Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1.1. [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, якою просить змінити, визначений рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13.01.2016, спосіб стягнення з відповідача аліментів у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина [PERSON] на тверду грошову суму у розмірі 3000,00 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона з 23.07.2013 перебуває з відповідачем у шлюбі. Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13.01.2016 з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання сина у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Однак присуджені судом аліменти, відповідач сплачує частково, іншої матеріальної допомоги не надає, не бере участь у витратах, викликаних потребами дитини. Крім того, вказує, що проживає у житловому будинку батьків разом з неповнолітнім сином [PERSON] , не працює, підприємницькою діяльністю не займається, земельної ділянки у власності немає, а тому їй одній не вистачає грошових коштів на утримання дитини. Зазначає, що відповідач не має постійного місця роботи, однак працює посезонно, з чого одержує доходи, але на утримання неповнолітньої дитини тільки частково надає матеріальну допомогу. У зв`язку з цим вважає за доцільне змінити спосіб стягнення аліментів з частки зі всіх видів його заробітку на тверду грошову суму у розмірі 3 000,00 грн. Крім того, позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн. Відповідач відзиву\~на позовну\~заяву не\~подавав,\~заяв та\~клопотань від\~нього не\~надходило.\~Копія ухвали\~про відкриття\~провадження у\~справі разом\~з копією\~позовної заяви\~та додатками\~до неї\~направлялася на\~адресу [PERSON] ,\~зареєстровану у\~встановленому законом\~порядку,\~і яка\~підтверджується інформацією\~з Державної міграційної служби України за № 543 від 27.03.2025 року, згідно якої відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Вказана кореспонденція з штриховим ідентифікатором 0610242906686 повернулась до суду органом поштового зв`язку з довідкою, у якій вказано причини повернення - «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до положень ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України суд вважає, що відповідач повідомлений про розгляд справи належним чином. У відповідності до положень ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у справі матеріалів. 2. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою від 28.03.2025 суд відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, який укладений 23 липня 2013 року у відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Надвірнянського районного управління юстиції, актовий запис №129. Під час шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13.01.2016 з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON] у розмірі частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 6-8). З акту обстеження, складеного депутатом та старостою Переріслянської сільської ради від 16.08.2024 за №102 убачається, що позивачка проживає в житловому будинку своїх батьків, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] разом з неповнолітнім сином [PERSON] . Також в акті зазначено, що позивач не працює, земельної ділянки у власності немає. Батько дитини надає частково матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина [PERSON] (а.с.10-11). З долученого позивачем Витягу №237 від 16.08.2024 про зареєстрованих у житловому будинку осіб підтверджується, що [PERSON] зареєстрована разом з неповнолітнім сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). 4. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Статтею 141 СК України\~передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Відповідно до частини третьої\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України\~встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини,що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно зі\~статтею 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі\~зміни матеріального або сімейного стану,\~погіршення або поліпшення здоров`я\~когось із них та\~в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Ураховуючи зміст статей\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.СК України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження(частина третя\~статті 181 СК України).\~Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки\~стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13,і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20,від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша\~статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). За змістом\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Звертаючись до суду з указаним позовом, [PERSON] посилалася на те, що відповідач не має постійного місця роботи, однак працює посезонно, з чого одержує доходи, але на утримання неповнолітньої дитини тільки частково надає матеріальну допомогу, коштів на утримання дитини не вистачає. Доказів на підтвердження вказаних обставин позивач не зазначила та суду не надала. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження зміни матеріального становища, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін та інших випадків, передбачених статтею 192 СК України. Також, до матеріалів справи не додано доказів на підтвердження витрат, які здійснює позивачка на утримання сина, не додано і доказів про доходи відповідача та їх розмір. Не зверталась позивачка до суду і з клопотанням про витребування доказів в порядку ст. 84 ЦПК України. Позивач стверджує в позовній заяві, що відповідач надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина згідно рішення суду частково, однак доказів наявності заборгованості відповідача по аліментах на час розгляду справи матеріали справи також не містять. Крім того, із змісту рішення Надвірнянського районного суду від 13.01.2016 року про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини убачається, що відповідач на час ухвалення даного рішення суду є інвалідом ІІІ групи з дитинства, у зв`язку з чим щомісячно отримує державну соціальну допомогу, а тому суду невідомо який розмір аліментів у грошовому вираженні у виді частини стягуються з відповідача на утримання неповнолітньої дитини на даний час, оскільки доказів цьому матеріали справи не містять. Таким чином доводи позивача про погіршення свого матеріального становища та покращення майнового становища відповідача є\~припущеннями, а на припущеннях заборонено ухвалювати судове рішення (частина шоста статті 81 ЦПК України). З огляду на відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів щодо розміру в грошовому вираженні стягуваних аліментів з відповідача на даний час у розмірі частини з усіх видів його заробітку, суд позбавлений можливості встановити чи визначення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн матиме наслідком збільшення їх розміру у порівнянні з розміром, який стягується з відповідача на підставі рішення суду від 13.01.2016, чи навпаки призведе до їх зменшення, що порушуватиме права дитини. За таких обставин [PERSON] не надала до суду належних та допустимих доказів на підтвердження зміни свого матеріального становища або матеріального становища відповідача [PERSON] , погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін та інших випадків, передбачених\~статтею 192 СК України, тому її вимоги щодо зміни розміру аліментів не підлягають задоволенню. До висновків про відмову в задоволенні позову за аналогічних обставин дійшов і Верховний Суд\~у постановах\~у справі\~№ 545/3115/19\~від 12.01.2022\~та№712/6313/21 від 22.08.2022. 5. Висновки суду. З огляду на викладене, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язку їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в позові, понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору та витрати на правничу допомогу не підлягають до відшкодування відповідачем.

Outcome: dismissed