Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-13 00:00:00

АТ «Кредобанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 24 березня 2008 року між ВАТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ФГ-2592, згідно з яким банк зобов`язався надати у власність позичальнику грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти. Відповідно до умов договору банк видав позичальнику кредит в сумі 19\~600,00 доларів США на строк до 22 березня 2019 року. Повернення суми кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами по 148,48 доларів США, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, якщо інше не передбачено договором та/або додатками до нього. Останній платіж дорівнює залишку заборгованості по кредиту. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року №243/9169/15-ц було частково задоволено позов ПАТ «Кредобанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Кредобанк» за кредитним договором №ФГ-2592 від 24 березня 2008 року заборгованість за відсотками, яка станом на 25 травня 2015 року становить 7\~578,46 грн. З 24.03.2024 по 14.02.2024 відповідачем погашено заборгованість за кредитом в розмірі 16\~654,91 доларів США. Залишок заборгованості за кредитом складає 2\~945,09 доларів США (щомісячний платіж 148,48 доларів США з вересня 2017 року по березень 2019 року 2\~821,12 доларів США та 123,97 доларів США за серпень 2017 року). Відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, що призвело до порушення прав позивача. Станом на 03.10.2024 року заборгованість за кредитним договором відповідачем не погашена. Попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи: 3\~028,00 грн. судовий збір; 20\~000,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу. В зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № ФГ-2592 від 24 березня 2008 року станом на 14 лютого 2024 року в розмірі 2\~945,09 доларів США, а також судовий збір в розмірі 3\~028,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу. Представник позивача,\~АТ «Кредобанк»,\~Полетаєва Т.Ю.,\~яка діє\~на підставі\~довіреності №13731\~від 09\~грудня 2024\~року,\~в судовому\~засіданні підтримала\~заявлені позовні\~вимоги,\~наполягала на\~задоволенні позову\~в повному\~обсязі,\~на обґрунтування\~своїх вимог\~навела доводи,\~аналогічні викладеним\~в позовній\~заяві.\~Додатково наголосила\~на тому,\~що Дніпровським\~апеляційним судом\~(постанова\~від 13.02.2024\~року у\~справі №243/9169/15-ц)\~було встановлено\~факт отримання\~відповідачем кредиту\~в розмірі\~19600,00\~доларів США,\~правомірність нарахування\~відсотків в\~розмірі 363,65\~доларів США\~на суму\~заборгованості за\~кредитом,\~відповідно до\~наданого розрахунку,\~відсутність у\~банку права\~вимагати дострокового\~погашення заборгованості\~за кредитом,\~так як\~відсутні докази\~направлення вимоги\~відповідачу. В наданих\~відповідачем власних\~розрахунках заборгованості,\~відповідач робить\~ревізію розміру\~нарахованих відсотків\~за користування\~кредитом,\~зменшуючи його,\~а вивільнені\~таким чином\~кошти враховує\~на погашення\~заборгованості за\~тілом кредиту,\~що є\~абсолютно невірним.\~Так як\~розмір відсотків\~за користування\~кредитом встановлений\~судовим рішенням\~у справі\~№ 243/9169/15-ц\~і стягнутий\~за рішенням\~суду,\~відповідно суд\~не має\~права у\~цій справі\~(справа\~№ 243/8161/24)\~переглядати розмір\~нарахованих відсотків\~за користування\~кредитом,\~зокрема зменшувати\~його.\~Тобто розмір\~відсотків за\~користування кредитом,\~як преюдиційний\~факт,\~не підлягає\~перегляду.\~Подані відповідачем\~розрахунки щодо\~сум нарахованих\~та сплачених\~відсотків за\~користування кредитом,\~розміру погашеного\~кредиту зроблені\~з порушенням\~принципу преюдиційності\~і диспозитивності\~та не\~є належними\~доказами у\~справі №243/8161/24.\~Зазначила,\~що відповідач\~вводив суди\~в оману,\~зазначаючи,\~що комісійна\~винагорода за\~п.\~3.1.\~Кредитного договору\~була сплачена\~відповідачем в\~доларах США,\~а саме\~1682,66\~доларів США.\~Відповідно до\~п.\~3.1.\~Кредитного договору,\~за надання\~кредиту позичальник\~сплачує банку\~комісійну винагороду\~одноразово в\~розмірі 1682,66\~грн.\~Предметом позову\~є стягнення\~заборгованості за\~договором кредиту\~ФГ-2592\~від 24.03.2008\~року в\~розмірі 2945,09\~доларів США\~ заборгованість\~за тілом\~кредиту (19600,00\~доларів США\~ 16654,91\~доларів США).\~Де 19600,00\~доларів США\~розмір отриманого\~відповідачем кредиту,\~що встановлений\~судовим рішенням,\~а 16654,91\~доларів США\~розмір погашеного\~відповідачем кредиту.\~Позивач не\~заявляє позовних\~вимог про\~стягнення комісійної\~ винагороди,\~відповідно у\~суду немає\~підстав досліджувати\~пункти кредитного\~договору щодо\~комісії.\~Так як\~факт видачі\~кредиту в\~розмірі 19600,00\~доларів США\~встановлений судовим\~рішенням і\~не підлягає\~доведенню,\~обставинами,\~що підлягають\~доведенню у\~цій справі\~є розмір\~сплаченого позичальником\~кредиту.\~Позивач заявив\~про часткове\~погашення заборгованості\~за тілом\~кредиту в\~сумі 16654,91\~доларів США,\~відповідно заборгованість\~за кредитом\~складає 2945,09\~доларів США\~(19600,00\~доларів США\~ 16654,91\~доларів США). Відповідачем не\~надані докази\~сплати заборгованості\~за кредитним\~договором в\~більшому розмірі,\~ніж зазначено\~Позивачем,\~а надані\~Відповідачем власні\~контррозрахунки заборгованості\~за кредитним\~договором містять\~недостовірну інформацію.\~Щодо строку\~звернення до\~суду,\~представник позивача\~зазначає,\~що позивач\~має право\~на стягнення\~з Відповідача\~заборгованості за\~Кредитним договором\~з 12.03.2017\~року в\~межах строку\~позовної давності. З 12.03.2020 року до 01.07.2023 року діяв карантин, відповідно строк позовної давності продовжується на строк дії карантину. З 24.02.2022 року перебіг позовної давності зупиняється на строк дії в Україні воєнного стану. Відповідач вважає, що позивач пропустив строк позовної давності, так як 13.03.2015 року направив Повідомлення-вимогу відповідачу про дострокове погашення всієї суми та 08.09.2015 року звернувся до суду з позовом про стягнення всієї заборгованості достроково (справа № 243/9169/15-ц). Поведінка відповідача не є добросовісною. Так під час розгляду справи №243/9169/15-ц відповідач заявляв, що не отримував вимоги про дострокове погашення кредиту, відповідно позивач не набув право вимагати всю заборгованість достроково. Під час розгляду цієї справи наполягає, що банк направив вимогу та змінив строк кредитування. Проте, апеляційним судом було встановлено, що на момент звернення позивача до суду з даним позовом строк виконання основного зобов`язання за Кредитним договором від 24 березня 2008 року не настав, тому Банк звернувся до суду із вимогою про стягнення повної вартості кредиту передчасно. Також, представником позивача було заявлено клопотання про зменшення витрат відповідача на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, до 2000,00 грн. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Представник відповідача, адвокат Гринь І.В., яка діє на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ №1197503 від 05 травня 2023 року, в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі, на обґрунтування своєї позиції посилалась на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Уточнила, що комісія була сплачена у гривні, а не в доларах як вона зазначила у відзиві. Зазначила, що комісія в розмірі 1\~682,66 грн., сплачена відповідачем при отриманні кредиту, входить до суми наданого кредиту та має бути врахована у рахунок погашення боргу по кредитному договору. Також, представник відповідача заявила клопотання про застосування позовної давності. На обґрунтування клопотання зазначила, що позивач змінив строк виконання основного зобов`язання, звернувшись з позовом про дострокове стягнення заборгованості у вересні 2015 року, й строк виконання зобов`язання настав 08.09.2015, й відповідно вимог ст. 257 ЦК України строк позовної давності збіг 09.09.2018, а позивач звернувся до суду 08.10.2024, тобто з пропуском строку позовної давності. 09\~квітня 2025\~року представником\~відповідача Гринь\~І.В.\~надано відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~зазначено,\~що 24.03.2008\~між ПАТ\~«Кредобанк» та\~ [PERSON] \~був укладений\~кредитний договір\~№ ФГ-2592,\~згідно умов\~котрого Банк\~зобов`язався надати\~Відповідачу кредит\~у сумі\~19600,00\~доларів США\~на строк\~до 22\~березня 2019\~року.\~24.03.2008\~з метою\~забезпечення виконання\~зобов`язань за\~Кредитним договором\~між позивачем\~та відповідачем,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] було\~укладено договір\~іпотеки,\~відповідно котрого\~передано в\~іпотеку нерухоме\~майно \~трьохкімнатну квартиру,\~загальною площею\~64,41\~кв.м.,\~житловою площею\~38,4\~кв.м.,\~яка розташована\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~За користування\~кредитом встановлена\~процентна ставка\~в розмірі\~15,5%\~річних. Позичальник виконує\~свої зобов`язання\~по поверненню\~кредиту,\~сплати комісій,\~процентів,\~неустойки шляхом\~перерахування у\~безготівковій формі\~та/або\~готівкою в Банку №29095127017996. Повернення суми\~кредиту здійснюється\~щомісячно рівними\~частинами по\~148,48\~доларів США,\~не пізніше\~останнього робочого\~дня поточного\~місяця,\~якщо інше\~не передбачено\~цим Договором\~та/або\~додатками до\~нього. 13.03.2015\~ТОВ «Інтер-Ріск\~Україна» складено\~повідомлення-вимогу\~вих.\~№ФГ-2592/1,\~в котрій\~зазначена адреса\~Відповідача,\~й значиться\~про наявність\~заборгованості за\~Договором в\~сумі 84\~299,34\~грн.,\~в т.ч.\~простроченої заборгованості\~в сумі\~5843,65\~грн.,\~й вимагається\~дострокове погашення\~заборгованості за\~кредитом протягом\~30\~календарних днів\~з дати\~отримання цього\~повідомлення. Згідно розрахунку\~суми позову\~про стягнення\~заборгованості по\~кредитному договору\~ФГ-2592\~від 24.03.2008\~року [PERSON] ,\~котрий наявний\~в матеріалах\~справи,\~по Договору\~наявні переплата\~до березня\~2017\~року.\~Відповідач вважає\~неправомірним врахування\~Банком до\~загальної суми\~боргу суми\~комісії за видачу кредиту,\~котра є\~незаконно нарахованою\~та отриманої\~від Відповідача\~Банком у\~сумі 1682,66\~доларів США,\~відповідно п.\~3.1.1.\~Договору,\~оскільки така\~умова є\~нікчемною,\~й така\~сума не\~підлягає врахуванні\~при визначені\~боргу.\~А відтак\~фактична сума\~виданого кредиту\~становить 17\~917,34\~доларів США\~з розрахунку\~19\~600-1\~682,66,\~й саме\~таку суму\~коштів отримав\~Відповідач. Відповідно до\~п.3.1.1.\~Договору Позичальник\~сплачує за\~видачу кредиту\~одноразово комісію\~в розмірі\~1682,66\~долари США. Перед укладанням\~кредитного договору\~та під\~час укладання\~договору Позивач\~не надав\~Відповідачу інформацію\~у письмовій\~формі про\~наявні форми\~кредитування з\~коротким описом\~відмінностей між\~ними,\~в тому\~числі між\~зобов`язаннями\~споживача,\~переваги та\~недоліки пропонованих\~схем кредитування,\~про умови\~кредитування та\~орієнтовну сукупну\~вартість споживчого\~кредиту,\~детальний розпис\~сукупної вартості\~кредиту,\~а також\~інформацію про\~всі витрати,\~пов`язані\~з одержанням\~кредиту,\~не попередив\~про валютні\~ризики під\~час виконання\~зобов`язань\~за кредитним\~договором,\~які несе\~споживач.\~Позивач ввів\~в оману\~Відповідача щодо\~дійсної вартості\~кредиту та\~потреби у\~послузі з\~видачі кредиту,\~оскільки така\~послуга надається\~на користь\~Позивача,\~але оплачується\~споживачем.\~Положення п.\~3.1.1.\~Договору про\~сплату позичальником\~на користь\~банку комісій\~у вигляді\~винагороди за\~видачу кредиту\~є нікчемними,\~оскільки вказаний\~платіж є\~прихованим платежем\~та платою\~за видачу\~кредиту,\~встановлення якої\~було заборонено\~частиною третьою\~статті 55\~Закону "Про\~банки і\~банківську діяльність"\~і пунктом\~3.6\~Правил надання\~банками України\~інформації споживачу\~про умови\~кредитування та\~сукупну вартість\~кредиту,\~затверджених постановою\~правління Національного\~банку України\~від 10\~травня 2007\~року №\~168,\~Законом України\~«Про захист\~прав споживачів»,\~які були\~чинними на\~момент укладення\~спірного кредитного\~договору.\~Також про\~необхідність оплати\~комісії за\~видачу кредиту\~не було\~повідомлено Відповідачу\~перед укладанням\~договору у\~чіткій та\~зрозумілій формі,\~що завадило\~споживачу здійснити\~свідомий вибір\~щодо запропонованих\~умов кредитування. Включення такої\~винагороди в\~суму виданого\~кредиту є\~неправомірним,\~й відповідно\~Відповідач здійснив\~перерахунок заборгованості\~на підставі\~даних,\~наданих Позивачем\~у розрахунку\~про заборгованість,\~й станом\~на 09.04.2025\~відсутня заборгованість\~за наданим\~кредитом,\~а переплата\~становить 1\~856,70\~доларів США. Відповідач не\~має права\~на отримання\~процентів за\~користування кредитом\~поза межами\~строку кредитування,\~зокрема з\~11.03.2015\~по 25.05.2015,\~у зв`язку\~з припиненням строку дії договору 10.03.2015 через вимогу про дострокове погашення кредиту. В зв`язку з викладеним представник відповідача Гринь І.В. просила відмовити в задоволенні позову. Також,\~представник відповідача\~Гринь І.В.\~неодноразово надавала\~додаткові письмові\~пояснення щодо\~розрахунку заборгованості\~та нікчемності\~умови договору\~про комісію.\~Позичальник сплачує\~за видачу\~кредиту одноразово\~комісію в\~розмірі 1682,66\~долари США.\~Комісія за\~видачу кредиту\~ прихована\~плата.\~Видача кредиту\~є основним\~зобов`язанням банку,\~встановленим законом.\~Встановлення додаткової\~плати за\~сам факт\~видачі коштів\~не ґрунтується\~на наданні\~додаткової послуги,\~а отже\~є своєрідним\~дублюванням винагороди\~банку,\~яка вже\~включена у\~відсоткову ставку.\~Сума комісії\~в розмірі\~понад 1682,66\~доларів США\~є суттєвою\~і значно\~впливає на\~загальну вартість\~кредиту. У договорі не обґрунтовано характер та розрахунок комісії, не вказано, які саме дії банку оплачує споживач. Така умова порушує право споживача на повну, достовірну та своєчасну інформацію про товар (послугу), що прямо передбачено ст. 15 ЗУ "Про захист прав споживачів". Оманливий вплив на економічну поведінку, оскільки надано неповну інформацію про загальну вартість кредиту призводить до прийняття споживачем помилкового рішення про укладення договору, тобто його поведінка формується під оману. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «Кредобанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню з наступних підстав. 24 березня 2008 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ФГ-2592, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у сумі 19600,00 доларів США на строк до 22 березня 2019 року. Відповідно до п.п. 2.5, 2.6 Кредитного договору, для обліку виданих кредитних коштів Банк відкриває позичковий рахунок № [NUMBER] , кредит видається Позичальнику в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника. Згідно до вимог договору за користування кредитом відповідач сплачує позивачу проценти 15,5 % річних. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною у договорі з моменту видачі кредиту до терміну, вказаному у п. 2.1 Кредитного договору. Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку та терміни, передбачені договором та/або додатками до нього. Повернення суми кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами по 148,48 доларів США не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, якщо інше не встановлено договором та/або додатками до нього. У вересні 2015 року ПАТ «Кредобанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 24 березня 2008 року №ФГ-2592 в розмірі 82\~788,57 грн. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року №243/9169/15-ц було скасовано заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 жовтня 2015 року та ухвалено нове. Позовні вимоги ПАТ «Кредобанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №ФГ-2592 від 24 березня 2008 року, а саме заборгованість за простроченими відсотками, яка станом на 25 травня 2015 року становить 7\~578,46 грн. В зазначеній постанові апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, що ПАТ «Кредобанк» доказав належними та допустимими доказами факт передачі кредитних коштів [PERSON] в сумі 19\~600 доларів США, що еквівалентно 98\~980 грн. Також, вказаною постановою було встановлено, що заборгованості за сплатою суми кредиту станом на момент звернення позивача до суду відповідач не мав, свій обов`язок зі сплати суми кредиту відповідач припинив виконувати з березня 2017 року. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 14 лютого 2024 року становить 3\~082,78 доларів США, яка складається з наступного: 2\~945,09 доларів США тіло кредиту; 137,69 доларів США - відсотки. Згідно з повідомленням АТ «Кредобанк» від 01.05.2025, виписку по рахунку № [NUMBER] за період з 24.03.2008 по 30.09.2024 немає технічної можливості надати, оскільки рахунок був закритий у зв`язку з реорганізацією Донецької філії ВАТ «Кредобанк» (МФО 335753) та її закриттям 30.08.2010 року. В АТ «Кредобанк» (МФО 325365) відповідно був відкритий рахунок № [NUMBER] (840). Згідно даних програмного забезпечення, яке є доступне з 2010 року по угоді №ФГ-2592 від 24.03.2008 не нараховуються/обліковуються та не сплачуються комісійні доходи від кредитного обслуговування. На виконання\~ухвали суду\~від 16\~жовтня 2025\~року про\~витребування доказів\~позивачем надано\~виписку по\~особовим рахункам\~ [PERSON] \~за період\~з 24.03.2008\~по 30.09.2024, якою підтверджено, що [PERSON] дійсно користувався кредитними коштами, наданими банком та періодично погашав заборгованість. Фактично, виписка містить дані, починаючи з 27.08.2010 через перенесення залишку по рахунку станом на 27.08.2010 в зв`язку з реорганізацією (закриттям) філії банку. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (стаття 78 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.77-ст.80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктами 62,\~63\~Положення про\~організацію бухгалтерського\~обліку в\~банках України,\~затвердженого Постановою\~Правління Національного\~банку України\~від 04\~липня 2018\~року №\~75,\~визначено,\~що виписки\~з клієнтських\~рахунків є\~підтвердженням виконаних\~за операційний\~день операцій\~і призначаються\~для видачі\~або відсилання\~клієнту. Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Аналогічна правова позиція викладена у постановах ВС від 17 грудня 2020 року у справі 278/2177/15-ц та від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц. Таким чином, надана банком виписка за картковим рахунком позичальника підтверджує наявність заборгованості по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано контррозрахунком відповідача. Встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України). Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст.530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Суд приходить до висновку, що позивачем надано належні, допустимі та достовірні докази порушення позичальником умов кредитного договору, шляхом неналежного виконання зобов`язань за договором, що вказує на наявність підстав для стягнення суми заборгованості за кредитним договором. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо невірного визначення суми наданого кредиту та наданого відповідачем розрахунку заборгованості, оскільки ці твердження відповідача спростовуються матеріалами справи. Зокрема, постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року №243/9169/15-ц було встановлено, що відповідачу було видано кредит саме в сумі 19\~600 доларів США. Вказане також підтверджується меморіальним ордером №85194 від 24 березня 2008 року, що міститься в матеріалах справи. Що стосується комісійної винагороди, вона була сплачена позивачем одноразово при отриманні кредиту, в суму кредиту вона не входить і позивач не вимагає її стягнення. Також, суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо стягнення процентів за період з 11.03.2015 по 25.05.2015, оскільки ці вимоги були вирішенні постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року №243/9169/15-ц. Крім того, позивач не ставить питання про стягнення з відповідача відсотків, а просить стягнути лише тіло кредиту. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. При стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним / приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові ВП ВС від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16. Отже, з [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» слід стягнути заборгованість в сумі 2\~945,09 доларів США, задовольнивши позовні вимоги. Щодо клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У вересні\~2015\~року ПАТ\~«Кредобанк» звернулось\~до Слов`янського\~міськрайонного суду\~Донецької області\~з позовом\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~Кредитним договором\~№ ФГ-2592\~від 24\~березня 2008\~року станом\~на 25.05.2015\~року у\~розмірі 82788,57\~грн.\~Заочним рішенням\~Слов`янського міськрайонного\~суду Донецької\~області від\~07.10.2015\~року у\~справі №\~243/9169/15-ц\~стягнуто з\~ [PERSON] \~на користь\~АТ «Кредобанк»\~заборгованість за\~кредитним договором\~№ ФГ-2592\~від 24.03.2008\~року у\~розмірі 82788,57\~грн. Тобто, вказаним рішенням суду було вирішено питання про дострокове стягнення всієї суми кредитної заборгованості. Таким чином, позивач цілком обґрунтовано вважав, що його право щодо стягнення заборгованості з відповідача цілком захищено. Заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07.10.2015 року у справі № 243/9169/15-ц було скасовано ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 червня 2023 року. Постановою Дніпровського\~апеляційного суду\~у справі\~№ 243/9169/15-ц\~від 13.02.2024\~року заочне\~рішення Слов`янського\~міськрайонного суду\~Донецької області\~від 07\~жовтня 2015\~року скасовано\~та ухвалено\~нове.\~Позовні вимоги\~ПАТ «Кредобанк»\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором\~задоволено частково.\~Стягнуто з\~ [PERSON] \~на користь\~ПАТ «Кредобанк»\~заборгованість за\~Кредитним договором\~№ ФГ-2592\~від 24\~березня 2008\~року,\~а саме\~заборгованість за\~простроченими відсотками,\~яка станом\~на 25\~травня 2015\~року,\~становить 7\~578,46\~грн. Апеляційний суд дійшов висновку, що на момент звернення позивача до суду з даним позовом строк виконання основного зобов`язання за Кредитним договором від 24 березня 2008 року не настав, тому Банк звернувся до суду із вимогою про стягнення повної вартості кредиту передчасно. Таким чином, саме з моменту ухвалення апеляційним судом рішення щодо передчасності звернення до суду з вимогою про стягнення повної вартості кредиту позивач дізнався про порушення його права щодо відшкодування заборгованості саме за тілом кредиту. Отже, строк звернення до суду з вимогою про відшкодування заборгованості за тілом кредиту має відраховуватись від 13 лютого 2024 року. Враховуючи викладене, а також дію в Україні з 24.02.2022 року воєнного стану, на строк якого перебіг позовної давності зупиняється, позивачем не порушено строку звернення до суду з даним позовом. Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно\~статті 7 Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2025\~рік» , \~розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2025 року складає 3028,00 грн. Розмір судового збору за подання даної позовної заяви становить 3 028 грн., який сплачений позивачем. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з відповідача. З задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 3\~028,00 грн., який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача і тому з відповідача слід стягнути на користь позивача АТ «Кредобанк» витрати по сплаті ним судового збору в розмірі 3\~028,00 грн. Позивач на підтвердження понесених витрат на правову допомогу не надає жодних доказів, в зв`язку з чим суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 20 000 грн. Судові витрати відповідача не підлягають відшкодуванню в зв`язку з задоволенням позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved