Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

представник позивача Касіян Р.Р. звернувся до суду із цим позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 1 684,32 грн та судовий збір в розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що позивачем постачається електрична енергія по [ADDRESS] на умовах договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. За цією адресою зареєстрований побутовий споживач [PERSON] та відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Згідно даних оператора системи розподілу (ПрАТ «Львівобленерго»), переданих у встановленому законом порядку TOB «Львівенергозбут», та відображених у програмному забезпеченні позивача, за період з 01.06.2023 року по 01.08.2024 року по особовому рахунку № [NUMBER] спожито електроенергії 638 кВт/год. на суму 1\~684,32 грн. Постачання електроенергії здійснювалося позивачем за тарифами, встановленими законодавством, а саме, постановою КМУ від 05.06.2019 року № 483. Свої зобов`язання із вчасної оплати спожитих послуг споживач належним чином не виконував, що призвело до утворення заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 1\~684,32 грн. Ухвалою від 08.08.2024 року у справі № 943/1746/24 Буський районний суд Львівської області відмовив позивачу у видачі судового наказу про стягнення заборгованості з відповідача, оскільки [PERSON] не значився за вказаною позивачем адресою. Відтак, Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» звернувся до суду про стягнення наявної заборгованості у порядку позовного провадження та просить позов задовольнити у повному обсязі. 28 жовтня 2024 року ухвалою Буського районного суду Львівської області направлено цивільну справу за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Львова. 10 грудня 2024 року ухвалою Шевченківського районного суду Львівської області м. Львова вказану цивільну справу повернуто для продовження розгляду за підсудністю до Буського районного суду Львівської області (за місцем знаходження нерухомого майна). 30 січня 2025 року ухвалою Буського районного суду Львівської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи здійнюється за правилами загального позовного провадження. 11 квітня 2025 року ухвалою Буського районного суду Львівської області закрито підготовчое провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Представник позивача за довіреністю Касіян Р.Р. в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки не повідомив, жодних клопотань не надходило. Ураховуючи згоду представника позивача, який у поданих до суду позовній заяві та заяві про розгляд справи без участі позивача вказав, що він не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника позивача та ухвалення заочного рішення по справі, а відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням частини першої статті ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із таких мотивів. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини\~першої та\~другої статті\~89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами п`ятою\~ сьомою\~статті 81\~цього Кодексу\~передбачено,\~що докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач ТОВ «Львівенергозбут» є юридичною особою приватного права та виконує функцію постачальника універсальних послуг на території Львівської області на підставі статті 62 Закону України «Про ринок електричної енергії». Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно пунктів 2, 7 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312 укладення договорів, споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання шляхом, зокрема, фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії. Крім того, як зазначав Верховний Суд, законом встановлено обов`язок споживача оплатити надані житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. При цьому навіть відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова ВС 23.05.2018 року у справі № 216/5756/15-ц). Судом також встановлено, що позивач здійснює постачання електричної енергії за адресою: [ADDRESS] на умовах договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, де за цією адресою зареєстрований побутовий споживач та відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Із даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (інформаційна довідка № 398149168) вбачається, що власником житлового приміщення за вищевказаною адресою є [PERSON] , який є споживачем житлово-комунальних послуг в розумінні Закону. Згідно даних оператора системи розподілу (Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго»), переданих у відповідності до чинного законодавства ТОВ «Львівенергозбут», та відображених у програмному забезпеченні позивача, за період з 01.06.2023 року по 01.08.2024 року по особовому рахунку № [NUMBER] спожито 638 кВт/год. Постачання електроенергії здійснювалося позивачем за тарифами, встановленими законодавством, а саме, постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 року № 483. Свої зобов`язання в частині вчасної оплати спожитих послуг споживач відповідач належним чином не виконував, що призвело до утворення заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 1 684, 32 грн. Ухвалою від 08.08.2024 року у справі № 943/1746/24 Буський районний суд Львівської області відмовив Товариству у видачі наказу про стягнення заборгованості із боржника з тих підстав, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , - зареєстрованим не значиться. Згідно інформації виконавчого комітету Буської міської ради від 17.10.2024 року №2134 відомо, що відомості у Реєстрі територіальних громад стосовно [PERSON] відсутні. Відповідно до відповіді №860267 від 22.10.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру відомо, що [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України вимоги, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17 Верховний Суд зазначив, що житлово-комунальні послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна, а тому позови про стягнення заборгованості з їх оплати повинні пред`являтися за місцем знаходження цього майна за правилами виключної підсудності. Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 вказала на те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Крім того, у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми про виключну підсудність. Відповідно до статей 11, 13, 14 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні права і обов`язки особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. З копії договору про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальних послуг, вбачається, що відповідно до п. 2.1 цього договору Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Пункт 6.2 договору визначає зобов`язання Споживача забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього договору. Згідно зі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому законом порядку тарифами. В силу ст. ст.\~7,\~8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, а обов`язком - оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Обов`язком виконавця, зокрема, є забезпечення своєчасності надання, безперервності і відповідної якості комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів. Частиною 1 статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на споживача покладено обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з Комерційною пропозицію розрахунковим періодом за Договором є календарний місяць. Рахунок (платіжний документ) надається на початку періоду наступного за розрахунковим. Оплата здійснюється протягом 10 робочих днів від дати отримання рахунку, але не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунковим. Розрахунок за спожиту електричну енергію здійснюється шляхом повної оплати вартості електроенергії за показами засобу обліку. Дата оплати рахунка (здійснення розрахунку) визначається датою, на яку були зараховані кошти на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії. Згідно зі ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим непобутовим споживачам. Абзацом 5 пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень даного Закону визначено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Доказів того, що позивач неналежним чином чи не в повному обсязі надає відповідачу послуги з постачання електричної енергії, відповідачем суду не надано, так як і не надано доказів відмови відповідача від отримання вказаних послуг, які постачає позивач чи доказів того, що відповідач не користується наданими позивачем послугами. Відтак, незалежно від наявності укладеного договору між сторонами, законодавством передбачено обов`язок відповідача здійснити оплату послуг, які він фактично отримав та спожив. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач отримав за спірний період послуги з постачання електричної енергії, мав обов`язок оплатити їх вартість у повному розмірі, розрахованому на підставі діючих тарифів, а тому, оскільки відповідачем, як споживачем наданих позивачем послуг, допущено утворення заборгованості у розмірі 1 684,32 гривень за період з 01.06.2023 року по 01.08.2024 року, отже позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. Крім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3028,00 грн. судового збору, сплаченого позивачем при пред`явленні цього позову до суду, що відповідає приписам\~статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved