Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів суми боргу, посилаючись на те що 02.12.2019 року [PERSON] , та [PERSON] підписали договір позики, який посвідчений у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л., зареєстрований в реєстрі за № 2171. За вказаним договором позивач передав у власність відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 163011,48 грн, що станом на день підписання договору за курсом Національного банку України (100 доларів США = 2397,2276 гривень) є еквівалентом 6800 доларів США, які останній повинен був повернути згідно графіку до 25.11.2020 року. В цей же день, в рахунок забезпечення виконання відповідачем - [PERSON] зобов`язань, між позивачем та відповідачем - ТОВ «Кваліті Клінінг Сервіс» укладено договір поруки. Крім того, між позивачем та відповідачем - ТОВ «Кваліті Клінінг Сервіс» був укладений договір застави майна на загальну суму 254500 грн. Вказаний договір зареєстрований в реєстрі за № 2172 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л. Посилаючись на недотримання відповідачами умов договору, просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь грошові кошти за договором позики від 02.12.2019 року в загальній сумі 7271,21 долар США, які складаються основної суми позики в сумі 6800 доларів США, штрафу передбаченого умовами договору за період з 26.01.2020 року по 11.03.2020 року в сумі 183 доларів США, та трьох відсотків річних за користування коштами в сумі 288,12 доларів США., а також просив стягнути витрати понесені на сплату судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 05.12.2025 року відкрито провадження у вищенаведеній справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі, а також не заперечував щодо ухвалення судом заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Заяв, клопотань на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів відповідно до ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.12.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 163011,48 грн, що станом на день підписання договору за курсом Національного банку України (100 доларів США = 2397,2276 гривень) є еквівалентом 6800 доларів США, які останній повинен був повернути згідно графіку до 25.11.2020 року. Вказаний договір посвідчений у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л., зареєстрований в реєстрі за № 2171. На виконання умов договору 02.12.2019 року між [PERSON] та ТОВ «Кваліті Клінінг Сервіс» укладено договір поруки. Крім того, між [PERSON] та ТОВ «Кваліті Клінінг Сервіс» був укладений договір застави майна на загальну суму 254500 грн. Вказаний договір зареєстрований в реєстрі за № 2172 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л. За твердженням позивача, що не спростовано відповідачами, в обумовлений сторонами в договорі строк відповідачі позичені грошові кошти не повернули. Причини невиконання грошового зобов`язання та цільове використання позичених грошових коштів правового значення для розгляду справи по суті не мають. Згідно умов договору позики та договору поруки, позивач має право стягнути з боржників штраф в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, а також три проценти річних. Разом з тим, починаючи з 26.01.2020 р. по 23.02.2022 р. відповідачі свої зобов`язання за договорами позики та поруки в повному обсязі належним чином не виконали, внаслідок чого на момент звернення позивача з позовною заявою утворилася заборгованість в загальній сумі 7271,21 долар США, які складаються осносної суми позики в сумі 6800 доларів США, штрафу передбаченого умовами договору за період з 26.01.2020 року по 11.03.2020 року в сумі 183 доларів США, та трьох відсотків річних за користування коштами в сумі 288,12 доларів США. Правовідносини сторін виникли з зобов`язального права та регулюються главою 71, розділом ІІІ, Книгою п`ятою Цивільного кодексу України, зокрема статтею 1046 ЦК України, якою передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі\~статтею 1047 цього Кодексу\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560 св 21. Згідно з частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, розписка як документ, або договір, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Згідно з частиною першою\~статті 1049 ЦК\~якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Факт отримання грошових коштів при розгляді справи не оспорювався. Оцінюючи подані докази в сукупності суд вважає, що позивачем надано докази, що підтверджують укладення договору позики, отримання грошових коштів боржником, погодження сторонами всіх істотних умов договору позики. Згідно ч.2 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Тобто, кредитор має виконати свій обов`язок з повернення боргового документа, або видачі розписки при неможливості повернення боргового документа під час прийняття виконання. Зміст розписки про одержання виконання у ст.545\~ЦК України не встановлений. В ст.\~545\~ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржника, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником свого обов`язку. Згідно з ч. 2 ст.\~625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язки решти солідарних боржників перед кредитором. Аналізуючи пред`явлений позивачем борговий документ, судом встановлено, що договір позики містить відомості щодо отримання відповідачем [PERSON] від позивача грошових коштів у позику, тобто підтверджує факт передачі коштів 02.12.2019 року, а також у ній йдеться про зобов`язання відповідача повернути позивачу позичені грошові кошти, а отже містить підтвердження наявності між ними правовідносин за договором позики. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідачі порушили умови договору позики, неналежно виконуючи взяті на себе зобов`язання. Даних про належне виконання відповідачами умов договору позики суду не надано, а також не надано жодних даних на спростування існуючих правовідносин чи будь-яких доказів у цивільному спорі. За таких обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення із відповідачів заборгованості за договором позики, про визнання договору недійсним відповідачем не заявлялось, відтак позов підставний та підлягає задоволенню. Відповідно до частини 2 статті 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до положень частини 2 статті 192\~ЦК іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України на сьогодні встановлені Декретом від\~19\~лютого 1993\~р.\~№ 15-93\~«Про систему\~валютного регулювання\~і валютного\~контролю» (далі Декрет № 15-93), Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України (затверджено постановою Правління Національного банку України (далі\~НБУ) від 30 травня 2007 р. № 200; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 червня 2007 р. за № 656/13923), Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України (затверджено постановою Правління НБУ від 29 грудня 2000 р. № 520; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 лютого 2001 р. за № 152/5343) та іншими документами. Згідно зі статтею 524\~ЦК зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, згідно з частинами 1 та 2 статті 533\~ЦК грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті, суд дійшов висновку про стягнення грошової суми в іноземній валюті із зазначенням в резолютивній частині рішення розміру суми, що підлягає стягненню, в іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу. Вирішуючи питання обґрунтованості щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 42 000 грн., суд приймає до уваги викладене нижче. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved