Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

До Дарницького районного суду міста Києва у березні 2025 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що 14.02.2022 сторонами було укладено шлюб. У період шлюбу, у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Вказує, що наразі сімейне життя між сторонами фактично припинене, відповідач проживає окремо, спільного господарства не ведуть. Зазначає, що дитина проживає разом з матір`ю та повністю знаходиться на її утриманні. Додає, що дитина потребує значних фінансових витрат, які позивачу складно забезпечити самотужки без фінансової допомоги батька дитини. Вказує, що відповідач є працездатним, має у власності земельну ділянку, житловий будинок та транспортний засіб, стан здоров`я дозволяє йому працювати, аліментів нікому не сплачує, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків на утриманні не має. Додає, що позбавлена можливості працювати та отримувати дохід, у зв`язку з тим, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Внаслідок чого, позивач звернулась до суду з даним позовом у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання позову; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання, як дружини, у розмірі 1/8 частини доходу, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною трьох років. Крім того, просила суд зобов`язати відповідача сплачувати додаткові витрати на дитину кожного 1 числа місяця до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 31.03.2025 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. До суду 28.04.2025 від відповідача надійшов відзив, відповідно до якого відповідач частково визнав позовні вимоги, а саме: не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини та дружини, але просив відраховувати аліменти з дня набрання рішенням законної сили. У стягненні з нього на користь позивача додаткових витрат заперечував у повному обсязі. Позивач відповідь на відзив до суду не подала. У судове засідання сторони не з`явились, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наданих до матеріалів справи доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Між сторонами склалися правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 14.02.2022. Від вказаного шлюбу мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що наразі сімейне життя між сторонами фактично припинене, відповідач проживає окремо, спільного господарства не ведуть, однак офіційно шлюб між сторонами не розірвано. Позивач зазначає, що дитина проживає разом з неї та повністю знаходиться на її утриманні. Додає, що дитина потребує значних фінансових витрат, які позивачу складно забезпечити самотужки без фінансової допомоги батька дитини. Додає, що позбавлена можливості працювати та отримувати дохід, у зв`язку з тим, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Вказує, що відповідач є працездатним, має у власності земельну ділянку, житловий будинок та транспортний засіб, стан здоров`я дозволяє йому працювати, аліментів нікому не сплачує, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків на утриманні не має. Згідно ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2, 4, 6 ст. 84СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Згідност.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1, 2ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Частиною 3статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Згідно з частиною другою та третьою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Разом з тим, не заслуговують заперечення відповідача, щодо строку з якого необхідно стягувати аліменти, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 79, ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (подання позовної заяви). Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, виходячи з наданих суду доказів та встановлених обставин, враховуючи положення ч. 1 ст. 183 СК України, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, а саме: стягненню з відповідача на користь позивача на утримання їхньої спільної малолітньої дитини у вигляді 1/4 частини усіх видів доходу, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, оскільки вказаний розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, відповідає інтересам сторін та інтересам малолітньої дитини, а також не суперечить чинному законодавству. Положеннями ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. А відтак, вимога позивача підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 06.03.2025. Окрім того, враховуючи положення ч. 2 ст. 80, ч. 1 ст. 183 СК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів на її утримання підлягають задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивачки на її утримання аліментів в розмірі 1/8 частин всіх видів доходів відповідача до досягнення дитиною трьох років, оскільки вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам сторін, а також не суперечить чинному законодавству. Положеннями ч. 1 ст. 79 СК України передбачено, що аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. А відтак, вимоги позивача підлягають задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 06.03.2025. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Щодо вимоги позивача про стягнення додаткових витрат на дитину, суд зазначає наступне. В силу приписів ч. 1 ст.180СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 роз`яснено, що відповідно до ст.185 Сімейного кодексу України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Аналізуючи положення ст.185 СК України слід дійти висновку, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Разом з тим, позивачем не зазначено та не надано доказів на підтвердження понесення нею додаткових витрат на утримання дитини. Крім того, у розумінні ст. 185 СК України відвідування гуртків, дитячого садочку та школи не відносяться до категорії додаткових витрат на утримання дитини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на утримання дитини на знайшли свого правового обґрунтування, а тому у цій частині позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до частини третьої статті 80 СК України, розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за звернення до суду з вимогою про стягнення аліментів, відповідно до положень п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за дану вимогу у розмірі 1211 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial