Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

13 лютого 2025 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Універсальна товарна біржа «Миколаївська Нерухомість 2000», в якій позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу 4-193 від 18 березня 2002 року, який зареєстрований універсальною товарною біржею «Миколаївська Нерухомість 2000» у «Журналі біржових операцій з нерухомим майно» за № 4-193 від 18 березня 2002 року та в подальшому зареєстрований в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим записом № 18220 від 04.04.2002. Позов мотивований тим, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу квартири був зареєстрований та товарній біржі без нотаріального посвідчення. Умови договору виконані у повному обсязі, право власності зареєстровано відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення. Враховуючи викладене, позивача змушена звернутись до суду. Ухвалою суду від 17 лютого 2025 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання, залучено до участі у справі як третіх осіб: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 25 березня 2025 року надійшла заява представника позивача адвоката Деміди В.В., в якій він зазначає, що позов підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі та треті особи в судове засідання не прибули повторно, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, відзив на позов не подали. У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого. Судом встановлено, що 18 березня 2002 року на Універсальній Товарній Біржі «Миколаївська Нерухомість 2000» укладено договір купівлі-продажу 4-193, відповідно до якого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] купили по 1/4 в квартирі [ADDRESS] . Вказаний договір зареєстрований у «Журналі біржових операцій з нерухомим майно» за № 4-193 від 18 березня 2002 року та в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 04.04.2002 за реєстровим № 18220. Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР, який втратив чинність з 01.01.2004 р. на підставі ЦК України N 435-IV ( 435-15 ) від 16.01.2003, який набрав чинності 01.01.2004 р. Відповідно до положень п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, що до яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Разом з цим, зі змісту договору купівлі-продажу 4-193 від 18 березня 2002 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований у «Журналі біржових операцій з нерухомим майно» за № 4-193 від 18 березня 2002 року. Закон України «Про товарну біржу» в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості. У відповідності з\~ч.2 ст. 47 ЦК УРСР\~, якщо одна зі сторін цілком або частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. З матеріалів справи встановлено, що вищевказаний договір купівлі-продажу був укладений на біржі відповідно до ЗУ "Про товарну біржу", зареєстрований в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», виконаний сторонами, але на теперішній час укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна неможливо. При вказаних вище обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні та підлягають задоволенню

Outcome: approved