Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

Зміст позовних вимог У червні 2024 року [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , в якій просить встановити факт проживання позивача зі спадкодавцем, [PERSON] , яка померла [INFO] , однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті залишилася спадщина, а саме квартира [ADDRESS] . У період з 2001 року по день смерті [PERSON] позивач та спадкодавець проживали спільно однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Після смерті [PERSON] позивач подав заяву про прийняття спадщини до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори. Крім позивача, до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] та [PERSON] . Після закінчення шестимісячного терміну позивач звернувся до державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори з тим, щоб йому видали свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] . Постановою від 19.01.2024 державний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом із тих підстав, що необхідно звернутися до суду для встановлення родинних стосунків з померлою. Повідомлення учасників про розгляд справи Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Представник відповідача - [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без участі відповідача, позовні вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення. Відповідач - [PERSON] повідомлявся про розгляд справи належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та судових повісток на адресу його зареєстрованого місця проживання ( [ADDRESS] ), проте поштові відправлення повернулися до суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою», що в силу положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням про розгляд справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 7). [PERSON] належала квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9, 75). З матеріалів спадкової справи № 995/2023 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що із заявою про прийняття спадщини 22.08.2023 звернулися [PERSON] , [PERSON] , а 22.09.2023 - [PERSON] . Матеріалами спадкової справи підтверджується, що [PERSON] , [PERSON] є племінниками померлої [PERSON] . 09.01.2024 державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Храпійчук Т.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки [PERSON] не має родинних стосунків з померлою [PERSON] , а документів, що дають право для закликання заявника до спадкування за заповітом не надано. Позивач стверджує, що з 2001 року він проживав з [PERSON] , як чоловік та дружина. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з 07.06.1976 перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , яка померла [INFO] . З копії паспорта позивача вбачається, що його зареєстрованим місцем проживання є [ADDRESS] з 26.12.1980. Відповідно до довідки ЖБК «Арсеналець-29» [PERSON] проживав разом з [PERSON] до дня її смерті у квартирі [ADDRESS] . Будинок ЖБК «Арсеналець 29», власником якої вона була з 1991 року. Перебували у міцному сімейному союзі, жили під одним дахом, вели сімейне господарство, мали автомобіль, що був придбаний під час перебування цивільному шлюбі. В полісі № АЕ/4022724 від 28.04.2015 та амбулаторній картці вказано місце проживання позивача: [ADDRESS] . Надані позивачем квитанції (а.с. 122-125) свідчать про оплату ним комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] . Також позивачем надано спільні фотографії з [PERSON] , які датуються 2003-2005 роками. Свідок [PERSON] була сусідкою [PERSON] . Свідок стверджує, що позивач та [PERSON] постійно проживали разом у квартирі [ADDRESS] з 2001 року, як чоловік та дружина, купували разом меблі, холодильник, їздили разом на дачу, вели господарство разом. Свідку відомо зі слів [PERSON] , що кошти надавав позивач. Похованням [PERSON] займався позивач. У позивача був автомобіль, який вони продали та купили разом інший автомобіль. Свідок [PERSON] був сусідом та знайомий з [PERSON] з 1991 року, коли отримав квартиру у будинку по [ADDRESS] . Десь через 10 років у квартирі з [PERSON] став жити позивач. Племінники рідко з`являлись. [PERSON] та позивач жили дружно, як подружжя, вели домашнє господарство, ставились уважно один до одного, підтримували. Норми права та мотиви суду Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України). При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення таких юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 520/8495/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 712/1294/17, від 31 березня 2022 року у справі № 461/4532/20, від 12 січня 2023 року у справі № 754/6012/21, від 20 лютого 2023 року у справі № 520/11160/18, від 08 серпня 2023 року у справі № 752/13615/20-ц, від 26 жовтня 2023 року у справі № 522/10701/20, від 25 червня 2024 року у справі № 125/1873/22. Згідно зі ст. 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок смерті одного з подружжя або оголошення його померлим. У постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 522/1252/14-ц (провадження № 61-11255св18), від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц (провадження № 61-23286св18), від 25 квітня 2019 року у справі № 759/4596/18 (провадження № 61-3852св19), від 13 травня 2024 року у справі № 727/8026/23 (провадження № 61-5139св24) визначено, що для встановлення факту спільного проживання необхідною умовою є, зокрема, неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі. [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі, який припинився 19.11.2015 у зв`язку зі смертю [PERSON] . Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). З матеріалів справи вбачається, що позивач зареєстрований за адресою відмінною від адреси померлої, однак вони проживали разом в квартирі, що належала [PERSON] . Надані позивачем письмові докази відносяться до різних періодів, починаючи з 2003 року, проте показання свідків підтверджують фактичне проживання [PERSON] та [PERSON] з 2001 року. Однак, у зв`язку з перебуванням позивача у фактичних шлюбних відносинах до 19.11.2015, тому саме з вказаної дати можливо встановити факт проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю. Слід зауважити, що відповідачем-1 визнаються позовні вимоги заявлені позивачем. Оцінюючи в сукупності наявні в матеріалах справи докази, суд доходить висновку, що позивачем доведено факт проживання однією сім`єю зі спадкодавицею [PERSON] , яка померла [INFO] , не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved