Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

[PERSON] , через свого представника адвоката Токарчука Б.В., звернулась до суду із позовною заявою, у якій просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , укладений 06 жовтня 2017 року, а також стягнути з відповідача щомісячно аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, що становить 5000,00 на кожну дитину, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 11 березня 2025 року до досягнення дітьми повноліття. Позивачка у позові посилається на те, що 06.10.2017 року між сторонами було зареєстровано шлюб, зареєстрований Карлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, про що 06 жовтня 2017 року складено відповідний актовий запис № 104. Під час шлюбу були народжені малолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Наразі шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] фактично припинено, спільне господарство не ведуть, разом не проживають. [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] , разом з малолітніми доньками за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 1560 від 07.03.2025 року, виданою виконкомом Карлівської міської ради. Шлюб носить лише формальний характер, а тому його збереження суперечить їхнім спільним інтересам. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на сім`ю та шлюб, що перешкоджає побудові сімейних відносин. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у них відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, цінності, відсутнє взаєморозуміння та будь- яка взаємодія. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Спроби примиритися виявилися безрезультатними, сімейні стосунки не відновилися, шлюб остаточно припинив своє існування. Крім того, зазначається, що [PERSON] жодним чином не бере участі в утриманні спільних малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому з метою захисту права дітей на належне утримання, яке вона не здатна самостійно забезпечити, вимушена поставити питання про стягнення аліментів з їхнього батька, [PERSON] . Відповідач залишив сім`ю та не надає необхідної допомоги на утримання дітей в добровільному порядку, є молодою особою працездатного віку та не має на утриманні інших осіб, а тому позивач вважає що він має можливість сплачувати аліменти. [PERSON] офіційно не працевлаштований та має нерегулярний і мінливий дохід, тому вважає, що слід стягнути аліменти в твердій грошовій сумі, по 5000 грн на кожну дитину, що є необхідним та достатнім для забезпечення їх гармонійного розвитку. Ухвалою від 21.03.2025 було відкрито провадження у даній справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~07.04.2025 представником відповідача було подано відзив на позов, у якому визнав позовні вимоги про розірвання шлюбу, а в частині стягнення аліментів, вказав про можливість сплати [PERSON] аліментів по 2000 грн., замість 5000 грн., як просить позивачка. 18.04.2025 представником позивача подано відповідь на відзив, у якому просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, вказує на можливість сплати відповідачем аліментів у розмірі по 5000 грн. на кожну дитину. Клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін від учасників справи не надходили. Враховуючи зазначене, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних письмових матеріалів та доказів. Судом встановлено, що 06.10.2017 року між сторонами було зареєстровано шлюб, зареєстрований Карлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, про що 06 жовтня 2017 року складено відповідний актовий запис № 104 (а.с.7). Подружні стосунки між сторонами припинені через втрату взаєморозуміння, різні погляди на життя; сім`я фактично розпалася; відновлення подружніх стосунків сторони не бажають. Від спільного подружнього сторони мають малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.11,12). Діти зареєстровані та проживають з позивачкою в [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 1560 від 07.03.2025 року, виданою виконкомом Карлівської міської ради (а.с.13). Питання щодо поділу майна між сторонами не ставиться. Згідно з положеннями ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 3 ст. 105 СК України, визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Врахувавши вищевикладене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, та їхніх дітей та є передбачені законом підстави для розірвання шлюбу. Тому, приймає визнання позову відповідачем в цій частині. Позивачка скористалася правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу, яке встановлене ст.113 СК України, та просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Після припинення\~спільного проживання,\~відповідач \~не \~надає \~необхідної \~допомоги \~на утримання\~дітей в\~добровільному порядку,\~є особою\~працездатного віку\~та не\~має на\~утриманні інших\~осіб,\~офіційно \~не \~працевлаштований \~та \~має нерегулярний\~і мінливий\~дохід,тому позивачка вважає, що слід стягнути аліменти в твердій грошовій сумі, по 5000 грн на кожну дитину, що є необхідним та достатнім для забезпечення їх гармонійного розвитку. Відповідач не надає необхідної допомоги на утримання дітей в добровільному порядку; сторони не дійшли згоди щодо добровільної сплати аліментів відповідачем. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Як передбачено ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 180 СК України). Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазаначений у ч.2 ст.182 СК України. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України- за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів утвердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Позивачка зазначає, що відповідач офіційно не працевлаштований та має нерегулярний і мінливий дохід, тому вважає, що з [PERSON] на її користь, необхідно стягнути аліменти в твердій грошовій сумі, по 5000 грн. на кожну дитину, що є необхідним та достатнім для забезпечення їх гармонійного розвитку. Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів). У відзиві на позов, представник відповідача не заперечує, щодо стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, лише вказав про можливість сплати [PERSON] аліментів по 2000 грн. на кожну дитину щомісяця. Послався на стан здоров`я відповідача, його потребу у дороговартісному лікуванні та реабілітації. Було додано Довідку до акта огляду МСЕК №527628, відповідно до якої [PERSON] є інвалідом ІІІ групи з 01.12.2023 безстроково. Також надано копію індивідуальної програми реабілітації інваліда. Представником позивача\~було подано\~відповідь на\~відзив,\~у якому\~просить задовольнити\~позовні вимоги\~у повному\~обсязі,\~вказує на\~можливість сплати\~відповідачем аліментів\~у розмірі\~по 5000\~грн.\~на кожну\~дитину.Зазначено, що відповідач не надає необхідної допомоги на утримання дітей в добровільному порядку, останній надсилав кошти від 3 000 до 7 000 грн в місяць. Суду надано копії платіжних інструкцій щодо перерахування коштів [PERSON] . [PERSON] на підтвердження того, що відповідач сплачував кошти у різних розмірах та не регулярно: у січні 2025 року не сплатив кошти на утримання своєї другої доньки [PERSON] ; у лютому він не надсилав коштів для утримання дітей; у квітні надіслав кошти з призначенням платежу «аліменти за березень 2025 року». Таким чином, [PERSON] утримувала двох малолітніх дітей упродовж лютого та березня 2025 року повністю за власний рахунок , рахунок її матері та вітчима, без жодної допомоги [PERSON] . Разом з відповіддю на відзив було подано клопотання про витребування доказів: виписку про рух коштів по рахунку відповідача у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке задоволене ухвалою суду від 21.04.2025. На виконання даної ухвали, 08.05.2025 на адресу суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виписку про рух коштів по рахунку [PERSON] IBAN: [NUMBER] з 01.01.2024 по 31.03.2025. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти є власністю дітей. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Обов`язок по утриманню дітей покладається на обох батьків. Як зазначається у позові, відповідач у добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання дітей у достатньому розмірі та надає її не регулярно, тому, враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає за можливе, стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, що становить 3500,00 щомісячно на кожну дитину, що буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Отже, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] . Щодо судових витрат слід зазначити слідуюче. Позивачкою при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн.(а.с.5), що є судовим збором за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки, позов відповідачем в частині розірвання шлюбу визнано до початку розгляду справи по суті, тому позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 484 гривень 48 копійок, а з відповідача стягнути 484 гривень 48 копійок на користь позивача. Крім того, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. по позовній вимогі про стягнення аліментів, оскільки позивачка при зверненні до суду була звільнена від його сплати. На підставі викладеного,

Outcome: partial