Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про скасування рішення державного реєстратора. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В. В. 30.01.2020 прийнято рішення № 50894375 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності за [PERSON] на нежитлову будівлю (літ. «А») загальною площею 56.3кв.м по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2019428080000). Підставою для прийняття вказаного рішення та проведення державної реєстрації права власності стали довідка від 22.01.2020 № 801 та технічний паспорт від 22.01.2020 № Н-800 виданих ТОВ «Бюро технічної інвентаризації «Альтернатива» на замовлення [PERSON] . Разом з тим, згідно із відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно речові права на земельну ділянку по [ADDRESS] за будь-якими фізичними чи юридичними особами не зареєстровані. Відповідно до інформації Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 14.03.2024 встановлено, що земельна ділянка по [ADDRESS] за даними Міського земельного кадастру не обліковується та не реєструвалася, рішення про передачу (надання) у власність (користування) Київська міська рада не приймала. Установлено, що державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна (літ. «А») площею 56.3 кв. м по [ADDRESS] , що проведена на підставі рішення державного реєстратора від 30.01.2020 № 50894375, здійснена у порушення вимог законодавства та підлягає скасуванню у судовому порядку. На підставі наведеного вище просять усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою по [ADDRESS] , шляхом скасування рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30.01.2020, індексний номер 50894375 та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на нерухоме майно - нежитлова будівля (літ. «А») загальною площею 56,3кв.м по [ADDRESS] , із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи об`єкта нерухомого майна 2029826380000. 25.12.2024 ухвалою Деснянського районного суду міста Києва, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 30.12.2024 до суду від Київської міської ради надійшли письмові пояснення, відповідно до яких зазначено, що Київська міська рада, як власник земельної ділянки по [ADDRESS] , в установленому порядку фізичним чи юридичним особам у власність чи користування, в тому числі для будівництва, земельну ділянку не передавала, правовстановлюючі документи на неї не отримувались. Однак в результаті незаконних дій державного реєстратора Чорнєй В. В. 30.01.2020 було протиправно проведено реєстраційну дію по державній реєстрації права власності. Оскільки оскаржувані правочини були спрямовані виключно на створення позаконкурентних умов та підстав, направлених на незаконне заволодіння земельною ділянкою комунальної власності, порушують права та охоронювані законом інтереси держави в особі Київської міської ради, як органу, уповноваженого розпоряджатися землями територіальної громади міста Києва, наявні усі достатні правові підстави для визнання таких правочинів недійсними у судовому порядку. Спірна земельна ділянка підлягає поверненню власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради шляхом приведення її у придатний для використання стан та звільнення від нежитлової будівлі. Тому просять позов задовольнити в повному обсязі. Прокурор Солом`янської окружної прокуратури міста Києва Шахова Ю. В., в судових засіданнях позов підтримувала в повному обсязі. Просила його задовольнити. Київська міська рада в судові засідання свого представника не направляли. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У матеріалах справи є заява з проханням слухати справи у відсутність їх представника. Позов підтримують та просять задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судові засідання не з`являлася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду від відповідачки [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи без її участі. Проти скасування рішення державного реєстратора не заперечувала, оскільки обставини, при яких таке майно було зареєстровано за нею, їй не відомі. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорнєй В. В. в судові засідання не з`являлася. У судовому засіданні 01.05.2025 була присутня адвокат Гурез І. О., яка представляє інтереси нотаріуса. Просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки вважає, що її клієнтом не порушувались приписи законодавства України. Ураховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно із статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Суд установив такі факти та відповідні їм правовідносини. 30.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В. В. було прийнято рішення № 50894375 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності за [PERSON] на нежитлову будівлю (літ. «А») загальною площею 56.3кв.м по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2019428080000), що підтверджується Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Підставою для прийняття рішення № 50894375 та проведення державної реєстрації права власності, стали довідка від 22.01.2020 № 801 та технічний паспорт від 22.01.2020 № Н-800 виданих ТОВ «Бюро технічної інвентаризації «Альтернатива» на замовлення [PERSON] . Згідно із відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, речові права на земельну ділянку по [ADDRESS] за будь-якими фізичними чи юридичними особами не зареєстровані. 19.05.2023 Департамент міського благоустрою на запит Солом`янської окружної прокуратури міста Києва надав відповідь, що Департамент не надавав контрольну картку на порушення благоустрою, відповідно до Правил у зв`язку з виконання будь-яких робіт за адресою: [ADDRESS] . 14.03.2024 Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) на запит Солом`янської окружної прокуратури міста Києва надав відповідь, що земельна ділянка по [ADDRESS] , за даними Міського земельного кадастру, клопотання від будь-яких фізичних чи юридичних осіб про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, до Департаменту на розгляд не надходили. 25.07.2024 Деснянська районної в місті Києві державна адміністрація, на запит Солом`янської окружної прокуратури міста Києва надали відповідь, що розпорядження щодо присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомості по [ADDRESS] не видавалось. 06.12.2024 Департамент сервісних послуг Державної інспекції архітектури та містобудування України, на запит Солом`янської окружної прокуратури міста Києва надав відповідь, що в період з 16.09.2021 по дату надання інформації ДІАМ у порядку здійснення планових та позапланових заходів державного архітектурно-будівельного контролю перевірки щодо об`єкта будівництва за адресою: [ADDRESS] , не проводилось. 10.12.2024 Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) на запит Солом`янської окружної прокуратури міста Києва надав відповідь, що Департамент не видавав, не реєстрував документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва за адресою: [ADDRESS] . 18.12.2024 Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) на запит Солом`янської окружної прокуратури міста Києва надав відповідь, що земельна ділянка, за адресою: [ADDRESS] у Міському земельному кадастрі не обліковується. Як убачається з Протоколу огляду, проведеним 22.03.2024 у кримінальному провадженні, відомості про які було внесено до ЄОРД № 42022102090000300 від 28.12.2023, дізнавачем СД ВП №1 Солом`янського УП ГУНП у м. Києві, старшим лейтенантом поліції Плотніковою О. Р. встановлено, що в ході огляду адресу: [ADDRESS] виявлено не було. Крім того, як убачається з Протоколу допиту свідка [PERSON] від 06.08.2024, у кримінальному провадженні, відомості про які було внесено до ЄОРД № 42022102090000300 від 28.12.2023 вбачається, що [PERSON] не зверталась за послугами до нотаріуса Чорнєй В. В. щодо проведення реєстраційних дій за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] не подавала та не підписувала заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на об`єкт нерухомого майна. [PERSON] повідомляла, що їй не відомо ТОВ «Бюро технічної інвентаризації «Альтернатива». Вона ніколи не зверталась до товариства для виготовлення технічного паспорту на нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] та довідки № 801 від 22.01.2020. Пунктом 3 ст. 131-1 Конституції України визначено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до норм ч. 1 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам. Згідно із ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави». Таким чином, оскільки Київської міською радою не були вжиті заходи реагування для усунення порушень законодавства, у тому числі шляхом скасування рішення про державну реєстрацію, а інтереси держави залишились незахищеними Солом`янська окружна прокуратура м. Києва повідомила Київську міську раду про подачу позовної заяви до суду. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 зазначив, що із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Як указує Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 у справі № 915/20/18, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи N 806/1000/17). У контексті правовідносин у даній справі, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи. Крім цього, як вказує Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.07.2022 у справі № 911/5201/19 за позовом заступника прокурора міста Києва в інтересах держави до Київської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерджі-ВМ", про визнання незаконним та скасування рішення, позов у справі «поданий в межах спору про право користування земельною ділянкою, у якому територіальна громада міста Києва є учасником цивільних відносин та стороною спору. Територіальна громада здійснює свої цивільні права та обов`язки через орган місцевого самоврядування в межах його компетенції, встановленої законом, - Київраду, замість якої й діє прокурор, а не в межах відносин, зазначених у статті 1 Закону N 963-IV». Наведені вище норми законодавства та Рішення Конституційного Суду України надають прокуророві право звертатися до суду з позовами про захист інтересів держави, обґрунтовуючи при цьому, в чому саме полягає таке порушення. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрацій. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час проведення реєстраційних дій, визначено, що загальними засадами державної реєстрації прав є, серед іншого, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 3 вказаного Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, за умови якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення (зокрема, реєстрація права власності на нерухоме майно в Бюро технічної інвентаризації). Частиною 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатаціюзакінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень. Державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації. Частиною 2 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться у документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведено реєстраційні дії. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» одним з етапів проведення державної реєстрації прав є перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень. Згідно із ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншим нормативно-правовими актами. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Пунктом 1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 передбачено, що він визначає підстави і процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав. Відповідно до п. 40 Порядку № 1127 в редакції, чинній на час проведення реєстраційних дій, визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених ст. 27 Закону та цим Порядком. Пунктом 41 Порядку № 1127 визначено, що для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подається вичерпний перелік документів, в тому числі документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна та документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалась в Єдиному реєстрі документів. У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі. Разом з тим, п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав заявником є власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло, перейшло чи припинилося речове право, або уповноважені ним особи. Таким чином, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. За змістом ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності із фактом його державної реєстрації. При дослідженні обставин існування в особи права власності, першочерговим є встановлення підстави, на якій особа набула це право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах, зокрема, від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18 та від 07.10.2020 у справі № 920/728/18. Відповідно до ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Отже, законодавством закріплено, що скасування державної реєстрації права власності можливе лише у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності Суд установив, що відповідно до матеріалів реєстраційної справи, підставою для прийняття приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В. В. рішення № 50894375 від 30.01.2020 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) про реєстрацію права власності за [PERSON] на нежитлову будівлю (літ. «А») загальною площею 56.3кв.м по [ADDRESS] , була лише довідка від 22.01.2020 № 801 та технічний паспорт від 22.01.2020 № Н-800 виданих ТОВ «Бюро технічної інвентаризації «Альтернатива» на замовлення [PERSON] . До матеріалів справи не були надані документи, які відповідно до вимог законодавства засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. З матеріалів справи вбачається, що Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва не видавав та не реєстрував документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва за адресою: [ADDRESS] . А Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацію розпорядження щодо присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомості по [ADDRESS] не видавалось. До того ж, згідно з інформації Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , за даними Міського земельного кадастру не обліковується та не реєструвалася. Також відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, речові права на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , за будь-якими фізичними чи юридичними особами не зареєстровані. Таким чином ураховуючи, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , будь-яким фізичним чи юридичним особам для будівництва чи експлуатації нежитлової будівлі не передавалася, державна реєстрація права власності на майно за адресою: [ADDRESS] на нежитлову будівлю (літ. «А») загальною площею 56.3кв.м, здійснена в обхід Закону та з наданням документів, які не виготовлялися та які не відповідають вимогам законодавства для реєстрації права власності на нерухоме майно, що не може свідчити про правомірне набуття майна у власність. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорнєй В. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30.01.2020 індексний номер 50894375 та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на нерухоме майно - нежитлова будівля (літ. «А») загальною площею 56,3кв.м по [ADDRESS] , із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи об`єкта нерухомого майна 2029826380000. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Крім того, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги Керівника Солом"янської окружної прокуратури міста Києва в інтересах Київської міської ради підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки є обґрунтованим та доведеними. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. У відповідності до ч. 1 ст.142 Цивільного процесуального кодексу України - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з зазначеним вище, суд присуджує стягнути з відповідачки на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1514,00грн, та повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 1514,00грн.

Outcome: approved