Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області через систему "Електронний суд" надійшов позов [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди. Від імені позивача діє адвокат Таргоній Вадим Миколайович. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що [INFO] в м.Корсуні-Шевченківському потяг скоїв наїзд на [PERSON] , яка від отриманих травм померла. Внаслідок смерті останньої, позивачу заподіяно шкоду, що складається із витрат на поховання в сумі 20275,00 грн. Відповідальною особою\~за завдані\~збитки є\~відповідач по\~справі Акціонерне товариство «Українська залізниця». З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача заподіяну шкоду у розмірі 20275,00 грн. Відповідно до ухвали попередньо визначеного складу суду від 10.09.2024 справа підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Літвінової Г.М. від 13.11.2024 прийнято справу до провадження, розгляд вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 19.12.2024 витребувані докази у відповідача. Ухвалою суду від 06.02.2025 справу призначено до судового розгляду. Представником відповідача Козятинським О.М. поданий відзив на позов, у задоволенні якого просить відмовити (а.с.21-30). Зазначив, що позивач в обгрунтування витрат на поховання надає лише товарні чеки, з яких неможливо установити, що ці витрати понесені саме позивачем [PERSON] і що ці витрати здійснювалися на поховання [PERSON] . Крім цього, чек №11 від 30.07.2024 на суму 9075,00 грн виданий на наступний день після смерті, а товарний чек безномерний на суму 10700,00 грн виданий через місяць після смерті і в матеріалах справи відсутні відомості щодо дати поховання. Представник відповідача вказує, що жодних неправомірних рішень, дій чи бездіяльності по відношенню до позивача відповідачем не вчинялися. На цей час Корсунь-Шевченківським відділенням поліції за цим випадком проводиться досудове розслідування, винуватих не встановлено, що також підтверджує відсутність вини відповідача. На думку відповідача, матеріали справи не містять доказів наявності родинних зв`язків позивача з відповідачем. З огляду на це відповідач вважає, що померла була самотньою особою, та зазначає, що за чинним законодавством поховання одиноких громадян здійснюється за рахунок коштів відповідних місцевих бюджетів. У судове засідання представник позивача не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача. У судове засідання представник відповідача не з`явився, надіслав заяву, відповідно до якої просив розгляд справи провести без його участі, відмовити у задоволенні позову. Відповідно до вимог ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд установив такі обставини. [PERSON] померла [INFO] в м.Корсуні-Шевченківському Черкаського району Черкаської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . З лікарського свідоцтва про смерть №65 від 31.07.2024 убачається, що [PERSON] померла [INFO] , місце смерті на залізничній колії в межах м.Корсуня-Шевченківського, причина смерті - множинні переломи ребер. Одержувачем указано [PERSON] . Сторона позивача не надала доказів, які підтверджують родинні відносини з померлою. За фактом смерті [PERSON] було проведено службове розслідування, про що складено акт службового розслідування від 07.08.2024, у якому вказано, що 29.07.2024 о 15:06 год поїзд №39 сполученням Запоріжжя-Солотвине, машиніст [PERSON] під час слідування по колії №ІІ станції Корсунь при швидкості 29 км/год, на 141 км застосував екстрене гальмування з подачею піску під всі колісні пари для попередження наїзду на сторонню особу, яка переходила колію по пішохідній доріжці та не реагувала на сигнали великої гучності. Наїзду уникнути не вдалося. Комісійним оглядом, оглянувши місце події, розглянувши всі матеріали та пояснення причетних встановлено, що цей випадок пов`язаний з порушенням потерпілою [PERSON] вимог п.п.2.2, 2.3, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України №54 від 19.02.1998. Так, п. 2.2. Правил, передбачено, що перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку. При наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід (п.2.3 Правил). Відповідно до п.2.5, 2.6 Правил пішоходам забороняється: ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів. Переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. На підтвердження здійснення поховання [PERSON] позивач надала товарні чеки. Так, у товарному чеку №11 від 30.07.2024, виданому ФОП [PERSON] , зазначено перелік ритуальних товарів та послуг на загальну суму 9575,00 грн. Інший товарний чек датований 31.08.2024 (без номера), який виданий Українською православною церквою м.Корсуня-Шевченківського, зазначено перелік ритуальних товарів та послуг на загальну суму 10700,00 грн. Частиною першою статті 1172\~ЦК України передбачено відшкодування юридичною або фізичною особою шкоди, завданої їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Відповідно до положень статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням і зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не визнається володільцем джерела і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка управляла джерелом підвищеної небезпеки в силу виконання своїх трудових (службових) обов`язків перед володільцем джерела підвищеної небезпеки. Проте якщо громадянину було заборонено управляти джерелом, а він без дозволу скористався ним в особистих цілях, таке діяння вважатиметься неправомірним заволодінням і на нього буде покладено обов`язок відшкодовувати шкоду згідно зі\~статтею 1187 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05.06.2019 у справі №461/8496/15-ц суд зазначала, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слід враховувати вимоги статей 1166, 1187 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Матеріалами справи доведено що померла [PERSON] допустила порушення зазначених вище Правил поведінки та безпеки на залізничному транспорті. Відповідно до ст.\~2\~Закону України\~«Про поховання\~та похоронну\~справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Відповідно до ч.4 ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу», суб`єкти господарювання можуть самостійно на підставі звернення осіб, які зобов`язалися поховати померлого, виготовляти та реалізовувати предмети ритуальної належності, якщо вони відповідають державним стандартам та затвердженій вартості, де це передбачено законодавством. У постанові Верховного Суду від 19.03.2018 (справа №554/1793/15-ц), у відповідності до ст.\~2\~Закону України\~«Про поховання\~та похоронну\~справу» від\~10.07.2003\~ під похованням померлого потрібно розуміти комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. У статті 1201\~ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Тлумачення вказаних норм свідчить, що в цивільному законодавстві містяться правила відшкодування витрат на поховання. За загальним правилом, у разі понесення таких витрат на поховання, боржником у зобов`язанні щодо їх відшкодування є особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, а кредитором - особа, яка здійснила такі витрати. При цьому, у статті 1201\~ЦК України не встановлено межі по відшкодуванню таких витрат. У пункті 24 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~27.03.1992\~№6\~«Про практику\~розгляду судами\~цивільних справ\~за позовами\~про відшкодування\~шкоди» зазначено, що у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання тій особі, яка понесла ці витрати. Статтями 12, 13\~ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79\~ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги думки учасників справи, викладені ними у поданих до суду письмових заявах, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що [PERSON] померла [INFO] , місце смерті на залізничній колії в межах м.Корсуня-Шевченківського, причина смерті - множинні переломи ребер. За фактом смерті останньої проведено службове розслідування, про що складено акт службового розслідування від 07.08.2024, у якому вказано, що даний випадок пов`язаний з порушенням потерпілою [PERSON] вимог п.п.2.2, 2.3, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України №54 від 19.02.1998. Матеріали справи не містять доказів дати здійснення поховання [PERSON] . Також стороною позивача не надано доказів, які підтверджують родинні зв`язки із померлою і що саме вона здійснила поховання [PERSON] . Із наданих товарних чеків неможливо встановити, що придбані ритуальні товари та надані послуги стосуються здійснення поховання [PERSON] . Крім цього, товарний чек №11 виданий 30.07.2024, а інший товарний чек (без номера) виданий 31.08.2024. Ураховуючи викладене, суд уважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed