Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

24.01.2025 до Ленінського районного суду м. Харкова звернувся позивач [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на дитину, посилаючись на те, що на підставі судового наказу Валківського районного суду Харківської області від 07.11.2023 з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання їх спільної дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до дня повноліття дитини, починаючи з 30.10.2023. 30.03.2024 позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] , від якого подружжя має сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 24.09.2024 [PERSON] визнано усиновлювачем дітей його дружини [PERSON] від попередніх відносин - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , таким чином на утриманні позивача знаходяться троє неповнолітніх дітей та дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, що призвело до значного збільшення витрат на родину та погіршило його матеріальний стан, тому просив розмір аліментів, визначений судовим наказом Валківського районного суду Харківської області від 07.11.2023 змінити, стягнувши з нього аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/8 частини від усіх видів його доходу. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 29.01.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено у судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомлення) сторін. У судове засідання представник позивача [PERSON] - адвокат Борисова І.М. не з`явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, надала пояснення, аналогічні доводам позовної заяви, а також доводам, викладеним у відповіді на відзив. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, повідомлення у додаток «Viber», а також шляхом розміщення оголошення про виклик до суду, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. Відповідно до довідок відділення поштового зв`язку поштові відправлення копії позовної заяви та ухвали про відкриття провадження відповідачка отримала особисто 04.02.2025, однак в подальшому судові повістки не було вручено [PERSON] та 30.03.2025, 23.04.2025 повернуто на адресу суду «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до постанови КЦС ВС від 01.12.2023 № 591/4832/22 (61-10261св23) -довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутністю за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 січня 2023 року у справі №496/4633/18. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, взявши до уваги позицію позивача та його представника, викладену у позові, за відсутності відзиву, оскільки відповідач своїм правом про заперечення проти позову не скористалася, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим наказом Валківського районного суду Харківської області від 07.11.2023 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання їх спільної дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до дня повноліття дитини, починаючи з 30.10.2023 (а. с. 6). Як вбачається зі свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 30.03.2024 року, виданого Другим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] та [PERSON] 30.03.2024 зареєстрували шлюб (а. с. 7). [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 20.08.2024 Другим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а. с. 8). Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 24.09.2024 [PERSON] визнано усиновлювачем [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; внесено зміни до їх актових записів про народження: у графі «прізвище» та «по-батькові», записи відповідно зазначені як « [PERSON] » та « [PERSON] , [PERSON] »; на підставі судового рішення Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції видані повторні свідоцтва про народження: [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 02.11.2024, та [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 02.11.2024, в яких батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а. с. 9-14). Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Отже, за змістом ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Разом з тим, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Вказане кореспондується з положеннями правової позиції Верховного Суду України у справі за № 143цс13 від 05.02.2014 року, яка враховується судом, якою визначено, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, її вік; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність рішення суду щодо стягнення аліментів на другу дитину та утримання дружини. У відповідності до вимог ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів, який стягується на дитину, не може бути менший ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку, а статтями 11, 12 вказаного Закону передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Якщо платник аліментів не має доходу взагалі, розмір аліментів обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника для даної місцевості. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет на 2024 рік" з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць становить 2920 гривень, а для дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень; ст. 7 Закону України "Про державний бюджет на 2025 рік" передбачено, що з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. За змістом частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України зміна сімейного стану платника аліментів є самостійною підставою для зменшення розміру аліментів незалежно від розміру отримуваного ним доходу. При вирішенні позовних вимог суд приймає до уваги, що позивачем відповідно до ст. 81 ЦПК України доведено зміну його сімейного стану, а саме той факт, що у позивача [PERSON] на утриманні знаходиться четверо неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , на утримання якого стягуються аліменти у розмірі частини всіх видів доходу, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до дня повноліття дитини; а також [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що є правовою підставою для зменшення розміру аліментів на дитину [PERSON] , проте не є правовою підставою для порушення гарантованих державою прав цієї дитини на гідний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Крім того, відповідачем [PERSON] відповідно до ст. 81 ЦПК України не подано суду належних та допустимих доказів про безпідставність заявлених позивачем вимог про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Частиною 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відсутність позиції відповідача по суті позову не є підставою для задоволення позовних вимог, якщо вони не обґрунтовані та доказово не підтверджені. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, а також їх достатність і взаємний зв`язок, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх спільної дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини до 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) позивача, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до дня повноліття дитини щомісячно, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішення законної сили. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по справі за рахунок позивача. На підставі викладеного і

Outcome: partial