Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулася у суд з позовом про поділ спільного майна та визнання права власності на 1/2 частину квартир. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що з лютого 2017 року вона проживала однією сім"єю без реєстрації шлюбу з відповідачем [PERSON] , в них був спільний побут, взаємні права та обов"язки, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. 14 червня 2018 року сторони зареєстрували шлюб у Печерському районному у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1316. Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 серпня 2022 року шлюб між ними розірвано. За період проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу та зареєстрованого шлюбу сторонами спільними зусиллями та за спільні кошти було придбано нерухоме майно. Зокрема квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотарільного округу Юр-Капіносом А.Є. Останнім часом між сторонами у справі виник спір стосовно майна, що було ними набуто в шлюбі за спільні кошти спільними зусиллями. Оскільки відповідач не визнає право позивачки на це майно, [PERSON] звернулася у суд з даним позовом та просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі. (а.с. 112) Відповідач [PERSON] надіслав відзив на позовну заяву. (а.с. 130) Просить відмовити в задоволенні позову, оскільки сторони не проживали однією сім"єю до реєстрації шлюбу не мали спільного побуту, взаємних прав та обов"язків, не вели спільне господарство та не мали спільного бюджету. Шлюб між ними був зареєстрований 14.06.2018 року. Спірна квартира набута відповідачем за особисті кошти за зобов"язаннями, що виникли до укладення шлюбу. Зокрема 31 травня 2018 року відповідач та ТОВ "Депат" уклали попередній договір купівлі-продажу вказаної квартири та договір про забезпечення виконання зобов"язань щодо оплати вартості вказаної квартири. Перший платіж за спірну квартиру щодо оплати вартості 23 метрів квадратних спірної квартири у розмірі 402 500 грн. за договором про забезпечення виконання зобов"язання від 31.10.2018 року та попереднім договором купівлі-продажу квартири від 31.05.2018 року відповідачем здійснено до укладення шлюбу, а саме 05.06.2018 року за особисті кошти, отримані до моменту укладення шлюбу, а саме на підставі договору позики коштів від 04.05.2018 року. Подальші оплати вартості квартири здійснено відповідачем також за його особисті кошти, отримані за договором позики від 03.01.2018 року шляхом обміну іноземної валюти (доларів США) для перерахування забезпечувальних платежів ТОВ "Депат" за договором про забезпечення виконання зобов"язань від 31.10.2018 року та попереднім договором купівлі-продажу квартири від 31.05.2018 року. 25.05.2020 року на виконання попереднього договору купівлі-продажу квартири від 31.05.2018 року відповідачем та ТОВ "Депат" укладено договір купівлі-продажу спірної квартири. 16 грудня 2024 року позивач надіслала до суду відповідь на відзив. (а.с. 2 т.2) Просить задовольнити позов. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14 січня 2025 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду. (а.с. 101 т.2) 12 березня 2025 року відповідач надіслав заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. (а.с. 171 т.2) Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача пітримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов. Представник відповідача в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та просив відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення представників сторів, свідків та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 14 червня 2018 року між сторонами зареєструвано шлюб у Печерському районному у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1316. Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 серпня 2022 року шлюб між ними розірвано. (а.с. 79 т.1) 31 травня 2018 року між відповідачем [PERSON] та ТОВ "Депат" укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капіносом А.С. (а.с. 130 т.1) Також 31 травня 2018 року між відповідачем [PERSON] та ТОВ "Депат" укладено договір №319 про забезпечення виконання зобов"язань щодо оплати вартості вказаної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капіносом А.С. (а.с. 145 т.1) Перший платіж за спірну квартиру щодо оплати вартості її 23 метрів квадратних у розмірі 402 500 грн. за договором про забезпечення виконання зобов"язання від 31.10.2018 року та попереднім договором купівлі-продажу квартири від 31.05.2018 року здійснив [PERSON] 05.06.2018 року, що підтверджується платіжним дорученням №916229 (а.с. 149). Згідно довідки №12 від 08 квітня 2019 року про суму сплачених забезпечувальних платежів за договором №319 про забезпечення виконання зобов"язань від 31.05.2018 року загальна сума сплачених забезпечувальних платежів становить 825 650 грн. (а.с. 189 т.1) 25.05.2020 року між ТОВ"Депат" та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 76,9 кв.метрів, житловою площею 35,5 кв.метрів, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капіносом А.С. (а.с. 195 т.1) Згідно п. 5 договору продаж квартири вчинено сторонами за ціною 1 438 250 грн. З матеріалів справи вбачається, що 25.05.2020 року між ТОВ "Депат" та [PERSON] підписано акт зарахування зустрічних позовних вимог.(а.с. 201) Згідно п. 1.1 акту за договором купівлі-продажу квартири, укладеним між продавцем і покупцем, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Юр-Капіносом А.Є. 25.05.2020 року за реєстровим №565, продавець є кредитором, а покупець є боржником при виконанні грошового зобов"язання в розмірі 1 287 650 грн. без податку на додану вартість. Згідно п. 1.2 акту за договором №319 про забезпчення виконання зобов"язань, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Юр-Капіносом А.Є. 25.05.2020 року за реєстровим №1267, продавець є боржником, а покупець є кредитором при виконанні грошового зобов"язання в розмірі 1 287 650 грн. без податку на додану вартість. Право власності зареєстроване за відповідачем [PERSON] 25.05.2020 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №52364791 від 25.05.2020. (а.с. 91 т.1) На даний час між сторонами існує спір щодо поділу спільного майна. Звертаючись у суд з даним позовом [PERSON] зазначає, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] ,є спільною сумісною власністю сторін у справі, тому просить визнати за кожним із сторін право власності на 1/2 її частку. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 22, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Відповідно до п. 24 Постанови до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що ви Виходячи з аналізу наведених вище норм законодавства, обов`язок довести ті обставини, що майно, придбане в шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладено на останнього. Отже, законодавством установлено презумпцію спільної сумісної власності майна, набутого подружжям за час шлюбу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вимогами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 зроблено висновок про те, що «обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно як установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст. ст. 3, 74 СК України)». Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків притаманних подружжю не може свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (висновок Верховного Суду викладений у постановах від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня2022 року у справі № 694/1540/20). Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20. У постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Так, на підтвердження факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу з лютого 2017 року позивачем надано їх спільні фотознімки. Суд оцінює критично вказані докази позивача, оскільки вони є недостатніми, та не свідчать про факт спільного проживання сторін як чоловіка та жінки у вказаний нею в позовній заяві період. Судом допитані свідки, які повідомили, що сторони у справі тривалий час проживали разом однією сім`єю, вели спільний побут. Так, у постанові Верховного Суду у справі за № 531/295/19 від 08 грудня 2021 року зроблено висновок про те, що показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що показання свідків про проживання позивача із [PERSON] однією сім`ю не є достатніми доказами про наявність у них сім`ї в розумінні ст. 3 СК України. На думку суду, [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання з [PERSON] до реєстрації шлюбу. Водночас, належних доказів, з яких можливо б було встановити факт того, що спірна квартира була набута тільки за власні кошти відповідача [PERSON] також не надано. Відповідачем не доведено і в матеріалах справи відсутні об`єктивні докази, що повна оплата вартості квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] були здійснені за його особисті кошти. Надані відповідачем договори позики коштів від 04.05.2018 року та від 03.01.2018 року суд оцінює критично та вважає, що вказані договори не є безумовною підставою вважати, що оплата вартості спірної квартири була здійснена відповідачем за його особисті кошти. До суду не надано об`єктивних доказів використання запозичених грошей саме для здійснення оплати за вищенаведеним договорами набуття прав на спірну квартиру. (а.с. 191 т.1) Судом встановлено, що перший платіж у розмірі 402 500 грн. за 23 кв.метри загальної площі спірної квартири був здійснений 05.06.2018 року, тобто до реєстрації шлюбу між сторонами у справі. Вартість інших 53,9 кв.метрів, що становить 70,1 % загальної площі спірної квартири була здійснена в період перебування подружжя [PERSON] у зареєстрованому шлюб і за спільні кошти подружжя. (53,9 х 100/76,9=70.1%), Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а тому необхідно в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину спірної квартири (70.1% : 2= 35,5%), зважаючи на рівність часток майна подружжя. На підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 6165,00 грн. судового збору.

Outcome: partial