Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

в жовтні 2024 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя звернувся адвокат Фельський С.Л., який діє в інтересах позивача [PERSON] , з позовною заявою, сформованою в системі «Електронний суд» до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер батько позивачки, [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцем за законом є [PERSON] . Інші спадкоємці відсутні. Мати та батько позивачки проживали у цивільному шлюбі доки [PERSON] не виповнилося вісім років. Після чого [PERSON] пішов з сім`ї, але продовжував спілкуватись з донькою. Коли [PERSON] виповнилося двадцять шість років [PERSON] обірвав усі контакти, та декілька років (до моменту його смерті) не спілкувався з донькою. Померлий [PERSON] не був записаний батьком заявниці. Під час реєстрації народження, мати виявила бажання записати дитину на своє прізвище [PERSON] , та зазначила батька зі своїх слів « [PERSON] ». На той час ніхто з родини не придавав цьому значення, та померлий навіть не здогадувався, що документально не є батьком дитини. На підставі вищезазначеного, позивачка не мала можливості підтвердити родинні відносини з померлим та прийняти спадщину після нього. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.07.2024 було встановлено факт батьківства [PERSON] , [INFO] (який помер [INFO] ), відносно його доньки [PERSON] , [INFO] . Після отримання рішення про встановлення батьківства, з наявними документами [PERSON] звернулася із запитом до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Білої Т.С. У відповіді нотаріусом було роз`яснено, що строк для прийняття спадщини пропущено, та спадкоємець має право звернутися до суду з заявою про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.10.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.01.2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 08.04.2025 витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Білої Т.С. витяги та інформаційні довідки зі Спадкового реєстру щодо спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] та спадкову справу після смерті останнього у разі її заведення. 21.04.2025, на виконання ухвали суду, від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Білої Т.С. надійшла інформація про те, що нею не заводилася спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] . Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача, позов просить задовольнити. Представник Запорізької міської ради Кіпа О.В. до суду не прибула, надала заяву, в якій просила розглядати справи за відсутності представника міської ради, при ухвалення рішення поклалася на розсуд суду. У порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2024 року (справа № 336/8161/23, пр. 2-о/336/22/2024) встановлено факт батьківства [PERSON] , [INFO] , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, який помер [INFO] у м. Запоріжжі, відносно його доньки [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України. [PERSON] помер [INFO] в місті Запоріжжі, що підтверджується свідоцтвом про його смерть від 12.08.2023 року серії [NUMBER] , виданим Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 1888. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: [NUMBER] , виданого 27.11.2020 Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району. Спадкоємцем за законом є позивач [PERSON] . Інші спадкоємці відсутні. Згідно інформації приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Білої Т.С., нею не заводилася спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] . Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] з підстав пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, що підтверджується інформацією приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Білої Т.С. «Щодо отримання свідоцтва про право на спадщину» від 07.10.2024 року. Спадкуваннямє перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до частини першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У частині першій статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1272 ЦК України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У частині третій цієї статті зазначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року). Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. З досліджених під час розгляду справи доказів та обставин справи вбачається, що позивач не скористалася своїм правом на звернення із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк з поважних причин, оскільки після смерті [PERSON] , через неможливість підтвердити родинні відносини з померлим, в судовому порядку встановлювала факт батьківства. Рішення про встановлення факту батьківства було ухвалено Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 04 липня 2024 року (справа № 336/8161/23, пр. 2-о/336/22/2024). Проаналізувавши встановлені обставини по справі, суд дійшов висновку, що строк подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини [PERSON] пропущений з поважних причин, а тому суд визнає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 1268, 1270 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved