Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

У травні 2023 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] , Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) Державний виконавець Стебловська Юлія Олександрівна, Третя особа: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьов Іван Сергійович про визнання дій державного виконавця про передачу майна незаконним та скасування постанови та акту про передачу майна. Свої вимоги мотивує тим, що вона була власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Із матеріалів цивільної справи №369/5572/21 за позовом [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, їй стало відомо, що приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С. проведено державну реєстрацію права власності на належну їй квартиру. Зазначає, що вказана квартира передана [PERSON] на підставі акту №61009835 від 19.02.2021 року в рахунок погашення боргу в межах виконавчого провадження і відповідач виявив бажання залишити вказане нереалізоване майно за собою. Вказує, що дії Головного державного виконавця Стебловської Ю.О. в частині винесення постанови про передачу майна в рахунок погашення боргу, складення акту №61009835 про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, вчинені з грубим порушенням чинного законодавства України, а тому є незаконними та підлягають скасуванню. Зокрема, зазначає, що позивач, як сторона виконавчого провадження не була ознайомлена з матеріалами виконавчого провадження, жодних документів виконавчого провадження їй не направлялось, не направлялись результати визначення вартості чи оцінки майна, вказаний звіт був складений з порушенням, відсутній огляд квартири, а також її не було залучено до виконавчого провадження. А тому, в сукупності, вказані обставини дають підстави стверджувати, що держаним виконавцем були допущено порушення її прав. Просила суд: визнати незаконними дії головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стебловської Юлії Олександрівни про передачу майна гр. [PERSON] , а саме: квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , - Стягувачу гр. [PERSON] ; скасувати постанову про передачу майна Боржника Стягувачу та акт №61009836 про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 19.02.2021 року; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 червня 2023 року відкрито провадження по справі, розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження. 05 липня 2023 року до суду надійшов відзив від представника [PERSON] . Не погоджуючись з доводами позову, вказав, що державний виконавець діяв відповідно до вимог чинного законодавства, з дотриманням всіх необхідних умов. Вважає дії позивача безпідставними, а тому просив відмовити в задоволенні позову.\~ 20 липня 2023 року до суду надійшли пояснення від приватного нотаріуса Ледньова І.С.. Вказав, що ним було видано Свідоцтво про право власності на майно, на підставі акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та реєстрація права власності на вказане майно у повній відповідності до чинного законодавства України. 18 серпня 2023 року до суду надійшов відповідь на відзив від представника позивача. Додатково зазначила, що виконавець не повідомила боржника про відкрите виконавче провадження, не перевірила наявність іншого майна, а звернула стягнення на єдине житло, а також не повідомила про інші прийняті нею рішення, у результаті яких безпідставно передала квартиру відповідачу. Оцінка проводилась без огляду квартири, що ймовірно вплинуло на визначення вартості майна. Вона також тривалий час не має змоги ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження. Вцілому, підтримала вимоги з підстав викладених в позовній заяві. Просила позов задоволити. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 березня 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. 13 вересня 2023 року, 25 березня 2024 року та 09 травня 2024 року на адресу суду від Вишневого відділу державної виконавчої служби надійшли матеріали виконавчого провадження №61009835, вивантажені з системи АСВП. Також 09 травня 2024 року до суду надійшов відзив на позов Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області. Не погоджуючись з доводами позову, вказали, що у відділі на примусовому виконанні перебувало зведене виконавче провадження №58880505 на загальну суму 935\~700,14 грн. Процедура звернення стягнення на майно боржника відбулась з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Просили відмовити у задоволенні позову. 25 липня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив. Не погоджуючись з доводами відзиву представника виконавчої служби, повторно наголосила на порушеннях, допущених державним виконавцем і як наслідок грубе порушення її прав. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Попченкова І.М. позовні вимоги підтримав, просив суд задоволити позов.\~ У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Шутий Д.С., проти позову заперечував, просив відмовити в повному обсязі.\~ Інші учасники до судового засідання не з`явились. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Частиною 2\~ст. 83 ЦПК України\~визначено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. При розгляді справи судом встановлено, що на примусовому виконанні Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) перебувало зведене виконавче провадження №58880505, які об`єднували виконавчі провадження №54274457, №58807365, №58807761, №61009951, №61009835 на загальну суму 935700,14 гривень. 14.07.2017 в рамках виконавчого провадження №54274457 року прийнято Постанову про арешт майна боржника. 14.03.2018 в рамках виконавчого провадження №54274457 року прийнято Постанову про арешт коштів боржника. 30.03.2018 в рамках виконавчого провадження №54274457 року прийнято Постанову про розшук майна боржника. 11.04.2019 року прийнято Постанову об`єднання виконавчих провадження №54274457, №58807365, №58807761 у зведене виконавче провадження №58880505. При виконанні судових рішень, в рамках виконавчого провадження, 08 травня 2019 року прийнято постанову про опис та арешт майна боржника - квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] в присутності двох понятих. 16.06.2020 року прийнято Постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності для визначення вартості описаного майна. 20.07.2020 року складено Звіт про оцінку майна - квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , відповідно до Висновків якого вартість квартири становить 1024700,00 гривень. 01.10.2020 року було створено заявку щодо передачі на реалізацію нерухомого майна в рамках зведеного виконавчого провадження №58880505. Відповідно до Протоколу №509162 від 02.11.2020 року торги не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. Відповідно до Протоколу №512543 від 23.11.2020 року торги не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. Відповідно до Протоколу №516690 від 15.12.2020 року торги не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. 19.02.2021 року винесено Постанову про передачу майна Боржника Стягувачу та акт №61009836 про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу. 09.03.2021 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С. було видано [PERSON] Свідоцтво про право власності на майно, на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу №61009835. 18.03.2021 року прийнято Постанову про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження у зв`язку з переданням стягувачу нереалізоване після 3-х торгів майно вартістю 717290,00 грн. Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.\~ Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно з частинами першою, шостою-дев`ятою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.\~ У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.\~ У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання.\~ У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно. Сторонами не заперечується, що відповідач [PERSON] , як стягувач, виявив бажання залишити за собою нереалізоване після третіх торгів майно. Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною другою цієї статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України), так і інші юридичні факти (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України). За статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. З огляду на приписи статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. За загальним правилом (частина перша статті 61 Закону) реалізація арештованого майна здійснюється шляхом його продажу на електронних торгах. Електронні торги - це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну. Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто, в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернене стягнення, до покупця учасника торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення електронних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення електронних торгів це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин. Тому відчуження майна з електронних торгів за своєю правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу й така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України. Разом з тим Закон допускає, що реалізація арештованого майна на електронних торгах може не відбутися. У такому випадку, з метою забезпечення права стягувача учасника виконавчого провадження, Закон передбачає відповідний порядок дій, які повинен вчинити державний виконавець, а саме: повідомити стягувача про те, що арештоване майно не було реалізоване на електронних торгах та запропонувати стягувачу залишити це майно за собою (стаття 61 Закону України «Про виконавче провадження»). Якщо стягувач своєчасно і письмово не заявить про таке своє бажання, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові (частина сьома статті 61 Закону України «Про виконавче провадження»).\~ Якщо ж стягувач заявить про бажання залишити нереалізоване на електронних торгах майно за собою, державний виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу, а за фактом такої передачі складає відповідний акт. При цьому майно передається саме стягувачу в рахунок погашення боргу, а відповідні постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно (частина дев`ята статті 61 Закону України «Про виконавче провадження»). Передбачена статтею 61 Закону України «Про виконавче провадження» процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на електронних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформлюється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акта про передачу майна стягувачу, які можуть вважатися юридичними фактами, що є законними підставами виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України). Однак за своєю правовою природою таку процедуру разом з відповідними постановою та актом державного виконавця не можна ототожнити з процедурою відчуження майна з електронних торгів тільки тому, що за результатами проведення електронних торгів державний виконавець також складає акт. Таким чином, передача державним виконавцем стягувачу нереалізованого на електронних торгах арештованого майна в рахунок погашення боргу, постанова, прийнята державним виконавцем у результаті цієї процедури, та складений державним виконавцем акт про передачу майна стягувачу не можуть визнаватися недійсними на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.\~ Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, поряд із визнанням правочину недійсним, також відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України).\~ Відповідно до статті 393 ЦК України серед способів захисту права власності закріплено визнання незаконним та скасування правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника. Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року по справі №524/6164/17 та від 07 лютого 2019 року по справі № 522/1516/15-ц. У постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15 та від 22 лютого 2017 року у справі № 6-2677цс16 зроблено висновки, що: «головною умовою, яку повинні встановити суди при вирішенні питання про визнання прилюдних торгів недійсними, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними». Згідно з положеннями статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.\~ Звертаючись до суду з позовом, позивач обґрунтовувала свої вимоги тим, що державним виконавцем і під час виконавчого провадження було допущено порушення законодавчих вимог щодо порядку реалізації та передачі майна, чим було істотно порушено її права, як сторони виконавчого провадження. Щодо оцінки майна. Відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.\~ Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.\~ У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.\~ Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.\~ Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.\~ Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться. Згідно з абзацами першим та другим пункту 8 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція), затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна (майнових прав) - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання, а також у разі потреби - перекладача. У постанові про призначення експерта або спеціаліста, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, перекладача зазначаються питання, на які ці особи повинні надати письмовий висновок (звіт), або з якої мови слід здійснити переклад, або вид та характеристика майна, яке необхідно ідентифікувати, оцінити тощо, строки здійснення відповідних дій. Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про оцінку майна майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Матеріалами справи встановлено, що позивач володіла інформацією про наявність виконавчого провадження з 05.06.2020 року (копія Адвокатського запиту представника позивача до Начальника Києво-Святошинського районного відділу ВДВС додана до позовної заяви). Доказів, що вказаний Адвокатський запит було подано до виконавчої служби у встановленому законом порядку матеріали справи не містять. Позивач не надає доказів, що вона не проживала в квартирі, яка передана стягувачу, а тому отримання або не отримання поштової кореспонденції залежало виключно від особистого волевиявлення позивача. Таким чином позивач вчиняв дії в рамках зведеного виконавчого провадження на власний розсуд. У зв`язку з невиконанням боржником у добровільному порядку рішення суду, виконавцем було призначено суб`єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні з метою визначення ринкової вартості арештованого майна боржника. 16.06.2020 року було винесено Постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності для визначення вартості описаного майна. 20.07.2020 року складено Звіт про оцінку майна - квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , відповідно до Висновків якого вартість квартири становить 1024700,00 гривень. 01.10.2020 року було створено заявку щодо передачі на реалізацію нерухомого майна в рамках зведеного виконавчого провадження №58880505. Відповідно до Протоколу №509162 від 02.11.2020 року торги не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. Відповідно до Протоколу №512543 від 23.11.2020 року торги не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. Відповідно до Протоколу №516690 від 15.12.2020 року торги не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. Вказані дії державного виконавця у межах зведеного виконавчого провадження вчинені із дотриманням діючого законодавства.\~ Визначення вартості майна боржника є процесуальною дією приватного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності, здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання на підставі виконавчих документів. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців. Оскільки оцінка майна здійснена в процесі виконання рішення суду, то відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» така оцінка може бути оскаржена сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Відповідачем у такому випадку має бути орган державної виконавчої служби, а суб`єкт оціночної діяльності може бути залучений як третя особа. Аналогічні правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18/44440/16 (провадження № 11-1200апп18). У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. Вартість нереалізованого на торгах майна не перевищувала загальної суми боргу боржника перед стягувачем. Вартість майна позивачем не оскаржувалась. Заперечення щодо вартості майна в рамках даної цивільної справи позивачем не подавались. Крім того, представник позивача у письмових заявах вказувала про «ймовірність» невідповідність ринковій вартості. Але будь-яких належних та допустимих доказів не подала, не заявила клопотань про їх отримання, у разі складнощів в їх отриманні, в тому числі призначення експертизи. На підставі наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що державним виконавцем дотримано вимоги статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» під час передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу.\~ Стороною позивача не доведено, що в ході проведення електронних торгів допущено порушення актів законодавства, які могли б вплинути на результати торгів та призвели б до скасування акта державного виконавця про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц, Верховного Суду від 07 червня 2022 року у справі № 333/1483/20 зроблено висновок, що: «порушення, допущені державним (приватним) виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом». Отже дії державного виконавця у виконавчому провадженні до призначення електронних торгів не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження і не можуть бути підставою для скасування акту державного виконавця про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу. Позивачем не надано доказів на підтвердження неправомірності дій державного виконавця щодо передачі майна стягувачу і не доведено, що оспорюваним актом були порушені його права і законні інтереси. Підсумовуючи викладене, суд вважає, що позивач не довів порушення своїх прав і законних інтересів, а тому правові підстави для задоволення його позовних вимог відсутні.\~ Установлено, що передача державним виконавцем майна стягувачу була здійснена на момент чинності судових рішень у зведеному виконавчому провадженні. Судом також встановлено, що судові рішення на підставі яких виникла заборгованість боржника перед стягувачем є чинними і станом на дату винесення судового рішення. Позивач не вказує, яким чином задоволення позовних поновить його право, в силу того, що борг перед боржником в добровільному порядку їм не погашався під час всього час здійснення виконавчого провадження, дії боржника не свідчили про намір виконати судове рішення іншим шляхом, зокрема, не було запропоновано виконати судове рішення за рахунок іншого майна і взагалі наявність такого майна, зокрема грошових коштів або рухомого та іншого нерухомого майна у зведеному виконавчому провадженні. А тому задоволення позовних вимог не призведе до поновлення прав позивача. Поряд з цим, судом не встановлено порушень, які б свідчили про істотні порушення вчинені державним виконавцем при здійснені ним своїх повноважень під час проведення виконавчих дій і які надавали безумовні підстави для задоволення позовних вимог. Надавши оцінку спірним правовідносинам, враховуючи те, що позивач не надав доказів на підтвердження неправомірності дій державного виконавця щодо підготовки майна до реалізації, проведення\~\~його оцінки та передачі майна стягувачу, зокрема недотримання порядку реалізації майна, визначеного законами України «Про виконавче провадження», а також те, що\~\~позивач не оскаржував дії державного виконавця, зокрема щодо призначення та визначення оцінки спірного майна, і при розгляді даної справи не надав доказів заниження оцінки, а по суті обмежилась лиш власними поясненнями та не згодою, оскарження електронних торгів, суд приходить до висновку про\~\~відсутність порушення Вишневим відділом\~державної виконавчої\~служби у\~Бучанському районі\~Київської області\~Центрального міжрегіонального\~управління Міністерства\~Юстиції (м.\~Київ)\~Державним виконавцем\~Стебловською Юлією\~Олександрівною майнових прав та законних інтересів позивача під час передання майна стягувачу у рахунок погашення боргу, тому слід відмовити у задоволенні позову. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed