Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Ганчева М.А., звернувся до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Калинівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що позивач і відповідачка познайомились приблизно в кінці 2018 року - на початку 2019 року та мали близькі стосунки, які періодично переривались через непорозуміння один з одним. 21 вересня 2019 року у відповідачки народився син, народження якого було нею зареєстровано відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України, тобто запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записано за її вказівкою. Згодом відносини між позивачем і відповідачкою налагодились і 30.06.2020 року вони зареєстрували шлюб. У зв`язку із цим та оскільки позивач думав, що він може бути біологічним батьком сина відповідачки, 8 вересня 2021 року він визнав своє батьківство щодо сина [PERSON] відповідно до ст.126 СК України. Однак сімейне життя з відповідачкою не склалось, і рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 26.07.2022 їх шлюб було розірвано. Після цього відповідачка повідомила позивачу, що насправді він не є біологічним батьком [PERSON] та неодноразово вимагала відмовитись від її дитини. Враховуючи вищевикладене позивач змушений звернутися з даним позовом до суду, та просить суд виключити відомості про нього, як про батька з актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 19.03.2025 відкрито провадження по справі. Розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Ганчева М.А. у підготовче засідання не з`явилися, однак представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та без участі позивача, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, судові витрати залишити за позивачем. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, також зазначила, що з позовною заявою вона ознайомилась в електронному кабінеті Електронного суду, проти задоволення позовних вимог не заперечує, адже позивач дійсно не є біологічним батьком її сина [PERSON] . У зв`язку із цим у проведенні судової молекулярно-генетичної експертизи немає необхідності. Позов просить задовольнити, судові витрати залишити за позивачем. Представник третьої особи - Калинівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у підготовче засідання не з`явився, однак 25.03.2025 на адресу суду від начальника відділу ДРАЦС Л.П. Гавронської надійшов лист про розгляд справи без присутності представника відділу ДРАЦС. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 80 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», … у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що визнання відповідачем позову про виключення запису про особу, як батька з актового запису про народження дитини не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 червня 2020 року, який рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 26 липня 2022 року у справі № 132/1097/22 розірвано. [INFO] у відповідачки народився син, Державна реєстрація народження якого була проведена відповідно до частини першої ст. 135 Сімейного кодексу України, тобто запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записано за її вказівкою, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження. 08 вересня 2021 реєстратором Калинівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) до Реєстру було внесено відомості про зміни актового запису про народження за №177 у зв`язку із визнанням позивачем свого батьківства стосовно сина [PERSON] . Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 125 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно зі ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126, 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього, як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на штучне запліднення своєї дружини. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», особа, яка записана батьком дитини, має право оспорювати своє батьківство, пред`являти позов про виключення запису про нього, як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до цієї ж Постанови при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Відповідно до пункту 8 вказаної Постанови питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про оспорювання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Підставою для категоричного висновку для оспорювання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи. Відповідно до ч. ч. 1 та 3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акту цивільного стану. Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. У відповідності до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за №55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, про виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач визнала позов, підтвердивши, що позивач [PERSON] не є батьком [PERSON] , [INFO] , виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності цивільного судочинства, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, виключивши з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , відомості про [PERSON] , як про батька дитини. Щодо судового збору. У позовній заяві представник позивача - адвокат Ганчева М. А. зазначила, що згідно з положеннями пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI має відбуватися при зверненні осіб, які у ньому зазначені, до суду у зв`язку з порушенням будь-яких їх прав, не тільки тих, які безпосередньо пов`язані з відповідним їх статусом (учасник бойових дій, постраждалий учасник Революції Гідності, Герой України), незалежно від характеру, предмета та підстав їх позовів. При цьому відповідне звільнення від сплати судового збору має відбуватись на всіх стадіях судового процесу. Такого висновку дійшла колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в ухвалі про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступу від попереднього правового висновку ВП ВС (ухвала Верховного Суду від 3 липня 2024 року у справі №567/79/23 (провадження №61-16782 св 23). За вищевикладених обставин представник позивача вважає, що оскільки позивач є учасником бойових дій, тому його можливо звільнити від сплати судового збору. Однак, з таким твердженням представника позивача суд погодитись не може з огляду на наступне. Аналіз пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України від 06.07.2005 № 2747-IV "Про судовий збір" в сукупності з частиною 2 статті 22 Закону України від 22.10.1993№3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" вказує на те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору у справах, які стосуються пільг, прав та гарантій, закріплених законодавством саме через набуття такого статусу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.10.2020 у справі №240/934/20. Отже, сама по собі наявність у особи статусу учасника бойових дій не гарантує звільнення від сплати до бюджету судового збору в усіх категоріях спорів. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 12.02.2020 у справі №545/1149/17, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України від 06.07.2005 № 2747-IV "Про судовий збір" суд має врахувати предмет та підстави позову, а також перевірити чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статтей 12, 22 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України від 06.07.2005 № 2747-IV "Про судовий збір" викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №9901/311/19 (провадження № 11-795заі19) та постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №490/8128/17 (провадження № К/9901/166/18, К/9901/30220/18). Також суд звертає увагу, що на розгляд Великої Палати Верховного Суду була передана справа №567/79/23 для відступлення, зокрема, і від вищенаведених висновків щодо застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI. Однак, в ухвалі від 11 вересня 2024 року у справі №567/79/23 Велика Палата Верховного Суду не встановила об`єктивних причин відступу від правового висновку у постановах від 09 жовтня 2019 року у справі №9901/311/19 та від 12 лютого 2020 року у справі №545/1149/17 та резюмувала, що із часу прийняття нею 09 жовтня 2019 року постанови у справі №9901/311/19, як і постанови від 12 лютого 2020 року у справі №545/1149/17 із висновками щодо застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI з урахуванням вимог статей 12 та 22 Закону № 3551-XII відсутні підстави стверджувати, що відбулась зміна суспільних відносин чи нормативного регулювання, внаслідок чого цей висновок втратив зрозумілість, набув ознак неузгодженості, необґрунтованості, незбалансованості чи помилковості. Таким чином, наразі позиція Великої Палати Верховного Суду щодо застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI залишається усталеною та незмінною. Отже, сама по собі наявність статусу учасника бойових дій не гарантує звільнення від сплати до бюджету судового збору з усіх спорів. Для звільнення від сплати судового збору порушені права мають бути нерозривно пов`язані саме із статусом учасника бойових дій, який, як і права такої особи, визначається спеціальним законом, а не усіх прав людини і громадянина, які в свою чергу встановлені Конституцією України та іншими законами. Як вбачається з матеріалів справи, позивач надає копію посвідчення учасника бойових дій серії [NUMBER] від 22.04.2020, а отже, слід дійти висновку, що він вважає, що звільнений від сплати судового збору саме як учасник бойових дій, тобто на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Разом з тим зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановленіЗаконом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993. Так, у ст. 22 цього Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій визначено, зокрема, у статті 12 цього Закону. Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову, перевіряти, чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Таким чином учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору за подання позовів не будь-якого характеру, а лише тих, що спрямовані на захист їх соціальних прав як учасників бойових дій. Указані висновки про застосування п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 545/1149/17. Також подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 9901/311/19. З поданої позовної заяви вбачається, що предметом позову [PERSON] є виключення відомостей з актового запису про народження дитини. Отже, даний позов не стосується соціального і правового захисту [PERSON] саме як учасника бойових дій та не пов`язаний із порушенням його прав як учасника бойових дій. Тобто, при зверненні до суду з даним позовом [PERSON] не може бути звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Про будь-які інші підстави звільнення від сплати судового збору а ні позивач [PERSON] , а ні його представник - адвокат Ганчева М.А. у позовній заяві не вказали та докази наявності таких підстав не надали. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що судовий збір за подачу даного позову до суду має бути сплачений позивачем на загальних підставах. Відповідно до ч. 1ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2025 року становить 3028 гривень. Частиною 3 ст.4 цього Закону визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Отже, за подання до суду позовної заяви про виключення відомостей з актового запису про народження дитини підлягає сплаті судовий збір у розмірі 968 грн. 96 коп. За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з позивача [PERSON] судовий збір в розмірі 968 грн. 96 коп. На підставі ст. 136 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial