрібниць. Магазин фактично знаходиться в м.Дрогобич. Після прийняття інтернет замовлення 11.12.2024, 13.12.2024 замовлення відправлено новою поштою, а саме дитячий костюм вартістю 490 грн. Позивачка 14.12.2024 отримала посилку з замовленням та побачила, що дитячий костюм не відповідає потрібним розмірам та має дефекти. Позивачка повідомила про таке продавцю та просила повернути кошти, однак їй повідомили, що магазин є приватним і має свої правила, які не відповідають нормам чинного законодавства. Від відповідача була пропозиція обміну, але в асортименті магазину потрібних речей не було і покупка вже була не актуальна. 17.12.2024 позивач відправила костюм продавцю і повідомила про це з проханням оглянути річ. 22.01.2025 позивачка отримала сповіщення нової пошти про відмову отримувача від посилки, у зв`язку з чим посилку переадресовано [PERSON] на інше відділення. Наразі позивачу відомо про можливу утилізацію посилки. Тож, позивачка повернула річ, яка має дефекти та не вживалася, направила претензію, однак всупереч закону не отримала сплачені кошти. Протиправними діями зі сторони відповідача позивачці завдано моральної шкоди, яка полягає у психологічному напруженні, розчаруванні та незручностях, що виникли внаслідок порушення її прав. Позивачка зазнала не лише душевних страждань, а і погіршення здоров`я. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 05.03.2025 провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 08.04.2025. До суду 07.04.2025 від [PERSON] надійшла заява нібито ФОП [PERSON] у якій вказано, що політика магазину не передбачає повернення певних дитячих товарів належної якості, а саме дитячих костюмів. Дитячий костюм, який замовила позивачка не виправдав її очікування. У судовому засіданні 08.04.2025 проведеному за участі [PERSON] та її представника [PERSON] , заяву, яка надійшла на електронну пошту суду від [PERSON] , яка не є учасником справи визнано не поданою, адже окрім того, що подана не учасником справи, так і не підписана електронним підписом. Суд ухвалив перейти до заочного розгляду справи та відклав розгляд справи на 08.05.2025 з метою повторного сповіщення відповідача. У судовому засіданні 08.05.2025 було задоволено клопотання позивача про долучення доказів та допит свідка. [PERSON] підтримала позов та просила задовольнити. У судовому засідання 08.05.2025 було допитано свідка [PERSON] , який повідомив, що в грудні отримали замовлення, а саме дитячий костюмчик, який не підійшов, тому вони з позивачкою прийняли рішення повернути костюм. Далі свідок знає зі слів дружини, що продавець відмовляється отримати посилку та повернути кошти. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду повідомлена належним чином, адже трекінг відправлення свідчить про вручення судової повістки члену сім`ї отримувала [PERSON] . Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за відсутності заперечень позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] замовила в Інстаграмі, магазині [NUMBER] дитячий костюм вартістю 490 грн та свічку на загальну суму 660 грн (а.с.52). [PERSON] оплатила на рахунок [PERSON] 663,32 грн, про що свідчить платіжна інструкція від 12.12.2024 (а.с.14). [PERSON] з 02.11.2024 зареєстрована як фізична особа-підприємець з видом економічної діяльності роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах (а.с.26). [PERSON] відправила замовлення 13.12.2024, яке надійшло позивачці 14.12.2024, вартість послуги з доставки 80 грн (а.с.15). 17.12.2024 [PERSON] відправила товар з описом «одяг» назад [PERSON] (а.с.16, 20). [PERSON] направила [PERSON] заяву щодо повернення коштів за товар неналежної якості в розмірі 490 грн, вказавши що кашеміровий костюм має дефекти: різна довжина штанин, на бокову шву светра застрочений залом та невідповідність заявленому складу (кашеміровий костюм не має в складі кашеміру) (а.с.19). Спір між сторонами виник через відмову відповідача [PERSON] повернути кошти у розмірі 490 грн за товар неналежної якості. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами ЦК України та Законом України "Про захист прав споживачів", який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно зі статтею 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із таких засобів захисту є суд. Статтею 3 ЦК України передбачено, що засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору та судовий захист цивільного права та інтересу. Законом, який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає, механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів є Закон України "Про захист прав споживачів". Частиною 1 ст. 698 ЦК України передбачено, що за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, до відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 675 ЦК України, товар, який продавець зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк). Кожна сторона при укладенні договору купівлі-продажу несе певний ризик настання негативних наслідків, які випливають з прав та обов`язків сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 708 ЦК України, у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов`язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором: 1) вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення; 2) вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні; 3) вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни; 4) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми. Закон України "Про захист прав споживачів" регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. За правилами ч. 1 ст. 4 Закону, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою та належну якість продукції та обслуговування. Порядок повернення сплачених за товар, що використовувався та на думку споживача має певний недолік, грошових коштів та обміну товару не належної якості на аналогічний товар належної якості регламентується та чітко встановлений ст. 8 Закону України "Про захист прав споживачів". Так,\~згідно частини\~1\~статті 8\~Закону України\~"Про\~захист прав\~споживачів",\~у разі\~виявлення протягом\~встановленого гарантійного\~строку недоліків\~споживач,\~в порядку\~та у\~строки,\~що встановлені\~законодавством,\~має право\~вимагати:\~1)\~пропорційного зменшення\~ціни;\~2)\~безоплатного усунення\~недоліків товару\~в розумний\~строк;\~3)\~відшкодування витрат\~на усунення\~недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Згідно зі ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" належна якість товару, роботи або послуги - це властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору зі споживачем. Товарний вигляд товару - це зовнішній стан товару, який відповідає вимогам нормативних документів щодо реалізації у сфері обігу. Відповідно до статті 673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. Згідно з частиною першою статті 668 ЦК України, ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця з моменту передання йому товару, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 679 ЦК України передбачено, що продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Згідно з частиною другою статті 679 ЦК України, якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили. За змістом наведеної правової норми у випадку існування гарантії щодо якості товару обов`язок доведення обставин, що звільняють продавця від відповідальності, покладається на нього. Пунктом 12 статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що істотний недолік - це недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Пунктом 15 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що недолік - це будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем). У Постанові Верховного Суду від 01 лютого 2018 року у справі N 661/67/16-ц, провадження N 61-2464св18, викладено правову позицію, що тільки сукупність чотирьох обов`язкових ознак недоліку надає підстави вважати його істотним недоліком із усіма правовими наслідками щодо задоволення вимог споживачів, та повернення грошових коштів, сплачених за товар. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. При цьому, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач підтверджує наявність істотних недоліків замовленого костюму, а саме штанини різної довжини та застрочений залом на боковому шву светра заявою направленою відповідачу та показаннями свідка, в той час як відповідач доказів на спростування позиції позивача не надає. За таких обставин, зважаючи, що позивачка [PERSON] отримала товар неналежної якості та повернула його продавцю [PERSON] , однак не отримала на виконання розірвання договору купівлі-продажу кошти від продавця, позовні вимоги є обґрунтованими, а стягненню з продавця [PERSON] на користь покупця [PERSON] підлягає вартість костюму у розмірі 490 грн та вартість сплачених послуг з доставки у розмірі 80 грн, що в сукупності становить 570 грн Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Стаття 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист про споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зазначено: виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 09.11.2016 у справі №6-1575цс16, спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Суд вважає, що розмір моральної шкоди заявлений позивачем не відповідає критерію об`єктивності та співмірності, справедливості та розумності, враховуючи обставини справи та ціну позову, суд стягує з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 200 грн. Згідно ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. У зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 1\~211,20 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Враховуючи наведене та

Outcome: partial