Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі ТзОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду із позовом до [PERSON] згідно із прохальною частиною якого просило суд стягнути із останньої на користь позивача заборгованість за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року в загальній сумі 19 612,59 грн. У обґрунтування позову ТзОВ «Кредитні ініціативи» повідомило, у грудні 2007 року між відповідачкою та первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» (далі ТзОВ «ПростоФінанс») укладений кредитний договір на підставі якого [PERSON] отримала грошові кошти. Разом із тим, відповідачка у добровільному порядку належним чином не виконувала умови кредитного договору, у зв`язку із чим первісний кредитор звернувся до суду за захистом своїх прав та на підставі цього у травні 2012 року ухвалено відповідне судове рішення щодо примусового стягнення такої заборгованості. У подальшому, право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до позивача. Разом із тим, станом на день звернення до суду відповідачка вищезгадану заборгованість не повернула, а тому заявник переконаний, що у цьому випадку наявні підстави для застосування щодо [PERSON] відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що полягає у стягненні із останньої на користь заявника інфляційних втрат та 3% річних. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання і, відповідно, без фіксації його перебігу та заперечень щодо такого порядку від учасників не надходило і судом не встановлено. Відповідачка будучи належним чином повідомленим про існування даного судового провадження свого ставлення до заявлених вимог не висловила і жодних заяв з даного приводу на адресу суду не направляла. Враховуючи такі фактичні обставини справи та приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом вирішено проводити розгляд справи в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи надані позивачем, а інших суду не надавалось, як і не заявлялось клопотань про витребування/забезпечення доказів, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. 26 грудня 2007 року між ТзОВ «ПростоФінанс» та [PERSON] укладений кредитний договір № 01008796389 (а.с. 8-10). 25 травня 2012 року між ТзОВ «ПростоФінанс» та ТзОВ «Кредитні ініціативи» укладений договір про відступлення прав за договорами забезпечення № 650, 651 згідно із яким позивач набув право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 01008796389 від 26 грудня 2007 року (а.с. 12-22). 31 травня 2012 року рішенням Житомирського районного суду Житомирської області в цивільній справі № 2-895/12 стягнено із [PERSON] заборгованість кредитним договором № 01008796389 від 26 грудня 2007 року в загальній сумі 62 464,03 грн (а.с. 23). 23 травня 2024 року заявником на адресу боржниці скерована досудова вимога про сплату 3% річних та інфляційних втрат, пов`язаних із неналежним виконанням умов кредитного договору № 01008796389 від 26 грудня 2007 року в загальній сумі 19 612,59 грн (а.с. 24-25). Згідно із наданим позивачем розрахунком загальна заборгованість відповідачки зі сплати 3% річних та інфляційних втрат за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року становить 19 612,59 грн із яких 5 215,10 грн заборгованість зі сплати 3% річних та 14 397,49 грн заборгованість за інфляційними втратами (а.с. 28). Нормами законодавства вказані правовідносини врегульовані наступним чином. Відповідно до ч. 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За приписами частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Правилами ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Положення ст. 599 ЦК України вказують на те, шо зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Приписами ст. 625 ЦК України унормовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Разом із тим, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Кредитор має право на компенсацію знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення суми, яке викликане недобросовісною поведінкою боржника. Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства, якими врегульовані наведені правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення зазначеного позову із огляду на наступне. Так, із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що у відповідачки перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті 3% річних та інфляційних втрат, оскільки остання не виконує належним чином взяті на себе відповідно до кредитного договору зобов`язання, що у свою чергу свідчить про порушення зобов`язання та призводить до понесення відповідачем матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів. Окрім цього, у порядку ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають до стягнення понесені та документально підтверджені витрати позивача, які пов`язані із розглядом цієї справи та складаються із витрат по сплаті судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved