Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області з вказаним позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики та процентів по ним. Просить суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за розписками станом на 21.04.2025 року у загальному розмірі 58577,14 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач, [PERSON] передав за письмовою угодою [PERSON] у власність 16000 тисяч гривень за розписками : за розпискою від 01.03.2017 року у розмірі 3000 грн.; за розпискою від 27.03.2017 року у розмірі 3000 грн.; за розпискою від 02.07.2017 року у розмірі 5000 грн. Сума боргу станом на 19.04.2025 року становить: по розписці від 01.03.2017 року у розмірі 3000 гривен, інфляційні нарахування складають 3796,71 грн.; 3% річних річних складають 733,32 грн. По розписці від 27.03.2017 року становить 3000 гривен, інфляційні нарахування складають 3626,54 грн., 3% річних складають 726,9 грн. По розписці від 02.07.2017 року становить 5000 гривен, інфляційні нарахування складають 5715.33 грн., 3% річних складають 1171,69 грн. Нараховано за період не повернення боргу 3% річних , що склало 3803,14 грн. По розписці без дати становить 5000 гривен, Інфляційні нарахування складають 5715.33 грн., 3% річних складають 1171,69 грн. Тобто загальна сума боргу разом з нарахуваннями за розписками станом на 21.04.2025 року складає у загальному розмірі 58577,14 грн. Позивач неоднаразово звертався до відповідача з вимогою про повернення коштів, однак станом на дату звернення до суду з указаною позовною заявою, борг відповідач не повернув. Посилаючись на викладене, позивач звернувся до суду з указаним позовом. Ухвалою судді від 23 квітня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися судом належним чином. Представник позивача Масляний О.В. надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача , просив суд позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених у позові. Відмовився від позовних вимог в частині стягнення суми боргу по розписці без дати на суму 5000 грн, та стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних річних за даною розпискою. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином. Надав до суду заяву про розгляд справи за за його відсутності в якій зазначив, що позовні вимоги позивача визнає та не заперечує проти їх задоволення . Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач, [PERSON] , передав за письмовою угодою [PERSON] у власність 16000 тисяч гривень, за розписками : за розпискою від 01.03.2017 року у розмірі 3000 грн.; за розпискою від 27.03.2017 року у розмірі 3000 грн.; за розпискою від 02.07.2017 року у розмірі 5000 грн. Сума боргу станом на 21.04.2025 року становить: по розписці від 01.03.2017 року у розмірі 3000 гривен, інфляційні нарахування складають 3796,71 грн.; 3% річних річних складають 733,32 грн. По розписці від 27.03.2017 року становить 3000 гривен, інфляційні нарахування складають 3626,54 грн., 3% річних складають 726,9 грн. По розписці від 02.07.2017 року становить 5000 гривен, інфляційні нарахування складають 5715.33 грн., 3% річних складають 1171,69 грн. Суд враховуючи те, що представник позивача відмовився від позовних вимог в частині стягнення суми боргу по розписці без дати на суму 5000 грн, та стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних, тому суд залишає цю вимогу без розгляду. Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 638 ЦК Українидоговір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 1046 ЦК Україниза договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК Українидоговір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560 св 21. Цивільний кодекс Українине встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про те, що розписка є замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження про завершену дію передання коштів позичальнику, що міститься в тексті договору, не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17. У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. У постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі№ 201/11388/17 провадження № 61-12383св19 зроблено висновок про те, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідний правовий висновок викладений також у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц. Відповідно достатті 525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно із частиною першоюстатті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Частиною першою\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Звертаючись до суду із вказаним позовом позивач крім переданих відповідачу в позику коштів, просив стягнути на його користь 3 % річних та інфляційне збільшення боргу , згідно із частиною другою\~статті 625 ЦК України. Відповідно до частини першої\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Згідно зі\~статтею 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Отже, суд, вважає, що оскільки відповідач не виконав договору позики, оформленого розпискою, у визначений сторонами у договорі строк кошти не повернув, тому боржник зобов`язаний сплатити позивачу суму основного боргу з урахуванням сум, визначених частиною другою\~статті 625 ЦК України. Аналізуючи долучену позивачем до матеріалів справи розписку, судом встановлено, що розписка написано власноручно позичальником - відповідачем, тобто факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належним (письмовим) доказом. Сторони дотримались письмової форми договору. Таким чином, позивач довів факт укладення договору і факт передачі ним коштів позичальнику на вказаних у розписці умовах, тобто виконання ним умов договору. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч.1ст. 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Стаття 12 ЦПК Українипередбачає, що судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно дост. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідач в наданій до суду заяві не оспорював факту наявності написаних ним власноручно вищезазначених розписок та факт невиконання ним зобов`язання за даними розписками. Таким чином, встановлено, що відповідач свої договірні зобов`язання за договорами позики не виконав, і не повернув позикодавцю позичені у нього кошти у сумі визначений договором (вказаний ним у розписці). Враховуючи, що судом встановлено факт укладення між сторонами договорів позики, та відповідно факту існування боргового зобов`язання, визнання боргу відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково та стягнення з відповідача на користь позивача суму боргу за розписками станом на 21.04.2025 року яка становить: по розписці від 01.03.2017 року у розмірі 3000 гривен, інфляційні нарахування складають 3796,71 грн.; 3% річних річних складають 733,32 грн., тобто загальна сума боргу складає 7530,03 грн. По розписці від 27.03.2017 року становить 3000 гривен, інфляційні нарахування складають 3626,54 грн., 3% річних складають 726,9 грн., тобто загальна сума боргу складає 7514 грн. По розписці від 02.07.2017 року становить 5000 гривен, інфляційні нарахування складають 5715,33 грн., 3% річних складають 1171,69 грн., тобто загальна сума боргу складає 11886,97 грн. Тобто загальна сума боргу разом з нарахуваннями станом на 21.04.2025 року складає 22568,03 грн. Також, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial