Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

позов зареєстрований судом 24.01.2025 року і мотивований тим, що позивач працює лікарем-хірургом Вінницької міської МСЕК № 1 у Вінницькому обласному центр медико-соціальної експертизи (ВОЦ МСЕ). З 01.01.2022 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 № 2 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я», згідно якої розмір нарахованої заробітної плати медичним працівникам закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності за повністю виконану місячну (годинну) норму праці установлюється у межах фонду оплати праці на 2022 рік: на рівні не менше 20\~000 грн. лікарям (крім лікарів-інтернів) та професіоналам з вищою медичною освітою, які допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров`я. Відповідач - ОЦМСЕ відноситься до державної (комунальної) форми власності, проте зазначена постанова не була застосована і підвищення заробітної плати з 01 січня 2022 року не відбулось, із чим позивач не погодився, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. [PERSON] просив зобов`язати Вінницький обласний центр медико-соціальної експертизи нарахувати йому заробітну плату за період 01.01.2022 по 19.07.2022 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 № 2 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» і виплатити різницю між виплаченою та нарахованою заробітною платою за період з 01.01.2022 по 19.07.2022 у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 № 2 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я». 27.01.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі з викликом осіб. Ухвалою суду від 31.03.2025 року залучено Комунальну установу «Інформаційно-аналітичний центр медичної статистики» Вінницької області до участі у даній справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, також надав відповідь на відзив. Представник відповідача Безрученко Д.П. позов не визнав, підтримав обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. 24.02.2025 року судом зареєстровано відзив на позов, згідно якого Вінницький обласний центр медико-соціальної експертизи просив відмовити в задоволенні позову. В період з 01.01.2022 року по 19.07.2022 року ВОЦ МСЕ не мав чинної ліцензії на здійснення господарської діяльності з медичної практики, відтак, підстав для застосування положень постанови КМУ № 2 від 12.01.2022 року «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» відсутні. ВОЦМСЕ в повному обсязі фінансується за рахунок коштів обласного бюджету, субвенцій на підтримку з державного бюджету місцевим бюджетам. До відзиву надане рішення Вінницької обласної ради від 20.12.2024 року № 1032 про реорганізацію комунальних установ, згідно якого Вінницька обласна рада вирішила припинити юридичну особу Вінницький обласний центр медико-соціальної експертизи шляхом приєднання до Комунальної установи «Інформаційно-аналітичний центр медичної статистики» Вінницької області. Встановлений строк заявлення кредиторами своїх вимог до Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи два місяці з дня офіційного оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи. Порядок заявлення кредиторами своїх вимог здійснюється відповідно до законодавства (п. 4 рішення). Встановлено, що в результаті реорганізації шляхом приєднання майно, права та обов`язки Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи, у тому числі право на нерухоме майно та земельні ділянки, переходять до правонаступника КУ «Інформаційно-аналітичний центр медичної статистики» Вінницької області (п. 5 рішення). Зобов`язано скласти передавальні акти та подати їх на затвердження до Вінницької обласної ради після закінчення строку пред`явлення вимог кредиторами до установ у порядку, встановленому законодавством (п. 6.5 рішення). Представник третьої особи без самостійних вимог Вінницької обласної ради Сенів А.М. в судове засідання не з`явився, надав письмові пояснення, згідно яких підтримав позов [PERSON] , який обіймає посаду лікаря в закладі охорони здоров`я, тому дія постанови КМУ № 2 від 12.01.2022 року поширюється на трудові відносини позивача та відповідача. Представник третьої\~особи без\~самостійних вимог\~ Комунальної установи «Інформаційно-аналітичний центр медичної статистики» Вінницької області в судове засідання не з`явився з невідомих причин, письмових пояснень не надав. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що диплом спеціаліста серії [NUMBER] виданий 28.06.1996 року (реєстр. № 318) [PERSON] про те, що він закінчив Вінницький державний медичний університет ім. М.І. Пирогова за спеціальністю «лікувальна справа». Рішенням державної екзаменаційної комісії від 28.06.1996 року [PERSON] присвоєно кваліфікацію лікаря (а.с. 8). Із довідки від 19.12.2024 року № 47 (а.с. 6), виданої Вінницьким обласним центром медико-соціальної експертизи вбачається, що позивач [PERSON] обіймає посаду лікаря-хірурга (основне місце роботи) у Вінницькому обласному центрі медико-соціальної експертизи та за період з 01.01.2022 по 14.03.2023 загальна сума його доходу (нарахованого) становить 157\~890, 23 грн. Згідно довідки від 19.12.2024 року № 47/1 (а.с. 7), виданої Вінницьким обласним центром медико-соціальної експертизи, при розрахунку заробітної плати лікаря-хірурга [PERSON] (основне місце роботи) з урахуванням постанови КМУ № 2 від 12.01.2022 року, загальний розмір його доходу (нарахованого) за період з 01.01.2022 року по 14.03.2023 року становить 267\~866,18 грн. Первинна профспілкова організація ВОЦ МСЕ зверталась із листом від 31.01.2022 року № 13 до керівника ВОЦ МСЕ про усунення порушень законодавства про працю та колективного договору щодо термінів виплати заробітної плати та підвищення заробітної плати згідно з вимогами постанови КМУ № 2 від 12.01.2022 року (а.с. 9-11). Керівник ВОЦ МСЕ надав письмову відповідь первинній профспілковій організації 23.02.2022 року (а.с. 12), згідно якої центр не є комунальним некомерційним підприємством та не входить до медичних закладів, які працюють згідно з договором з Національною службою здоров`я України за програмою медичних гарантій. Центр в повному обсязі фінансується за рахунок коштів обласного бюджету, субвенції та підтримку з державного бюджету місцевим бюджетам. Станом на 16.02.2022 за січень місяць 2022 року виплачена заробітна плата згідно затвердженої тарифікації та відповідно до фінансування. На виконання постанови КМУ від 12.01.2022 № 2 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я»\~адміністрація звернулася до Вінницької обласної ради та галузевого департаменту щодо необхідності додаткового фінансування з метою виконання даної постанови. Крім іншого, керівник вкотре просив надати йому список членів трудового колективу, які увійшли до первинної профспілкової організації. Між сторонами виник спір щодо права позивача на оплату праці, тому при вирішенні спору суд застосовує постанову КМУ від 12.01.2022 № 2 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я», відповідні норми КЗпП України, Закону України "Про оплату праці", Конституції України. Відповідно до ч. 1\~ст. 94 КЗпП України, ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата\~це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Згідно із\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.\~Статтею 43 Конституції України\~передбачено, щокожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 98\~КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів. Також\~ст.\~13\~Закону України «Про оплату праці»\~передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом. Згідно ч.1, ч.2 ст. 8 Закону України «Про оплату праці»\~в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних нормі гарантій, встановлення умові розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників. Умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього\~Закону. Відповідно до п. «ж» ч. 1\~ст. 77 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я»\~медичні і фармацевтичні працівники мають право на оплату праці у державних та комунальних закладах охорони здоров`я у розмірі, не нижчому, ніж визначено Кабінетом Міністрів України, у тому числі з дотриманням гарантій щодо мінімальної заробітної плати. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 № 2 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (надалі - Постанова КМУ), встановлено, що розмір нарахованої заробітної плати медичним працівникам закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності за повністю виконану місячну (годинну) норму праці установлюється у межах фонду оплати праці на 2022 рік: на рівні не менше 20 000 гривень лікарям (крім лікарів-інтернів) та професіоналам з вищою немедичною освітою, які допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров`я; на рівні не менше 13 500 гривень для посад молодших спеціалістів з медичною освітою (фахових молодших бакалаврів), фахівцям з початковим рівнем (короткий цикл) вищої медичної освіти, першим (бакалаврський) рівнем вищої медичної освіти і магістрів з медсестринства. Зазначена постанова КМУ\~набрала чинності 13.01.2022 та застосовується з 01.01.2022. Пунктом 5 вказаної\~постанови КМУ\~передбачено, що у разі встановлення медичному працівнику неповного робочого дня або неповного робочого тижня, а також під час невиконання працівником у повному обсязі встановленої норми тривалості робочого часу вимога щодо розміру оплати праці, передбачена підпунктом 1 пункту 1 цієї\~постанови, застосовується пропорційно до відпрацьованого часу. Таким чином, постанова КМУ, яка є нормативно-правовим актом, встановлює державну гарантію мінімальної оплати праці медичним працівникам закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності до числа яких відносить лікарів (крім лікарів-інтернів) та професіоналів з вищою немедичною освітою, які допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров`я, а також молодших спеціалістів з медичною освітою (фахових молодших бакалаврів), фахівцям з початковим рівнем (короткий цикл) вищої медичної освіти, першим (бакалаврський) рівнем вищої медичної освіти і магістрів з медсестринства. Недотримання роботодавцем вищевказаної гарантії є протиправним порушенням прав таких працівників. Згідно ст. 24 Закону України «Про оплату праці»\~своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством, відповідно до\~ст. 25 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до п. 1.3 Статуту Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи, затвердженого рішенням Вінницької обласної ради, центр є закладом охорони здоров`я, який здійснює свою діяльність на території Вінницької області, надає медико-соціальні послуги дорослому населенню Вінницької області, визначає ступінь обмеження життєдіяльності осіб, причину, час настання, групу інвалідності, сприяє проведенню ефективних заходів щодо профілактики інвалідності, реабілітації осіб з інвалідністю, пристосування їх до суспільного життя. (п. 1.3 Статуту). Пунктом 1.4 Статуту визначено, що центр є об`єктом права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління яким здійснює Вінницька обласна рада. Форми і системи оплати праці, норми праці, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством (п. 8.4 Статуту). Посилання відповідача у відзиві на відсутність ліцензії у Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи на здійснення господарської діяльності з медичної практики, тому і на відсутність підстав для застосування\~постанови КМУ, суд вважає безпідставним та необґрунтованим, оскільки постанова КМУ від 12.01.2022 року спрямована на дотримання гарантій умов оплати праці медичних працівників і не пов`язується із наявністю/відсутністю ліцензії на здійснення господарської діяльності з медичної практики. Сама ж\~постанова КМУ\~вказує на її поширення на визначених у ній медичних працівників закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності. Як вбачається із відомостей з ЄДРЮОФОПГФ станом на 30.04.2025 року, організаційно-правова форма юридичної особи - Вінницький обласний центр медико-соціальної експертизи - державна організація (установа, заклад), види економічної діяльності: 86.22 спеціалізована медична практика; 86.10 діяльність лікарняних закладів (основний). Станом на 30.04.2025 року перебуває в стані припинення (в результаті реорганізації), засновником є Вінницька обласна рада. Крім того, згідно Переліку закладів охорони здоров`я, затвердженого\~наказом Міністерства охорони здоров`я України № 385 від 28.10.2002\~і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.11.2002 за № 892/7180, обласний центр (бюро) медико-соціальної експертизи відноситься до закладів медико-соціального захисту, тим самим входить до переліку закладів охорони здоров`я. Таким чином, наявність/відсутність ліцензії не може бути наслідком невиплати гарантованої державою заробітної плати працівнику. Отже, невиплата позивачеві в період з 01.01.2022 по 19.07.2022 року заробітної плати в розмірі, на який він мав право відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, є порушенням права на заробітну плату, гарантоване\~Конституцією України, нормами\~КЗпПУ,\~Законом України «Про оплату праці», а тому підлягає захисту в судовому порядку. Згідно із ч. 1 та ч. 5\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1\~ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 і ч. 2\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Враховуючи наведені обставини і норми закону, суд дійшов висновку, що трудові права позивача порушені і підлягають захисту шляхом зобов`язання ВОЦ МСЕ нарахувати лікарю [PERSON] заробітну плату за період з 01.01.2022 по 19.07.2022 у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 № 2 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» і виплатити різницю між виплаченою та нарахованою заробітною платою за період з 01.01.2022 по 19.07.2022 у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 № 2 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я». Згідно із ч. 1\~ст. 233 КЗпП України\~працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Водночас, відповідно до ч. 2\~ст.\~233\~КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, тобто до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, ч. 1 і ч. 2\~ст.\~233\~КЗпП України викладено в такій редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)». Отже, до 19.07.2022\~КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (ч. 1\~ст. 233 КЗпП України). Відповідно до ч. 1\~ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, до 19 липня 2022 року право на звернення позивача до суду із позовом про стягнення заробітної плати за період з 01.01.2022 по 19.07.2022 не було обмежене будь-яким строком, а тому у цій справі підлягають застосуванню положення ч. 2\~ст.\~233\~КЗпП України у редакції до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX. При зверненні до суду позивач на підставі п. 1 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~був звільнений від сплати судового збору. Враховуючи положення\~Закону України «Про судовий збір»\~та\~вимоги ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211, 20 гривень,

Outcome: approved