Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

Зміст позовних вимог первісного та зустрічного позовів. Позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до Галицького районного суду м. Львова із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28.11.2009 року між ним та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб. За період перебування у шлюбі подружжя набуло за спільні кошти рухоме та нерухоме майно, а саме дві квартири та легковий автомобіль. Вказує, що він неодноразово усно звертався до відповідача з проханням поділити майно в добровільному порядку, шляхом укладення нотаріально завіреного договору про поділ спільного майна. Однак [PERSON] всіма можливими методами та способами ухилялась від будь-якої можливості поділу майна. Оскільки спірне майно придбане сторонами в період шлюбу, належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності, [PERSON] просив суд в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ним право власності на: - 1/2 частини квартири загальною площею 48.6 (кв.м) та житловою площею 17.1 (кв.м), за адресою: [ADDRESS] ; - 1/2 частини квартири загальною площею 111.2 (кв.м) та житловою площею 52.7 (кв.м), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2074477546112, за адресою: [ADDRESS] ; - 1/2 частку транспортного засобу марки AUDI, моделі A4, 2024 року випуску, білого кольору, д.н.з. [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] . Відповідач за первісним позовом [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно, визнання майна особистою приватною власністю, який прийнятий до спільного розгляду з первісним. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що все майно, яке було набуте під час перебування сторін у шлюбі, було набуто за кошти, які заробляла [PERSON] перебуваючи на роботі за межами України. В той же час, [PERSON] перебуваючи в Україні, отримував невеликі доходи, які б фізично не дали можливості придбати те майно, яке є предметом як зустрічного так і первісного позову. Зазначила, що після припинення фактичних шлюбних відносин, вона зверталася до [PERSON] з пропозиціями щодо вирішення в добровільному порядку питання поділу набутого спільного сумісного майна, однак останній у відкритій формі відмовлявся від всіх запропонованих йому варіантів, та стверджував, що бажає здійснювати поділ майна виключно в судовому порядку. Позивач за зустрічним позовом вважає, що поділ спірних квартир слід здійснити виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, тобто визнати за нею, та [PERSON] право власності по ідеальних часток в кожному з зазначених об`єктів майна набутого ними за час шлюбу. В свою чергу, автомобіль марки AUDI, модель А4, 2024 року випуску, білого кольору, слід виділити їй в особисту приватну власність, оскільки вказаним автомобілем вона користується в робочих цілях, а також сімейних, зокрема, для перевезення неповнолітньої дочки, яка проживає разом з нею. Додатково вказала, що [PERSON] , на її думку, і так не зможе користуватися зазначеним автомобілем, оскільки перебуває за межами України. Рух справи в суді. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 02.05.2024 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 12.02.2025 року було задоволено заяву представника\~позивача за\~первісним позовом про\~забезпечення позову та накладено арешт на автомобіль марки AUDI, моделі А4, 2024 року, д.н.з. [NUMBER] , який зареєстрований на [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) з позбавленням права на його розпорядження. \~ \~ \~ \~ 11.02.2025 року відповідач за первісним позовом [PERSON] звернулась до Галицького районного суду м. Львова із зустрічним позовом про визнання права власності на майно, визнання майна особистою приватною власністю. Ухвалою суду 14.02.2025 року зустрічну позовну заяву [PERSON] було залищено без руху, надано строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків. 20.02.2025 року від [PERSON] до суду надійшла заява про усунення недоліків у зустрічній позовній заяві. Протокольною ухвалою суду від 26.02.2025 року було прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до\~ [PERSON] про визнання права власності на майно, визнання майна особистою приватною власністю до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до\~ [PERSON] про\~визнання права\~власності на майно. Ухвалою суду від 31.03.2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позиція сторін по справі. Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив такий задовольнити. Проти зустрічного позову в частині визнання автомобіля Audi A4 особистою приватною власністю [PERSON] заперечував. Вказав, що зазначений автомобіль був придбаний за спільні кошти подружжя [PERSON] та [PERSON] , які були отримані від продажу попереднього авто. Крім того, частину коштів подружжю надали їхні батьки. Поряд з цим вказав, що позивач [PERSON] не заперечує проти користування [PERSON] автомобілем в її робочих та сімейних цілях, оскільки останній дійсно на даний час перебуває за кордоном. Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні просив задовольнити зустрічний позов. В задоволенні первісного позову в частині визнання за [PERSON] частки права власності на автомобіль Аudi A4 просив відмовити, з огляду на те, що такий транспортний засіб був придбаний за особисті кошти [PERSON] , які остання заробила за час перебування за кордоном. Встановлені судом фактичні обставини справи. 28.11.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану міста Стрия Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та Відповідачем [PERSON] , що підтверджується копією відповідного свідоцтва про шлюб від 28.11.2009 року. Відповідно до свідоцтва про зміну імені від 11.04.2012 року серії [NUMBER] відповідач [PERSON] змінила прізвище на дошлюбне « [PERSON] ». За час перебування у шлюбі позивачем та відповідачем було набуте наступне майно: - 27.11.2017 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, засвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Біляк О.Я, за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру загальною площею 48.6 (кв.м) та житловою площею 17.1 (кв.м), за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією такого договору. Вказане також підтверджується також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ринкова вартість вказаної квартири згідно звіту про оцінку нерухомого майна від 23.12.2024 року, наданого суб`єктом оціночної діяльності ФОП « [PERSON] », становить 3575000 грн.; - 27.04.2020 року на підставі договору про пайову участь від 18.12.2018 року, за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру загальною площею 111.2 (кв.м) та житловою площею 52.7 (кв.м), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2074477546112, за адресою: [ADDRESS] ., що підтверджується з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ринкова вартість вказаної квартири згідно звіту про оцінку нерухомого майна від 23.12.2024 року, наданого суб`єктом оціночної діяльності ФОП « [PERSON] », становить 3552000 грн.; - 06.06.2024 року на підставі одговору купівлі-продажу № 1269 від 30.05.2024 року, за [PERSON] було здійснено реєстрацію автомобіля марки AUDI, моделі A4, 2024 року випуску, білого кольору, д.н.з. [NUMBER] , VIN [NUMBER] , що підтверджується копією такого договору, листом головного сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській Івано-Франківській та Закарпатській областях. Вартість автомобіля згідно вищевказаного договору купівлі-продажу становить 2220000 грн. Вказані обставини сторонами не заперечувались. Мотиви прийняття рішення судом. За частиною першою\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша\~статті 61 ЦК України). Тлумачення\~статті 61 СК України\~свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Згідно зі\~статтею 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю (частина сьома\~статті 57 СК України). Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений висновок суду повністю узгоджується із правовими висновками, які містяться у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 203/284/17, від 04 серпня 2021 року у справі № 553/2152/19. Отже, для подружжя передбачено презумпцію спільності права власності. Ця презумпція може бути спростована й жінка та (або) чоловік можуть оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Той з подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних, достовірних та допустимих доказів. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). При прийнятті рішення суд враховує, що відповідач за первісним позовом, не заперечує проти визнання за [PERSON] в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на: - 1/2 частини квартири загальною площею 48.6 (кв.м) та житловою площею 17.1 (кв.м), за адресою: [ADDRESS] ; - 1/2 частини квартири загальною площею 111.2 (кв.м) та житловою площею 52.7 (кв.м), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2074477546112, за адресою: [ADDRESS] . Тому, суд приходить до переконання, що в цій частині первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] підлягають до задоволення. Щодо вимоги зустрічного позову про визнання за [PERSON] права особистої власності на автомобіль Audi A4, д.н.з. [NUMBER] , суд робить наступний висновок. Згідно з частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд враховує правову позицію Верховного суду, викладену у постанові від 12 січня 2022 року у справі № 646/7463/16-ц, відповідно до якої якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена за її особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, автомобіль Audi A4, д.н.з. [NUMBER] був придбаний [PERSON] за договором купівлі-продажу 30.05.2024 року, тобто під час шлюбу з [PERSON] . Жодних доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль був придбаний відповідачем за її особисті грошові кошти матеріали не містять. Нотаріально посвідчений договір про поділ нерухомого майна чи виділу рухомого майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності, сторони не укладали. З таких обставин, суд приходить до висновку, що презумпцію спільності майна подружжя у цій справі відповідач за первісним позовом не спростувала. Правовідносини щодо отримання відповідачем грошових коштів за роботу за кордоном не змінюють правового режиму майна та не зменшують у ньому частку кожного з подружжя, а також не припиняють право власності позивача на 1/2 частину набутого у шлюбі майна. З огляду викладене, суд приходить до висновку, що транспортний засіб\~марки AUDI,\~моделі A4,\~2024\~року випуску,\~білого кольору,\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~VIN-код\~ [NUMBER] \~ є об`єктом спільного сумісного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] та підлягає поділу між ними в рівних частинах. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Разом з цим, згідно з ч. 12. ст. 265 ЦПК України - у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за первісним позовом було понесено 15140 грн. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та 605.60 грн. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви про забезпечення позову. Відповідачем за первісним позовом було понесено 15140 грн. витрат зі сплати судового збору за подання зустрічної позовної заяви. Оскільки судовим рішенням первісний позов задоволено повністю, а зустрічний позов частково (2/3 позовних вимог), то враховуючи вимоги ч. 12 ст. 265 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 5647\~грн.\~22\~коп. (15140 +605.60 (15140*2/3) = 5647.22 грн.). Щодо забезпечення позову Суд нагадує, що в силу приписів ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved