Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» (далі - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, в період з 01.05.2015 позивачем надавалися послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] та споживачами житлово-комунальних послуг. За цією квартирою обліковується заборгованість за період з 01.01.2018 по 01.12.2024 за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території в сумі 48 412,24 грн., яка складається з основного боргу в сумі 32 875,62 грн., інфляційних втрат в сумі 11 694,71 грн., 3% річних в сумі 3 841,91 грн. Письмові договори з відповідачами не укладались, оскільки вони знехтували цим обов`язком. Свої зобов`язанні по оплаті наданих послуг відповідачі не виконують. Просив стягнути з відповідачів на свою користь зазначену вище заборгованість та вирішити питання про розподіл судових витрат. 31.05.2025 постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористалися. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачів направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідачів про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. [PERSON] є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.07.2024 № 388392561. [PERSON] є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.07.2024 № 388392561. Будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , з 01.05.2015 знаходиться на утриманні та обслуговуванні КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», який надавав житлово-комунальні послуги, зокрема, послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Відповідно до розрахунку позивача заборгованість по квартирі [ADDRESS] , за період з 01.01.2018 по 01.12.2024 за послуги щодо утримання будинку та прибудинкової території становить 48 412,24 грн., яка складається з основного боргу в сумі 32 875,62 грн., інфляційних втрат в сумі 11 694,71 грн., 3% річних в сумі 3 841,91 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч.1 ст. 543 ЦК України). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно з п. 10 ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонту технічного перепланування спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно його частки співвласника. У постанові Верховного суду від 18.05.2020 у справі №176/456/17 та у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15 зазначено правовий висновок про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Суд відзначає, що співвласники квартири у багатоквартирному будинку повинні усвідомлювати, що набуття права власності на квартиру покладає на них обов`язок утримувати своє майно та оплачувати відповідну отриману послугу. Відповідачами не було надано доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, у тому числі відповідачі відповідно до порядку, передбаченому ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», не відмовилися від надання позивачем послуг, внаслідок чого виникла підстава для звільнення від їх оплати. На спірні правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності боржника за прострочення виконання зобов`язання. Проте слід врахувати, що 24.02.2022 з 5-30 год. в Україні відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено воєнний стан. Постановою КМУ «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05.03.2022 №206 до 29 грудня 2023 року було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022 до 29.12.2023. Отже нараховані на суму заборгованості 3% річних та інфляційні втрати за період з 24.02.2022 до 29.12.2023, стягненню не підлягають, оскільки їх нарахування є безпідставним. Отже, відповідачі як споживачі вказаних послуг мають обов`язок оплатити позивачу їх вартість, а також 3% річних та інфляційні нарахування пропорційно частці кожного у праві власності на квартиру, тобто кожен з відповідачів повинен сплатити заборгованість з наданих послуг в розмірі 16 437,81 грн., 3% річних в сумі 1 270,07 грн., інфляційні втрати в розмірі 3 469,60 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів, окремо з кожного, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1 302,04 грн.

Outcome: partial