Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

у серпні 2024 року [PERSON] (далі за текстом - позивач) в особі свого представника - адвоката Натальчук В.В., звернулася до суду із позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] , (далі за текстом - відповідач) грошову компенсацію половини вартості легкового автомобіля марки LEXUS ES 300H, червоного кольору, номер шасі [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , що є об`єктом права спільної сумісної власності. В обґрунтування позову покликається на те, що сторони з 06.08.2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дарницького районного суду міста Києва, від 26.10.2021 року у цивільній справі №753/15944/21. В період перебування у шлюбі, а саме 13.12.2018 року вони з відповідачем за спільні кошти та в інтересах сім`ї придбали автомобіль автомобіля марки LEXUS ES 300H, червоного кольору, номер шасі [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , право власності на який, при його придбанні було зареєстроване Територіальним сервісним центром 8047 на ім`я відповідача з урахуванням усної згоди Позивача на таку реєстрацію права власності. За інформацією листа ГСЦ МВС №31/1843АЗ-20442-2024 від 07.09.2024 року вбачається, що транспортний засіб марки LEXUS ES 300H, червоного кольору, номер шасі [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , був зареєстрований з 13.12.2018 року за [PERSON] , після чого 11.06.2019 року був за договором купівлі-продажу перереєстрований на нового власника. Позивач зазначає, що лише після розлучення їй стало відомо, що колишній чоловік ще до розлучення, без її згоди, відчужив вказаний транспортний засіб, на її думку з метою уникнення його поділу в майбутньому. Так, влітку 2022 року відповідач, під час відсутності позивачки за місцем проживання, забрав автомобіль, повідомивши, що спірний транспортний засіб є його особистою приватною власністю. Таким чином, позивач дізналась, що відповідач фактично без її відома розпорядився автомобілем, зняв його з обліку та відчужив, чим порушив її право. Отже, тільки влітку 2022 році їй достовірно стало відомо про наявність юридично укладених договорів з боку відповідача з приводу відчуження спірного автомобіля. Факт перебування спірного автомобіля станом на період припинення шлюбних відносин та після розірвання шлюбу у володінні та користуванні позивача підтверджується протоколом про адміністративне порушення від 04.08.2021, який в подальшому було скеровано на розгляд до Голосіївського районного суду міста Києва. Постановою Голосіївського районного суду міста Києва позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП. Зауважувала, що про можливість продажу спірного автомобіля без відома та згоди позивача, свідчить також інформація вказана в листі Головного сервісного центру МВС №31/3693АЗ-37206-2024 від 18.12.2024, зі змісту якого вбачається, що 14.02.2019 (за 4 місяці до відчуження транспортного засобу) за заявою відповідача відбулася перереєстрація спірного авто при втраті свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, таким чином у відповідача було в наявності інше свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, виданого ТСЦ 8047 від 14.02.2019, що також пояснює користування позивачем свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 13.12.2018 в грудні 2021 році, яке вважалося втраченим ще в 2019 році. Вважаючи, що вищевказаний автомобіль був проданий в порушення ст.65 Сімейного кодексу України, а саме без її згоди та без її відома, вона звернулась до суду з позовною заявою про стягнення грошової компенсації половини вартості легкового автомобіля марки LEXUS ES 300H, червоного кольору, номер шасі [NUMBER] . Відповідно до висновку про незалежну оцінку майна від 01 серпня 2024 року, ринкова вартість автомобіля станом на дату проведення оцінки становить 743 613,00 грн, відповідно, вартість 1/2 частини автомобіля складає 371 806 грн 50 коп. Позивач вважає, що вказані дії відповідача в сукупності за відсутності згоди позивача на продаж автомобіля та без її відома, пов`язані з самовільним прийняттям рішення з продажу автомобіля в період шлюбних відносин, що є спільною сумісною власністю подружжя, і спрямовані на приховування рухомого майна, придбаного в шлюбі, яке підлягало розподілу в установленому законом порядку в майбутньому та свідчать про те, що відчужуючи спірний автомобіль, відповідач не діяв в інтересах сім`ї, а виключно у власних інтересах з метою зменшення розміру майна подружжя, яке могло підлягати подальшому поділу. Ухвалою суду від 02.09.2024 року було відкрито провадження у справі та прийнято рішення про здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 03 жовтня 2024 року представником позивача було подано заяву про зміну предмета позову (доповнення новими вимогами) в якій просила стягнути з [PERSON] , [INFO] РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] грошову компенсацію половини вартості легкового автомобіля марки LEXUS ES 300H, червоного кольору, номер шасі [NUMBER] , що є об`єктом права спільної сумісної власності з урахуванням індексу інфляції та 3% в сумі 462 696, 65 грн, з яких: 371 806,50 грн вартість 1/2 автомобіля, 67 439,37 грн - інфляційні втрати та 23 450,78 грн 3% річних. Зазначає, що оскільки, грошові кошти отримані від відчуження спірного автомобіля позивачу передано не було, вона зазнала втрат (збитків) від знецінення грошових коштів внаслідок інфляції, тому відповідач має їй сплатити відшкодування вартості частки автомобіля з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час користування коштами від відчуження транспортного засобу, а також три проценти річних від вартості, починаючи з 08.07.2022 року (з дня перереєстрації транспортного засобу). 09.12.2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Свої заперечення обґрунтував тим, що дійсно з 06.08.2006 року він та позивачка перебували у зареєстрованому шлюбі. Зазначив, що позивачка знала про намір продажу авто і таке відчуження відбулося за її згоди, а отримані від продажу спірного автомобіля грошові кошти були спрямовані на придбання автомобіля Мазда 6, 2013 р.в., синього кольору, номер шасі [NUMBER] та добудову спільного будинку, яким одноосібно володіє позивачка за адресою: [ADDRESS] . Також відповідач, зазначав, що позивачка після відчуження спірного транспортного засобу мала змогу його використовувати з дозволу нового власника, оскільки у повсякденному житті використання автомобіля ACURA MDX, 2007 р.в., призводило до надвеликих витрат, так як об`єм двигуна становить 3,7 л. та потребував більше ніж 25 літрів палива на 100 км під час пересування у змішаному режимі. 18.12.2024 позивач подала суду відповідь на відзив, у якій позивач заперечувала проти доводів викладених відповідачем та зауважила, як зазначалося відповідачем, у провадженні Обухівського районного суду Київської області перебуває цивільна справа № 372/4839/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , про поділ спільного майна подружжя, де предметом спору, є, зокрема будинок за адресою: [ADDRESS] . Тож, вислови відповідача про одноособове володіння будинком є передчасним. Також зазначила, доводи відповідача про те, що отримані від продажу спірного автомобіля грошові кошти були спрямовані на придбання автомобіля Мазда 6, 2013 р.в., синього кольору, номер шасі [NUMBER] та добудову спільного будинку за адресою: [ADDRESS] , не відповідають дійсності, оскільки оціночна вартість спірного автомобіля становила 149 000,00 грн (підтверджується даними за 2019 рік з інформаційної аналітичної онлайн-системи YouControl, відповідно до якої у 2019 році відповідач отримав дохід від відчуження рухомого майна в розмірі 149 000,00 грн) в той же час вартість автомобіля марки Mazda 6, 2013 року випуску станом на дату придбання в 2019 році становила приблизно від 10 000,00 до 15 000,00 доларів США, що в перерахунку становило від 248 800,00 грн до 373 200,00 грн (офіційний курс долара США станом на 11.09.2019 становив 24,88 грн./долар США). Таким чином, вбачається, що сума отримана від продажу автомобіля марки LEXUS ES 300H, червоного кольору, номер шасі [NUMBER] є неспівмірною із ціною автомобіля марки Mazda 6, 2013 року випуску, не кажучи вже про добудову будинку за адресою: [ADDRESS] . 02.04.2025 представник відповідача, у зв`язку з вступом у справу, надав суду письмові пояснення, у яких заперечив щодо задоволення позову з аналогічних підстав викладених у відзиві на позовну заяву та додатково зазначив, що вимоги про стягнення суми інфляційних втрат та розміру 3% річних є необґрунтованими, оскільки станом на дату подання письмових заперечень немає жодних грошових зобов`язань у [PERSON] перед [PERSON] . Також звертає увагу, що згідно листа Головного сервісного центру МВС від 24.02.2025 №31/537/АЗ-4446, 17.09.2008 автомобіль ACURA MDX, 3664, 2007 р.в. номер кузова [NUMBER] було придбано [PERSON] в розстрочку. 13.11.2018 відбулася перереєстрація даного авто в ТСЦ 8047 на нового власника. Сторона позивача подала письмові заперечення на пояснення, у яких представник позивачки зауважила, що доводи відповідача, про те що позивачка користувалася спірним авто за згоди нового власника, у зв`язку з надвеликими витратами пального автомобілем ACURA MDX, 3664, 2007 р.в., не заслуговують на уваги, оскільки як вбачається з листа ГСЦ МВС, наданого самим же представником відповідача, автомобіль ACURA MDX, 3664, 2007 р.в. був відчужений позивачем ще 13.11.2018, тобто за 7 місяців до продажу спірного автомобіля марки LEXUS ES 300H. У судовому засіданні представник позивача адвокат Натальчук В.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд позов задовольнити повністю. Представник відповідача адвокат Даниленко П.О. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, письмові докази, заяви по суті справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно матеріалів справи, сторони перебували у шлюбних відносинах з 06.08.2006. Шлюб припинено на підставі рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26.10.2021 року (справа № 753/15944/21) /а.с.15, 16-17/. Від шлюбних відносин [INFO] у сторін народився син. Зазначені обставини сторонами у справі не заперечуються. За час перебування у шлюбі сторони укладали правочини в інтересах сім`ї за спільні кошти подружжя на придбання майна, одержували доходи, будь-яких домовленостей щодо володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності не було встановлено, у зв`язку із чим сторони мають рівні права на нього, а тому в останніх виникли спірні правовідносини відносно об`єктів спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжя за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, хвороба, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми тощо) самостійного заробітку(доходу). Тлумачення цієї статті свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. За час перебування сторін у шлюбних відносинах останні набули рухоме майно - а саме автомобіль марки LEXUS ES 300H, 2013 р.в., червоного кольору, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , право власності на який зареєстровано 13 грудня 2018 року на відповідача, що підтверджено копією свідоцтва про реєстрацію /а.с. 18/. Згідно відповіді ГСЦ МВС №31/1843А3-20442-2024 від 09.07.2024, 11 червня 2019 року автомобіль марки LEXUS ES 300H, 2013 р.в., номер кузова [NUMBER] , відчужений відповідачем на користь нового власника на підставі договору №8047/2019/1511710 від 11.06.2019, укладеного в ТСЦ /а.с.21/. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Аналогічна правова позиція викладена у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно з ч. 1 ст. 70 цього Кодексу у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічну норму містить стаття 372 ЦК України, відповідно до якої, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. При вирішенні відповідного спору суд враховує висновки, викладені в п. 30 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11, у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав на свій розсуд проти волі іншого з подружжя та не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість ураховується при поділі. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд зазначає, що автомобіль був відчужений проти волі іншого із подружжя та не в інтересах сім`ї, адже доказів протилежного відповідачем не подано. Відтак, відповідач на власний розсуд розпорядився об`єктом спільної сумісної власності, адже будь-яких доказів взаємної домовленості із позивачем про розрядження спірним майном шляхом його реалізації суду не подав. Факт використання коштів від продажу зазначеного транспортного засобу в інтересах сім`ї та на її потреби, відповідачем не доведено, та таких доказів суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно з роз`яснення Пленуму Верховного Суду України викладених у п.п. 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року № 755/20923/14-ц за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Щодо вартості спірного автомобіля, то така не погоджена сторонами по справі, а відтак суд щодо розмір спірного автомобіля виходить із аналіз доказів поданих щодо дійсної вартості транспортного засобу на момент розгляду справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України) Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). Диспозитивність - один з основних принципів судочинства, на підставі якого особа (зокрема, позивач чи відповідач), самостійно вирішує, зокрема, чи оскаржувати постанову суду апеляційної інстанції в апеляційному порядку та в яких межах, або чи оскаржувати судові рішення в касаційному порядку та в яких межах (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2023 року в справі № 367/8744/16-ц (провадження № 61-4862св23), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 листопада 2023 року в справі № 465/6549/16-ц (провадження № 61-11927св23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року в справі № 336/6023/20 (провадження № 61-11523сво23)). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Звертаючись до суду з позовом, позивач на обґрунтування вартості спірного автомобіля надала висновок про незалежну оцінку майна від 01 серпня 2024 року, за яким ринкова вартість автомобіля станом на дату проведення оцінки становить 743 613,00 грн. Суд у судовому засіданні 05.05.2025 оглянув оригінал вищезазначеного звіту. Певні недоліки звіту зазначені представником відповідача у судовому засіданні, та неможливість проведення рецензії на звіт, не мають суттєвого значення, враховуючи те, що стороною відповідача клопотання про призначення судової експертизи не заявлялося. Таким чином, вартість визначена у звіті про незалежну оцінку транспортного засобу стороною відповідача не спростована. Враховуючи надані сторонами докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки майна, яке було спільною сумісною власністю подружжя та відчужене відповідачем, а тому у зв`язку із наведеним, розмір грошової компенсації необхідно визначити виходячи із вартості майна на час розгляду справи, яка підтверджується доказами наданими позивачем, таким чином з відповідача підлягає стягненню половина вартості транспортного засобу в сумі 371 806, 07 грн, а позов у цій частині слід задовольнити. Щодо частини позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки спір між сторонами виник з приводу стягнення грошової компенсації за належну частину майна подружжя, тобто з сімейних правовідносин, правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч.2 ст. 625 ЦК України не має. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації половини вартості легкового автомобіля підлягає частковому задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 3718,07 грн /а.с.8/ та 909,00 грн /а.с.65/. Таким чином, з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь позивача у сумі 3718,07 грн.

Outcome: partial