Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

у березні 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за Кредитним договором № 14.11.2023-100002386 від 15.11.2023 року в розмірі 7 920,00 грн і 2 422,40 грн сплаченого судового збору. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 15.11.2023 року між ним та [PERSON] укладено Кредитний договір (оферти) № 14.11.2023-100002386. Відповідно до умов вказаного Договору позичальнику надано кредит у розмірі 4 000,00 грн строком на 42 дні. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за цим Договором виконано в повному обсязі, перерахувавши кошти на банківський рахунок відповідача [NUMBER], які ним отримано 15.11.2023 року, однак [PERSON] взятих на себе зобов`язань належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 26.12.2023 року в нього утворилась заборгованість у розмірі 7 920,00 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4 000,00 грн і процентів в розмірі 3 920,00 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр», що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом. В зв`язку з викладеним позивач просить позов задовольнити. Ухвалою від 21.03.2025 року відкрито провадження в указаній справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 42). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідачем відзиву на позовну заяву не подано. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 15.11.2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем укладено Кредитний договір (оферти) № 14.11.2023-100002386 згідно заявки відповідача та електронним підписом одноразовим ідентифікатором [NUMBER] [PERSON] підписав пропозицію ТОВ «Споживчий центр» про укладення кредитного договору (оферти). Відповідно до п.2.1 вказаної Пропозиції, електронний кредитний договір, частиною якого є дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), укладається кредитодавцем та позичальником у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Згідно п.2.2. зазначеної Пропозиції, електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: 2.2.1. дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на веб-сайті кредитодавця у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця; 2.2.2.заявка, сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем; 2.2.3.відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформований на сайті кредитодавця, та підписана позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті. Відповідно до п.3.1. вказаної Пропозиції за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п.3.3. зазначеної Пропозиції кредитодавець надає позичальнику кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; сума кредиту встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; тип кредиту фіксований кредит; строк, на який надається кредит - встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; дата повернення (виплати) кредиту - встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; проценти за користування кредитом (проценти) - встановлюється в заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; графік платежів - встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти. Також, 15.11.2023 року [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором [NUMBER] підписав заявку, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомився 15.11.2023 року. Згідно вказаної Заявки: кредитодавець ТОВ «Споживчий центр»; позичальник [PERSON] ; реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для перерахування коштів позичальнику за даним та наступними договорами [NUMBER]. Відповідно до умов кредитного договору № 14.11.2023-100002386 від 15.11.2023 року позичальнику надається кредит на наступних умовах: 1. Дата надання/видачі кредиту 15.11.2023 року; 2. Сума кредиту4 000,00 грн; 3. Строк, на який надається кредит 42 днів з дати його надання; 4. Дата повернення (виплати) кредиту 26.12.2023 року; 5. Первинний період користування кредитом кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту; 6. Черговий період користування кредитом - кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду; 7. Продовження строку, на який надається кредит, не передбачене. У Позичальника та Кредитодавця відсутнє право продовжувати строк кредитування або строк виплати кредиту. 8. Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду. Розмір процентної ставки не може бути збільшений в односторонньому порядку; 9. Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,5 % за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит, окрім первинного періоду. Розмір процентної ставки не може бути збільшений в односторонньому порядку; 10. Проценти розраховуються шляхом множення всієї суми кредиту/залишку кредиту (база розрахунку) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді; 11. Графік платежів: проценти, розраховані вищевказаним способом за черговий період, сплачуються не пізніше останнього дня чергового періоду, кількість платежів зі сплати процентів дорівнює кількості періодів, за які сплачуються проценти, сума кредиту сплачується одним платежем в останній день строку, на який надається Кредит. Крім того, у вказаній заявці зазначено, що позичальник підтверджує та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), невід`ємною частиною якої є заява до кредитного договору № 14.11.2023-100002386 від 15.11.2023 року, який укладається на вищевказаних умовах. Також, під час укладення вищевказаного кредитного договору, відповідачем 15.11.2023 року підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором [NUMBER] Додаток до анкети позичальника,в якій викладені умови надання позивачем ТОВ «Споживчий центр» кредитних коштів відповідачу, а також Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки. Згідно пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), [PERSON] шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором [NUMBER] погодився на умови надання кредиту а розмірі 4 000,00 грн із загальною вартістю кредиту для нього як споживача в розмірі 7 920,00 грн. Як вбачається довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 14.11.2023-100002386 від 15.11.2023 року, складеної ТОВ «Споживчий центр», за період з 15.11.2023 року по 26.12.2023 року, заборгованість відповідача становить 7 920,00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту у розмірі 4 000,0 грн, процентах 4 920,00 грн. Це весь перелік документів, які позивач долучив до позовної заяви на обґрунтування своїх позовних вимог. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію», на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст.12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом вказаних норм, позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредитодавцеві ту суму кредиту, яка була ним отримана на підставі такого договору. Розмір зобов`язання щодо повернення суми кредиту визначається не встановленим кредитним лімітом, а сумою фактично отриманого кредиту в рамках договору. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75. Отже, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 року в справі № 200/5647/18, від 25.05.2021 року в справі № 554/4300/16-ц, від 26.05.2021 року в справі № 204/2972/20, від 13.10.2021 року в справі № 209/3046/20, від 26.10.2022 року в справі № 333/5483/20 та інших. Довідка-розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані ним в позовній заяві, а отже, сам по собі, не є належним доказом існування боргу. Інших доказів на підтвердження існування заборгованості, зокрема, виписки за картковим рахунком відповідача [NUMBER], відкритим в банку суду надано не було, та відповідних клопотань про витребування доказів, враховуючи, що позивач не є банком, а є фінансовою установою заявлено не було. Поряд із цим, за змістом ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Тому суд, дійшов висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність кредитних відносин з відповідачем та існування заборгованості, що заявлена до стягнення, у зв`язку з чим, позбавлений можливості належним чином перевірити видачу позивачем відповідачу кредитних коштів, користування відповідачем кредитними коштами та внесення останнім грошових коштів на погашення кредитної заборгованості. Отже, надані позивачем та перелічені вище документи не підтверджують факт отримання відповідачем коштів на підставі заявки, пропозиції (оферти) та додатку до анкети позичальника, а також і наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у заявленому розмірі. Так, вказані документи від 15.11.2023 року містять лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію, погоджену суму кредиту та розмір процентів, про отримання якого сторони дійшли згоди, поряд із цим, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що [PERSON] отримав на платіжну картку [NUMBER] , а ТОВ «Споживчий центр» на підставі договору № 14.11.2023-100002386 від 15.11.2023 року перерахував на цю банківську картку обумовлену цими документами суму коштів у розмірі 4000,00 грн. За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається їх право на пред`явлення будь-якої вимоги. Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст. 12 ЦПК України. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.03.2019 року в справі № 61-28582ск18. Будь-яких доказів видачі кредитних коштів і використання відповідачем вказаних коштів до матеріалів справи позивачем не надано. За змістом ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому, на недопустимості застосування судами концепції негативного доказу, яка сама по собі порушує принцип змагальності, оскільки допускає можливість вважати доведеним твердження позивача через відсутність спростування цього твердження відповідачем, неодноразово вказував Верховний Суд, зокрема, в своїх постановах від 23.10.2019 року в справі № 917/1307/18 та від 27.05.2020 року в справі № 2-879/13. Отже, жодних належних підтверджень тих обставин, про які заявляє позивач у позовній заяві, а саме, що заборгованість відповідача за договором від 15.11.2023 року становить 7 920,00 грн (відповідно до довідки-розрахунку заборгованості), матеріали справи не містять. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Споживчий центр». На підставі викладеного,

Outcome: dismissed