Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

[PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Самодурова Н.В., звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ТрансСервіс» (далі ТОВ «ТрансСервіс») в якому просить стягнути з відповідача на свою користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 806051, 15 грн., а також 3% від простроченої суми за період з 30.03.2021 по дату ухвалення рішення суду, що на день звернення з позовом до суду становить 41936,74 грн., інфляційні нарахування від простроченої суми за період з 30.03.2021 по дату ухвалення рішення суду, що станом на день звернення з позовом до суду становить 265417,36 грн. та судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.03.2021 він помилково перерахував на банківський рахунок ТОВ «ТрансСервіс» грошові кошти в розмірі 806051,15 грн., зазначивши в платіжному документі їх цільове призначення як «безвідсоткова зворотна фінансова допомога від засновника ТОВ «ТрансСервіс» згідно з договором б/н від 30.02.2021». Цей факт підтверджується квитанціями АТ КБ «ПриватБанк» від 30.03.2021, а також платіжними дорученнями АК «ОТП Банк» та АТ «Райфайзен Банк Аваль» (а.с.1619). 26 квітня 2021 року ТОВ «ТрансСервіс» повідомило позивача про надходження грошових коштів від [PERSON] (а.с.20). Позивач зазначає, що не є засновником ТОВ «ТрансСервіс», а договір про надання безвідсоткової фінансової допомоги між ним та відповідачем не укладався. Також позивач звертає увагу на те, що 13 серпня 2021 року, у відповідь на адвокатський запит [PERSON] , ТОВ «ТрансСервіс» повідомило, що від [PERSON] надійшли грошові кошти в загальному розмірі 806051,15 грн., які обліковуються як розрахунки за іншими операціями. Підприємство вказало, що цільове призначення цих коштів зазначене як безвідсоткова фінансова допомога від засновника, однак позивач не є засновником ТОВ «ТрансСервіс», підприємство не потребувало залучення додаткових коштів і при цьому отримані кошти не повернуло (а.с.2124). З метою врегулювання спору в досудовому порядку, позивач [PERSON] направив на адресу ТОВ «ТрансСервіс» претензію про повернення грошових коштів, набутими відповідачем без достатніх правових підстав, у якій просив повернути зазначену суму протягом 30 днів з моменту отримання претензії. Надсилання претензії підтверджується описом вкладення до поштового відправлення та накладною ПАТ «Укрпошта» від 28.12.2021 року (а.с.2627). Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Самодурова Н.В. про час і місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, у судове засідання не з`явилися. Надіслали до суду заяву в якій розгляд справи просили проводити за їх відсутності, позов просили задовольнити повністю. Правом уточнення позовних вимог не скористались (а.с.98 зв., 112, 119, 120, 129, 150-151). У додаткових письмових поясненнях представник позивача зазначив, що спір між [PERSON] та ТОВ «Транс-Сервіс» виник у зв`язку з помилковим переказом грошових коштів відповідачу, який протягом тривалого часу користувався ними та не повернув одразу після отримання. У зв`язку з цим представник позивача просив суд, з урахуванням правових висновків Верховного Суду, вирішити питання про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат. Зокрема, посилався на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №910/3831/22 (а.с.132135, 152156, 165166, 179). Відповідач ТОВ «ТрансСервіс» та його представник адвокат Розенбойм Ю.О. про час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, до судового засідання не прибули. Судові засідання неодноразово відкладались за клопотанням представника відповідача. У відзиві на позов та додаткових поясненнях представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначив, що у період з 02.09.2022 по 08.09.2022 ТОВ «Транс-Сервіс» ще до подання позову до суду повернуло позивачу грошові кошти в повному обсязі у сумі 806051,15 грн. Повернення коштів, як стверджує відповідач, було здійснене за результатами внутрішнього аудиту підприємства. Водночас, відповідач наголосив, що не отримував письмову претензію від позивача, а підтвердження її вручення у матеріалах справи відсутнє. Також вказав, що ТОВ «Транс-Сервіс» не мало доступу до банківського рахунку позивача в АТ «ОТП Банк», тому для повернення коштів були необхідні відповідні реквізити. У зв`язку з наведеним відповідач вважає, що підстави для застосування положень статті 625 Цивільного кодексу України щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат відсутні. Крім того, представник відповідача зазначив, що докази витрат на правничу допомогу буде надано протягом п`яти днів з дня ухвалення судового рішення (а.с.101110, 126128). Третя особа [PERSON] про час і місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку, у судове засідання не з`явилась, письмових заяв або пояснень щодо позову, суду не надала (а.с.100, 118, 178). Суд, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Положеннями ч.1 ст.13, ч.2 ст.264 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч.1, 7 ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з принципом juranovitcuria («суд знає закони»), неправильна юридична кваліфікація спірних правовідносин учасниками справи не звільняє суд від обов`язку застосовувати належні норми права. Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) зазначає, що суди зобов`язані обґрунтовувати свої рішення, проте це не означає необхідності відповідати на кожен аргумент сторін. Обсяг цього обов`язку залежить від характеру справи та національних правових традицій (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, рішення від 18.07.2006). Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та правових позицій ЄСПЛ (Бендерський проти України, № 22750/02, § 42), судові рішення мають достатньо висвітлювати мотиви, на яких вони ґрунтуються. Ефективність судового захисту передбачає реальний розгляд аргументів сторін. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, між сторонами виникли правовідносини з безпідставного набуття відповідачем грошових коштів позивача у розмірі 806051,15 грн., предметом спору є стягнення даної безпідставно набутої грошової суми, стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за користування вказаною грошовою сумою. Так,\~30.03.2021\~ [PERSON] \~помилково перерахував\~на рахунок\~ТОВ «ТрансСервіс»\~грошові кошти\~в розмірі\~806051,15\~грн.,\~зазначивши призначення\~як «безвідсоткова\~зворотна фінансова\~допомога від\~засновника згідно\~з договором\~б/н\~від 30.02.2021»,\~що підтверджується квитанціями АТ КБ «ПриватБанк» від 30.03.2021, а також платіжними дорученнями АК «ОТП Банк» та АТ «Райфайзен Банк Аваль» (а.с.1619). 26.04.2021 ТОВ «ТрансСервіс» повідомило позивача про надходження коштів від нього (а.с.20). 13.08.2021 ТОВ «ТрансСервіс» у відповідь на адвокатський запит визнало факт надходження коштів, однак зазначило, що позивач не є засновником, а підприємство не потребувало залучення додаткових коштів і не повернуло їх (а.с.2124). 28.12.2021 позивач направив ТОВ «ТрансСервіс» претензію з вимогою повернути грошові кошти у розмірі 806051,15 грн. у 30-денний строк з моменту її отримання; факт направлення підтверджується описом вкладення та накладною ПАТ «Укрпошта» (а.с.2627). У вересні 2022 року відповідач ТОВ «ТрансСервіс» повернув [PERSON] кошти частинами: 02.09.2022 5000,00 грн.; 07.09.2022 402051,15 грн.; 08.09.2022 399000,00 грн. (а.с.72). Незважаючи на повернення грошових коштів у розмірі 806051,15 грн., позивач 28.12.2022 звернувся до суду і просив суд стягнути з відповідача безпідставно набути грошові кошти у розмірі 806051,15 грн., 3% річних 41936,74 грн.; інфляційні нарахування 265417,36 грн. та судові витрати. Відповідно до вимог ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч.2 ст.1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу), згідно якої за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно із частиною другою статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Між тим, стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом ч.2 ст.625 ЦК України). Щодо позовних вимог про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 806051,15 грн., то суд зазначає наступне. Як було\~встановлено судом,\~30.03.2021\~ [PERSON] \~помилково перерахував\~на рахунок\~ТОВ «ТрансСервіс»\~грошові кошти\~в розмірі\~806051,15\~грн.,\~зазначивши призначення\~як «безвідсоткова\~зворотна фінансова\~допомога від\~засновника згідно\~з договором\~б/н\~від 30.02.2021»,\~що підтверджується квитанціями АТ КБ «ПриватБанк» від 30.03.2021, а також платіжними дорученнями АК «ОТП Банк» та АТ «Райфайзен Банк Аваль» (а.с.1619). 26.04.2021 ТОВ «ТрансСервіс» повідомило позивача про надходження коштів від нього на рахунок відповідача (а.с.20). 13.08.2021 ТОВ «ТрансСервіс» у відповідь на адвокатський запит визнало факт надходження коштів, однак зазначило, що позивач не є засновником, а підприємство не потребувало залучення додаткових коштів і не повернуло їх (а.с.2124). 28.12.2021 позивач направив ТОВ «ТрансСервіс» претензію з вимогою повернути грошові кошти у розмірі 806051,15 грн. у 30-денний строк з моменту її отримання; факт направлення підтверджується описом вкладення та накладною ПАТ «Укрпошта», проте грошові кошти не були повернуті у строк визначений претензією (а.с.2627). Відповідно до вимог ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідач ТОВ «Транс Сервіс», лише у вересні 2022 року повернув [PERSON] кошти частинами: 02.09.2022 5000,00 грн.; 07.09.2022 402051,15 грн.; 08.09.2022 399000,00 грн., а всього у загальній сумі 806 051,15 грн. (а.с.72). Таким чином, позовні вимоги позивача [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у сумі 806?051,15 грн. не підлягають задоволенню, оскільки відповідач фактично виконав обов`язок щодо їх повернення до звернення позивача до суду. Зазначені вимоги не ґрунтуються на приписах закону та матеріалах справи, тоді як заперечення відповідача ТОВ «ТрансСервіс» в цій частині є обґрунтованими, підтвердженими належними і допустимими доказами. Щодо позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань, то суд зазначає таке. Претензія [PERSON] з вимогою про повернення помилково перерахованих на рахунок ТОВ «ТрансСервіс» грошових коштів в сумі 806051,15 грн., була направлена 28.12.2021, що підтверджується відповідними поштовими доказами (а.с.2627), однак вказані грошові кошти були повернуті позивачу лише 08.09.2022, тобто через 17 місяців. (а.с.72). Відповідно до ч.2 ст.1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу), згідно якої за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Оскільки між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини, нарахування процентів за користування чужими грошима у даному випадку є неправомірним. Проте, відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, якщо боржник прострочив виконання грошового зобов`язання, він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку із цим, позивач, у межах заявлених позовних вимог просить суд стягнути з відповідача 3% річних 41936,74 грн.; інфляційні нарахування 265417,36 грн. Перевіривши розрахунок заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що вони частково ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи. Згідно з розрахунками суду, за період користування грошовими коштами відповідачем, який тривав з 30.03.2021 по 08.09.2022 (522 дні), нарахування 3% річних становить 34980,41 грн., а сума заборгованості за інфляційними втратами (нарахуваннями) за цей період становить 191034,12 грн. Отже, загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача ТОВ «Транс-Сервіс» на користь позивача [PERSON] , складає 226014,53 грн. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] частково обґрунтовані вимогами закону та матеріалами справи, а заперечення відповідача ТОВ «ТрансСервіс» та його представника не заслуговують на увагу та не можуть бути прийняті судом. Доводи представника відповідача ТОВ «ТрансСервіс» щодо застосування положень статті 530 Цивільного кодексу України є безпідставними, оскільки ця норма регулює порядок виконання зобов`язань, що виникають із договорів або інших правочинів, і не застосовується до зобов`язань із безпідставного набуття майна (кондиційних зобов`язань). Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/3831/22 від 07.02.2024 року відповідно до якого, норма статті 530 ЦК України регулює відносини, коли у боржника існує обов`язок, але строк його виконання не встановлений, тоді такий обов`язок боржник має виконати у семиденний строк від дня пред`явлення кредитором йому вимоги. Ця норма зазвичай застосовується у договірних відносинах, коли сторони в договорі встановлюють певний обов`язок, але не визначають строк його виконання. У такому випадку кредитор, направляючи вимогу боржнику, повідомляє про готовність прийняти виконання від боржника (пункт 90 Постанови). Доводи представника відповідача про те, що повернення коштів було здійснено за результатами внутрішнього аудиту підприємства, а також що письмова претензія від позивача ним не отримувалась, є безпідставними. Вказані твердження спростовуються наявними у справі доказами: описом вкладення до поштового відправлення та копією накладної ПАТ «Укрпошта» від 28.12.2021 (а.с.2627), які підтверджують направлення претензії на адресу відповідача. Такі пояснення представника відповідача слід розцінювати як намагання уникнути відповідальності за несвоєчасне повернення чужих грошових коштів, тобто за нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Відповідно до вимог ст.141\~ЦПК України та ст.4\~Закону України\~«Про судовий\~збір» з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 2260,14 грн. (11134,05 грн. х 226014,53\~грн. / 1113405,25 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial