Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

[PERSON] \~звернулася до\~Нетішинського міського\~суду Хмельницької\~області з\~позовом до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~про визнання\~осіб такими,\~що втратили\~право користування\~жилим приміщенням,\~вказавши у\~позові третьою\~особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Нетішинську міську раду. В обґрунтування позову зазначається, що на підставі ордеру на жиле приміщення від 24.09.1991 позивач разом із батьками та братом вселилася у квартиру за адресою: [ADDRESS] . Брат позивача [PERSON] після одруження зареєстрував у вказаній квартирі свою дружину [PERSON] та свого сина [PERSON] . Через деякий час, орієнтовно у 2008-2009 роках [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, після чого [PERSON] уклала шлюб з іншим чоловіком, взяла собі прізвище « [PERSON] » і разом із сином переїхала жити до свого нового чоловіка за адресою: [ADDRESS] . У той же час відповідач [PERSON] у 2019-2020 роках забрав свої речі з квартири за адресою: [ADDRESS] та виїхав за межі України на постійне проживання, і з того часу у вказаній квартирі не з`являвся, навіть коли приїздив на територію України та проживав у матері в Чернігівській області та/або інших родичів. Відповідач [PERSON] (мати позивача) у вказаній квартирі фактично не проживає з 2016 року у зв`язку з переїздом на постійне місце проживання в інший населений пункт (с. Карповичі Новгород-Сіверського району Чернігівської області). Після виїзду відповідачів із вказаної квартири вони в ній більше не проживали, до цього житла жодного інтересу не виявляють, не приїздять та не навідуються у квартиру, участі в утриманні цієї квартири не беруть, проте добровільно знятися з реєстрації у цьому житлі відмовляються. Натепер у квартирі фактично проживають лише позивач зі своєю малолітньою донькою, яка вимушена витрачати додаткові кошти на оплату комунальних послуг та нести усі витрати з утримання вказаного житла самостійно. Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 15.03.2023 [PERSON] було визнано такою, що витратила право користування зазначеною квартирою. Після ухвалення цього рішення відповідачі жодного разу до квартири не навідались, їх особисті речі у квартирі відсутні, а тому їх поведінка свідчить про втрату інтересу до цього житла. За таких умов порушуються права позивача як квартиронаймача на користування квартирою, особисте проживання та проживання інших осіб на власний розсуд, а також щодо реалізації права на приватизацію займаного житлового приміщення. З огляду на викладені обставини, оскільки відповідачі не проживають за вказаною адресою понад шість місяців та вибули на постійне проживання до іншого житла, позивач просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . 05.03.2025 суддею було відкрито провадження у справі та визначено її розгляд у порядку загального позовного провадження. Також судом було задоволено клопотання представника позивача про витребування наступних доказів: 1) у Виконавчого комітету Нетішинської міської ради інформації про осіб, які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] ; 2) у Адміністрації Державної прикордонної служби України інформації про перетин державного кордону України громадянином України [PERSON] у період часу з 01.01.2017 по 31.12.2024 (а.с. 39-40). 07.04.2025 судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Також судом було задоволено заяву представника позивача про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 85). 24.04.2025 судом було постановлено ухвалу на місці про заочний розгляд справи (а.с. 113-121). У судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні, надавши пояснення, зміст яких повністю збігається з обставинами, викладеними у позові. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомляли, будь-яких заяв чи клопотань від них не надходило, відзиву на позов не подали. Представник третьої особи Коваль Н.В. у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за відсутності представника Нетішинської міської ради. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивач [PERSON] разом зі своєю донькою [PERSON] проживають у сусідній зі свідком квартирі за адресою: [ADDRESS] , у той час як сама свідок проживає у квартирі [ADDRESS] . Раніше за вказаною адресою проживали також відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , однак вже дуже довго вони там не проживають. Так, [PERSON] приблизно у 2015 році виїхав за кордон у Польщу, [PERSON] припинила проживати у цій квартирі приблизно у 2019 році після пожежі, а [PERSON] не проживає там близько десяти років. Чому відповідачі змінили місце проживання, [PERSON] точно невідомо, про [PERSON] свідок чула, що та переїхала, щоб доглядати за батьком. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він з 1984 року проживає за адресою: [ADDRESS] . У квартирі [ADDRESS] , що розташована під його квартирою, проживають молода жінка з дитиною. Раніше у цій квартирі також жили родичі позивача, проте приблизно п`ять-шість років тому вони кудись виїхали (куди саме йому невідомо) і після цього [PERSON] постійно проживає у квартирі лише вдвох із донькою. Заслухавши позивача та її представника, а також свідків, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази, що містяться в матеріалах справи, як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено,\~що 24.09.1991\~ [PERSON] було видано ордер на жиле приміщення № 8539, відповідно до якого відповідач отримала право на зайняття квартири за адресою: [ADDRESS] разом із своєю сім`єю донькою [PERSON] та сином [PERSON] , де позивач зареєстрована з 04.09.2003 і дотепер (а.с. 7, 8). 02.08.2008 позивач зареєструвала шлюб із [PERSON] , після реєстрації якого взяла собі прізвище чоловіка « [PERSON] » і який було розірвано за рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 27.08.2010, що набрало законної сили 06.09.2019 (а.с. 9). 20.03.2020 позивач уклала шлюб із [PERSON] , після реєстрації якого взяла собі прізвище чоловіка « [PERSON] » (а.с. 10). Як вбачається із довідки Відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Нетішинської міської ради № 11459 від 26.09.2017, станом на дату видачі довідки за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані наступні особи: 1) [PERSON] , 1982 р.н.; 2) [PERSON] , 1959 р.н.; 3) [PERSON] , 1984 р.н.; 4) [PERSON] , 1984 р.н.; 5) [PERSON] , 2006 р.н.; 6) [PERSON] , [INFO] , яка є донькою позивача [PERSON] (а.с. 11, 12). Як вбачається з актів фактичного проживання особи від 03.08.2020 та 06.12.2021, складених головою правління ОСББ Денисюк С.В. та засвідчених підписами сусідів, [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом із нею проживають [PERSON] (донька) та [PERSON] (чоловік). Зареєстровані у домоволодінні, але фактично не проживають: 1) [PERSON] (невістка); 2) [PERSON] (брат); 3) [PERSON] (мати); 4) [PERSON] (племінник) (а.с. 13, 14). Як вбачається з акту фактичного проживання особи від 14.04.2022, складеного головою правління ОСББ «Михайлова 24» Денисюк С.В. та засвідченого підписами сусідів, [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом із нею проживає [PERSON] (донька). Зареєстровані у домоволодінні, але фактично не проживають: 1) [PERSON] (невістка); 2) [PERSON] (брат); 3) [PERSON] (мати); 4) [PERSON] (племінник) (а.с. 15). У листі Виконавчого комітету Нетішинської міської ради № 28/01-12-1066 від 10.03.2025 вказано, що згідно з Реєстром Нетішинської міської територіальної громади за адресою: [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: 1) [PERSON] з 08.10.1991; 2) [PERSON] 08.10.1991; 3) [PERSON] з 04.09.2003; 4) [PERSON] з 27.11.2006; 5) [PERSON] з 17.01.2014 (а.с. 65). 15.03.2023 рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області було частково задоволено позову заяву [PERSON] та визнано [PERSON] такою, що витратила право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Водночас у задоволенні аналогічних позовних вимог до [PERSON] та [PERSON] судом було відмовлено (а.с. 16-18). У листі Комунального некомерційного підприємства Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне об`єднання» № 01-09/1171 від 21.10.2024 зазначається, що за адресою: [ADDRESS] нарахування здійснюється на чотири особи, а у доданій до листа виписці з особового рахунку за цією адресою власником (користувачем) зазначається [PERSON] (а.с. 19, 20). Із наданої Нетішинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 80/31.13-39 від 04.10.2024 вбачається, що проведеною перевіркою за відомостями державного реєстру актів цивільного стану громадян в архіві Нетішинського ВДРАЦС у Шепетівському районі Хмельницької області ЦМУ МЮ (м. Київ) документа про державну реєстрацію смерті [PERSON] не виявлено (а.с. 24). Семенівська міська рада Новгород-Сіверському районі Чернігівської області у своїх листах № 01-24/3463 від 30.12.2024 та № 01-56/54 від 09.01.2025 вказує, що [PERSON] , яка прибула 01.09.2024 до с. Карповичі з с. Гаті Семенівської міської територіальної громади, проживала за адресою: [ADDRESS] у період часу з 01.09.2024 по 14.12.2024, після чого виїхала у с. Жадове Семенівської міської територіальної громади (а.с. 25, 26). Як вбачається з листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19/31182-25-Вих від 15.04.2025, відповідач [PERSON] протягом 2017-2019 років неодноразово перетинав кордон України і 30.08.2019 виїхав за межі України та після цього в Україну не повертався (а.с. 109-110). Суд не бере до уваги наявний у матеріалах справи акт про фактичне проживання особи (а.с. 23), оскільки останній не містить обов`язкових реквізитів документа: дати складення, підпису посадової особи тощо. Також суд не бере до уваги інформацію Нетішинської територіальної громади про декларування/реєстрацію місця проживання осіб у травні 2024 року (а.с. 21-22) та Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 27), оскільки ці документи не містять будь-яких відомостей, що можуть встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як із підстав і в порядку, передбачених законом. Як зазначається у ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч. 4 ст. 10 ЦПК України). Статтею 8 Конвенції визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Правова позиція ЄСПЛ відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Гіллоу проти Сполученого королівства» від 24.11.1986), так і на наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. У пунктах 40-44 рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (заява № 30856/03) зазначено, що згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі п. 1 ст. 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (п. 36 рішення ЄСПЛ у справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00). Як було встановлено судом, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] протягом тривалого часу, а саме близько п`яти років не проживають за місцем реєстрації у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , що вбачається із показань свідків [PERSON] і [PERSON] , допитаних у судовому засіданні, а також досліджених судом письмових доказів, а отже достатні та триваючі зв`язки відповідачів із житловим приміщенням за зареєстрованим місцем проживання, права користування яким їх просить позбавити позивач, в даному випадку очевидно відсутні. З огляду на це суд дійшов висновку, що припинення права користування відповідачами вказаним житлом у даному випадку відповідає пропорційності в розумінні положень ст. 8 Конвенції. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім?ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім?ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім?ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 65 Житлового кодексу України). Суд також враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 10.02.2021 у справі № 522/5654/17, відповідно до якого на стороні позивача у справах про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, можуть виступати власник житлового приміщення, наймач, члени його сім`ї, в тому числі ті, за якими зберігається право на користування житлом як за тимчасово відсутніми, або ті, що отримали броню (статті 73-75\~Житлового кодексу України). Отже, [PERSON] , як член сім`ї наймача [PERSON] , яка доводиться їй матір`ю, має право звертатися з відповідним позовом до суду. Враховуючи встановлені\~обставини та\~зокрема той\~факт,\~що відповідачі\~не проживають\~за зареєстрованим\~місцем проживання\~понад шість\~місяців,\~що підтверджується\~дослідженими у\~судовому засіданні\~письмовими доказами\~та показаннями\~свідків,\~у той\~час як\~доказів поважності\~причин непроживання\~відповідачів за\~вищевказаною адресою і наявності підстав для зберігання зазначеного жилого приміщення за відповідачами строком понад шість місяців, передбачених ч. 3 ст. 71 ЖК України, суду надано не було, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю та визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням за місцем їх реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 18.09.2023 у справі № 758/5118/21, відповідно до якого у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. До позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці. Норми ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» не містять норм, які б дозволяли зробити висновок, що законодавець хоче встановити більш сприятливі наслідки у вигляді сплати судового збору у меншому розмірі для випадків, коли позивач об`єднує вимоги до кількох відповідачів в одному позові. При цьому у п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 наголошується, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, а позивача при зверненні з позовом до суду було звільнено від його сплати на підставі п. 10 ч. 1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» № 3674-VI від 08.07.2011, суд вважає за необхідне відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір у розмірі по 1211,20 грн із кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved