Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

У жовтні 2024 року до суду звернулося АТ КБ «Приватбанк» (надалі Банк, Позивач) із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг. В обґрунтування позову позивач зазначав, що 09 жовтня 2020 року [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, підписала заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, ознайомилася з Умовами кредитування та підписала Паспорт кредиту. На підстави укладеного договору відповідач отримала кредитну картку № [NUMBER] , строк дії 09/27, тип «Універсальна» та кредитну картку № [NUMBER] , строк дії 07/27, тип «Універсальна». АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Позивач вказав, що відповідач лише частково виконувала умови договору і станом на 25.09.2024 року має заборгованість у розмірі 57\~960,60 грн., з яких: 49\~894,38 грн. заборгованість та кредитом та 8066,22 грн. заборгованість за процентами, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь, а також сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Ухвалю судді від 08 листопада 2024 року позовну заву залишено без руху. 19 листопада 2024 року до суду від позивач надійшла уточнена позовна заява на ухвалу про усунення недоліків. Ухвалю судді від 22 листопада 2024 року позовна заява повторно залишена без руху. 23 грудня 2024 року до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою судді від 30 грудня 2024 року відкрито провадження у справі, залучено сторони до участі у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивач не прибув. Просили справу розглядати без участі їх представника. Не заперечували щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не прибула з невідомих суду причин. Була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки суд не повідомила. Не скористалася своїм процесуальним правом на подачу відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 06 травня 2025 року постановлено про заочний розгляд справи. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані учасниками справи докази у їх сукупності, встановив наступне. 01 березня 2016 року відповідач [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від цієї дати. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, 01.03.2016 року відповідачу було видано кредитну картку № [NUMBER] , термін дії 12/19, тип картки «Універсальна», відбувся старт карткового рахунку, кредитний ліміт не встановлювався. 20 грудня 2019 року відповідачу було видано кредитну картку № [NUMBER] , термін дії 09/23, тип картки «Універсальна» (а.с. 68-69). 09 жовтня 2020 року відповідач [PERSON] звернулася до банку та підписала Заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг, ознайомилася із тарифами банку, підписавши їх власним підписом. 05 червня 2023 року відповідачу було видано кредитну картку № [NUMBER] , термін дії 07/27, тип картки «Універсальна». Із довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки постає, що 10.05.2023 року відповідачу було встановлено кредитний ліміт у розмірі 25000,00 грн., який 05.06.2023 року було збільшено до 50 000,00 грн., а 01.05.2024 року його зменшено до 0 грн. Позивачем до матеріалів справи додано виписку по рахунку відповідача за період з 01.11.2020 року по 25.09.2024 року, з якої вбачається, що відповідач активно користувалася кредитним лімітом, частково повертала грошові кошти. Так, станом на 26.09.2024 року, витрати по картці становлять 215\~734,52 грн., всього надходжень 156\~008,94 грн. Баланс на кінець періоду (мінус) 57\~960,60 грн., що є фактично боргом відповідача перед позивачем. Із розрахунку заборгованості постає, що борг у розмірі 57\~960,60 грн. виник за період з 02.06.2023 року по 25.09.2024 року. Вказаний борг відповідач банку не повернула. Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Як передбачено частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При оформленні кредиту, заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п. 1 ст. 30 ЦК України), яким підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку. Позивачем до матеріалів справи надано підписані відповідачем умови кредитування, паспорт кредиту та заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 09.10.2020 року. У підписаних\~відповідачем умовах\~кредитування зазначені розміри відсоткових ставок по кредитним карткам, зокрема і по картці «Універсальна», яка була видана відповідачу 05.06.2023 року. З наданої банком виписки по рахунку відповідача вбачається, що відповідач активно користувалася кредитним лімітом, здійснювала покупки, переказувала кошти зі своєї карки на інші карти через додаток Приват24, оплачувала комунальні рахунки, частково погашала заборгованість, шляхом поповнення своїх коштів, проте заборгованість у повному об`ємі не погасила, всупереч ст. 629 ЦК України де визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Суд зазначає, що банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року, тому є належним доказом у справі. У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року (справа № 200/5647/18) касаційний суд зазначив, що виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. На підставі оцінки усіх доказів у їх сукупності, зокрема, виписки по банківському рахунку, розрахунку заборгованості, суд дійшов висновку про те, що банк в даному випадку підтвердив своє порушене право вимагати погашення виниклої заборгованості. Як вбачається із розрахунку заборгованості відповідача за договором № б/н від 09.10.2020 року, станом на 25.09.2024 року, заборгованість складає 57\~960,60 грн., з яких: 49\~894,38 грн. заборгованість за кредиту та 8066,22 грн. заборгованість за процентами. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором, відповідачем жодним чином спростовано не було. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Враховуючи факт задоволення судом позовних вимог у повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти у повернення сплаченого судового збору у зазначеному розмірі. Сторони у справі не подавали заяви щодо відшкодування інших судових витрат. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів.

Outcome: approved