Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.07.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 75679241, у відповідності до якого відповідачка отримала позику в розмірі 5\~500, 00 гривень строком на 30 днів. 21.12.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія з управління активами» було укладено договір факторингу № 2112, у відповідності до якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія з управління активами» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до відповідачки за договором позики № 75679241 від 12.07.2021. В подальшому ТОВ «Фінансова компанія з управління активами» на підставі договору факторингу № 310323-ФМ від 31.03.2023 передало (відступило) ТОВ «Фінпром Маркет» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до відповідачки за договором позики № 75679241 від 12.07.2021 в сумі 18\~803, 40 гривень. Всупереч умовам вказаного договору позики відповідачка не виконала своїх зобов`язань, заборгованість не погасила. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогами про стягнення на його користь з відповідачки заборгованості за за договором позики № 75679241 від 12.07.2021 в сумі 18\~803, 40 гривень, з яких: 5 500, 00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 13\~143, 55 гривень сума заборгованості за відсотками. Також, позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь судові витрати. Ухвалою суду від 03.02.2025 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що поштові відправлення із ухвалою суду від 03.02.2025 та копією позовної заяви із доданими до неї документами, направлені відповідачці неодноразово за адресою її місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернулися до суду із відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою». (а.с. 78-79, 81, 82) Суд вжив усіх можливих заходів для повідомлення відповідачки про розгляд справи. Враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідачка була належним чином повідомлена про розгляд справи. Також, враховуючи положення п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала суду від 03.02.2025 вважається врученою відповідачці. У строк, визначений судом ухвалою суду від 03.02.2025, від відповідачки відзив на позов не надійшов. Ухвалою суду від 16.04.2025 витребувано докази по справі у АТ КБ «ПриватБанк». 01.05.2025 на адресу суду надійшли витребувані судом докази. Будь-які докази по справі, крім поданих позивачем разом із позовною заявою та АТ КБ «ПриватБанк» на виконання вимог ухвали суду, чи клопотання, від учасників справи на адресу суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 12.07.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 75679241, відповідно до умов якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти в сумі 5 500, 00 гривень строком на 30 днів - до 11.08.2021. (а.с. 14зв.) Додатком № 1 до вищевказаного договору сторони погодили загальну вартість кредиту для споживача та реальну річну процентну ставку за договором про споживчий кредит. (а.с. 15) Відповідачка підтвердила, зокрема, що вона ознайомилась на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; до моменту підписання договору позики вивчила цей договір і Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, їй зрозумілі (п. 5.1, п. 5.2 договору позики). 21.12.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія з управління активами» було укладено договір факторингу № 2112, у відповідності до якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія з управління активами» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до відповідачки за договором позики № 75679241 від 12.07.2021. (а.с. 30зв.-40зв.) Так, згідно із п. 5.2 вищевказаного договору факторингу перехід від ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Фінансова компанія з управління активами» прав вимоги за Портфелем заборгованості відбувається в момент підписання сторонами Актів прийому-передачі Реєстру заборгованостей (з одночасною передачею Реєстру заборгованостей в електронному вигляді), після чого ТОВ «Фінансова компанія з управління активами» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно Портфеля заборгованості та набуває відповідні Права Вимоги. Підписані сторонами Акти прийому-передачі Реєстру заборгованостей (в електронному та паперовому вигляді) підтверджують факт переходу від ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Фінансова компанія з управління активами» відповідних Прав Вимоги та є невід`ємними частинами цього договору. 21.12.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія з управління активами» було складено вищевказаний акт. (а.с. 38) Із Реєстру прав вимог вбачається відступлення ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» ТОВ «Фінансова компанія з управління активами» права вимоги, зокрема, до боржника за договором позики № 75679241 від 12.07.2021 [PERSON] (а.с. 38зв.-39зв.) 31.03.2023 між ТОВ «Фінансова компанія з управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» було укладено договір факторингу № 310323-ФМ, у відповідності до якого ТОВ «Фінансова компанія з управління активами» передало (відступило) ТОВ «Фінпром Маркет» належні йому права вимоги до боржників, зокрема, до відповідачки за договором позики № 75679241 від 12.07.2021. (а.с. 41-50зв.) Так, згідно із п. 5.2 вищевказаного договору факторингу перехід від ТОВ «Фінансова компанія з управління активами» до ТОВ «Фінпром Маркет» прав вимоги за Портфелем заборгованості відбувається в момент підписання сторонами Актів прийому-передачі Реєстру заборгованостей (з одночасною передачею Реєстру заборгованостей в електронному вигляді), після чого ТОВ «Фінпром Маркет» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно Портфеля заборгованості та набуває відповідні Права Вимоги. Підписані сторонами Акти прийому-передачі Реєстру заборгованостей (в електронному та паперовому вигляді) підтверджують факт переходу від ТОВ «Фінансова компанія з управління активами» до ТОВ «Фінпром Маркет» відповідних Прав Вимоги та є невід`ємними частинами цього договору. 31.03.2023 між ТОВ «Фінансова компанія з управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» було складено вищевказаний акт. (а.с. 48) Із Реєстру боржників вбачається відступлення ТОВ «Фінансова компанія з управління активами» ТОВ «Фінпром Маркет» права вимоги, зокрема, до боржника за договором позики № 75679241 від 12.07.2021 [PERSON] (а.с. 49зв.-50зв.) Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ч. 1 ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що умовами договору позики № 75679241 від 12.07.2021 передбачено право позикодавця (кредитора) без згоди позичальника передавати права за цим договором третім особам. (п. 5.5 договору). Суду не надано доказів повідомлення відповідача про відступлення прав вимог, однак судом прийнято до уваги, що у відповідності до ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Крім того судом встановлено, що законом не встановлено заборону заміни кредитора без згоди боржника у зобов`язаннях по вищевказаному договору позики. Доказів того, що вищевказані договори факторингу визнані недійсними, суду не надано. Судом прийнято до уваги, що у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Таким чином,\~після підписання Актів прийому-передачі Реєстру заборгованостей за вищевказаними договорами факторингу, відбулось одиничне, тобто сингулярне правонаступництво. З цього часу\~ТОВ «Фінпром Маркет» стало новим кредитором відповідачки за договором позики № 75679241 від 12.07.2021. Позивач вважає, що відповідачкою порушено умови вищевказаного договору, заборгованість за яким підлягає стягненню в примусовому порядку. \~ \~ \~ \~Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1047 і ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони. Правочин\~вважається таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо воля\~сторін виражена\~за допомогою\~телетайпного,\~електронного або\~іншого технічного\~засобу зв`язку. Правочин\~вважається таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо він\~підписаний його\~стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів ( змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Законом України «Про електронну комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Так, згідно із статті 3 вищевказаного Закону, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно із ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Судом встановлено, що договір позики № 75679241 від 12.07.2021 укладено між відповідачкою та фінансовою установою в електронній формі. Суд дійшов висновку, що при укладенні вищевказаного договору, його сторонами було погоджено усі істотні умови цього договору. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч. 1 та ч. 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивач, пред`являючи вимоги про повернення кредиту (позики), просив стягнути крім заборгованості за основною сумою боргу (суму, яку фактично отримав в борг позичальник), заборгованість за відсотками. З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 10.01.2025 за період з 12.07.2021 до 08.11.2021 заборгованість становить 18\~693, 55 гривень, з яких: 5 550, 00 гривень заборгованість за тілом кредиту; 13\~143, 55 гривень заборгованість за відсотками. (а.с. 10-12) Здійснений позивачем розрахунок заборгованості станом на 10.01.2025 вказує на відсутність будь-яких нарахувань з моменту укладення договорів факторингу ТОВ «Фінансова компанія з управління активами» і позивачем. Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, саме позивач зобов`язаний навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються (п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України) і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Саме на\~суд покладено\~обов`язок під\~час ухваленні\~рішення вирішити,\~зокрема:\~чи мали\~місце обставини\~(факти),\~якими обґрунтовувалися\~вимоги та\~заперечення,\~та якими\~доказами вони\~підтверджуються; чи\~є інші\~фактичні дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи,\~та докази\~на їх\~підтвердження; які\~правовідносини сторін\~випливають із\~встановлених обставин; яка\~правова норма\~підлягає застосуванню\~до цих\~правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України (ч. 3 ст. 263 ЦПК України). Отже, вищевказані принципи вказують, зокрема, на те, що суд зобов`язаний перевірити розрахунок заборгованості незалежно від наявності та/або відсутності заперечень щодо нього з боку сторони відповідача. З`ясовуючи обставини, пов`язані із правильністю здійснення розрахунку заборгованості, та здійснюючи оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному у ст. 13 ЦПК України\~саме відповідач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються його заперечення проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Правом на подання відзиву на позовну заяву, у якому відповідачка могла б викласти свої заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими вона не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, не скористалась. Відповідачкою не оспорювався факт отримання нею кредитних коштів, а також розмір заборгованості, визначений позивачем. При цьому, судом враховується стандарт доказування «більшої вірогідності». Судом прийнято до уваги, що розрахунок заборгованості за договором не є належним доказом видачі та отримання кредиту, оскільки не є первинним документом, а також не є безспірним доказом розміру заборгованості, а є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, який оцінюється судом у сукупності з іншими доказами. Як вбачається із копії платіжної інструкції від 12.07.2021, наданої позивачем, ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на платіжну картку № [NUMBER] був зарахований платіж в сумі 5 550, 00 гривень 12.07.2021. (а.с. 4зв.) Згідно повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 23.04.2025 (одержано судом 01.05.2025), вищевказана платіжна картка була емітована на ім`я [PERSON] (а.с. 87) Вищевказане підтверджується випискою по рахунку відповідачки, наданою АТ КБ «ПриватБанк» на виконання вимог ухвали суду від 16.04.2025. (а.с. 87зв.) Верховний Суд у постанові від 07.04.2021 у справі № 478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину. Оцінюючи надані позивачем докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про підтвердження факту отримання відповідачкою кредиту (позики) за договором № 75679241 від 12.07.2021 в сумі 5 550, 00 гривень. Належних доказів того, що відповідачка здійснювала погашення тіла кредиту (позики) за вищевказаним договором, матеріали справи не містять. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту (позикою) за договором № 75679241 від 12.07.2021 в сумі 5\~550, 00 гривень. Також позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість по відсотках за користування позикою в сумі 13\~143, 55 гривень. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~позивач має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у відповідності до умов кредитного договору. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом прийнято до уваги і строк кредитування, визначений умовами вищевказаного договору позики, і порядок нарахування відсотків за користування кредитом (позикою). Як вбачається із розрахунку заборгованості по договору позики № 75679241 від 12.07.2021, нарахування відсотків здійснено до 08.11.2021, хоча сторони цього договору погодили строк кредитування 30 днів (до 11.08.2021) і узгодили нарахування процентів як за користування кредитом в межах цього строку кредитування 1, 99 %, так і за «користування кредитом» поза межами строку кредитування, тобто передбачили відповідальність за порушення грошового зобов`язання - 2, 70 % на добу від суми кредиту, які у відповідності до п. 2.3 цього договору не застосовуються в період дії воєнного стану. Водночас, як вбачається з умов вищевказаного договору позики, його невід`ємною частиною є Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, із якими відповідачка ознайомилась і погодилась виконувати, зокрема щодо процедури і наслідків продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації (п. 5.1, п. 5.2, п. 17). Так, за умовами вищевказаних Правил, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, зокрема, авто пролонгацію, строк якої обчислюється з дня, що слідує за днем закінчення строку позики (п. 7.12 - п. 7.13). При цьому продовження строку позики на умовах автопролонгації припиняється у разі якщо на протязі 90 автопролонгацій поспіль (враховуючи п. 7.13 90 днів) позичальником не погашено позику (п. 7.16). Отже, виходячи з умов договору № 75679241 від 12.07.2021, проценти за користування позикою, з урахуванням автопролонгації, становлять: -за період з 12.07.2021 до 11.08.2021: 5 550, 00 гривень х 1, 99 % х 30 днів = 3\~313, 50 гривень; -за період з 12.08.2021 до 08.11.2021 (автопролонгація; кінцевий строк нарахування відсотків визначено позивачем): 5\~550, 00 гривень х 1, 99 % х 89 днів = 9\~830, 05 гривень, що разом становить 13\~143, 55 гривень. Належних доказів того, що відповідачка здійснювала погашення відсотків за користування позикою за вищевказаним договором, матеріали справи не містять. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по відсотках за користування позикою за договором № 75679241 від 12.07.2021 в сумі 13\~143, 55 гривень. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом та на виконання вимог судового рішення, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі від 03.02.2025 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи наведене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення на його користь з відповідачки заборгованості за договором позики № 75679241 від 12.07.2021 в сумі 18\~693, 55 гривень, з яких: 5 550, 00 гривень заборгованість по позиці (тілу кредиту); 13\~143, 55 гривень заборгованість по відсотках за користування позикою. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено сплату позивачем судового збору за подачу позову в сумі 2\~422, 40 гривень (із застосуванням коефіцієнту 0,8 відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»), що підтверджується платіжною інструкцією від 16.01.2025. (а.с. 4) Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2\~422, 40 гривень, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (100 %). Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Судом встановлено, що 01.11.2024 між ТОВ «Фінпром Маркет» та адвокатом Ткаченко Ю.О. було укладено договір про надання правничої допомоги № 01-11/24. (а.с. 51-54зв.) Згідно Єдиного реєстру адвокатів України, Ткаченко Ю.О. є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2099 від 03.04.2018. Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження виконання адвокатом Ткаченко Ю.О. умов вищевказаного договору, суду надано акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги і витяг з акту приймання-передачі наданої правничої допомоги № 2-П від 06.12.2024. (а.с. 55-56зв.) Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру, - погодинної оплати. Як вбачається із умов договору про надання правничої допомоги № 01-11/24 від 01.11.2024, сторони даного правочину досягли домовленості про фіксований розмір гонорару за конкретно визначену послугу (п. 4.1. договору). У відповідності до витягу з акту приймання-передачі наданої правничої допомоги № 2-П від 06.12.2024, вартість наданих адвокатом в межах даної цивільної справи послуг становить 3 500, 00 гривень, з яких: вивчення наявних у клієнта документів, проведення їх аналізу тощо 500, 00 гривень; підготовка/складання позовної заяви 3 000, 00 гривень. (а.с. 55) Судом прийнято до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу клієнта, складення процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення, який визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Водночас, на підтвердження виконання умов договору про надання правничої допомоги № 01-11/24 від 01.11.2024 позивачем надано платіжну інструкцію від 18.12.2025 про сплату адвокату гонорару в сумі 175 000, 00 гривень згідно акту приймання-передачі наданої правничої допомоги № 2-П від 06.12.2024. (а.с. 57) За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: approved