Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

Представник позивача \~адвокат Мороз\~В.С. звернулась до суду з вказаним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Лівобережна адміністрація Управління-служба у справах дітей ДМР, про позбавлення батьківських прав, в якому просили суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого сторони мають спільну дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Сімейні відносини між позивачем та відповідачем не склались, у зв`язку з чим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.06.2012 шлюб між ними було розірвано. З того моменту відповідач припинив спілкування зі своєю донькою, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не піклується дитиною, не виявляє інтересу до внутрішнього світу доньки, не піклується про її навчання, не займається підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, не займається лікуванням, не створює умови для отримання освіти, жодного разу не надавав кошти на її утримання та розвиток, у зв`язку із чим, позивачем було подано позовну заяву про стягнення аліментів до суду. Відповідач не цікавиться станом здоров`я дитини, не виявляє бажання проводити час разом із донькою, навіть не має номеру телефону доньки, а тому між ними немає навіть телефонного спілкування. Отже між відповідачем та дитиною відсутній будь-який емоційний, родинний, сімейний та соціальний зв`язок. Відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями та наркотичними речовинами. Крім того, відповідач має безліч заборгованостей за кредитними договорами, що також вказує на те, що він є безвідповідальною особою, яка не виконує свої зобов`язання, а також що відповідач не має коштів на утримання дитини. Підставою розірвання шлюбу стала саме неадекватна поведінка [PERSON] , яка виражалась в постійній агресії, роздратуванні, таємницях, зникненнях з дому на декілька днів без попередження. Така атмосфера є несприятливою для виховання та зростання дитини. Доказом того, що відповідач продовжує поводити себе аморально є наявність постанови суду про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Більше того, 10.07.2024 [PERSON] склав нотаріально посвідчену заяву про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його неповнолітньої доньки. Дитина [PERSON] на теперішній час виховується в повній сім`ї, фактично батьківські обов`язки відносно дитини виконує чоловік позивача [PERSON] , який утримує, піклується, поважає та розділяє інтереси дитини, дбає та ставиться до неї як до рідної доньки. В свою чергу дитина називає [PERSON] виключно батьком і при зміні паспорта у зв`язку із досягненням повноліття має намір змінити прізвище на « [PERSON] ». Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 08 листопада 2024 року відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження, а також зобов`язано Лівобережну адміністрацію Управління-служби у справах дітей Дніпровської міської ради надати до суду висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Ухвалою суду від 24 березня 2025 року за клопотанням Лівобережної адміністрації\~Управління-служби\~у справах\~дітей Дніпровської\~міської ради\~долучено докази\~до матеріалів\~справи,\~закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та\~її представник\~в судове\~засідання не\~з`явились,\~однак представник\~позивача \~адвокат Мороз\~В.С.\~подала до\~суду заяву\~про розгляд\~справи за\~її відсутністю,\~в якій\~також зазначила,\~щозаявлені позовні вимоги [PERSON] підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити та не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення у справі. (а.с. 92) Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, а саме шляхом направлення судових повісток та кореспонденції суду засобами поштового зв`язку на адресу його зареєстрованого місця проживання, однак до суду повернулись конверти з відмітками «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 45,65,90), а також шляхом публікації оголошень на офіційному веб-порталі судової влади України. Про причини своєї неявки відповідач суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, тому суд за відсутності заперечень сторони позивача, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів ухвалює заочне рішення. Представник третьої особи управління - Лівобережної адміністрації Управління-служби у справах дітей Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, про що є підтвердження в матеріалах справи (а.с. 89,91). Також, на виконання ухвали суду від 08.11.2024 було надано висновок органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, а у письмовому клопотанні про долучення доказів (вказаного висновку), зокрема, зазначено клопотання при прийнятті рішення врахувати інтереси дитини в межах чинного законодавства (а.с. 67). Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 листопада 2003 року, який було розірвано рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.06.2012 (а.с. 14). Від даного шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 11). Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи № 02.3-12/17124 від 06.10.2021 та № 02.3-12/4536 від 23.03.2021 за відомостями відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, зареєстроване місце проживання позивача [PERSON] та неповнолітньої дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.16-17) Як вбачається з характеристики дитини [PERSON] без номеру та дати, складеної та затвердженої представниками адміністрації КЗ «Дніпровський базовий фаховий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради, [PERSON] навчається у зазначеному коледжі на І курсі медсестринського відділення з 01.09.2024 за кошти регіонального замовлення. За період навчання зарекомендувала себе як дисциплінована, старанна та доброзичлива студентка. Навчається на «добре» та «відмінно». Взаємовідносини в сім`ї теплі на доброзичливі. Батьки [PERSON] (мати) та [PERSON] (вітчим) відповідально ставляться до навчання та виховання дитини, регулярно спілкуються з куратором групи в телефонному режимі. (а.с. 18) Згідно побутової характеристики [PERSON] без номеру та дати, складеної сусідами-свідками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та затвердженої головою ОСББ «К47А» Васильєвим А.С., позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] з 2021 року. За період проживання зарекомендувала себе з гарного боку. Разом із чоловіком [PERSON] виховують чотирьох дітей, в тому числі і доньку [PERSON] 2009 року народження. Взаємини в сім`ї довірливі, дружелюбні, з сусідами конфліктів не мають. (а.с. 19) Згідно копії посвідчення серії [NUMBER] позивач [PERSON] та її чоловік [PERSON] мають статус «багатодітної родини» та виховують чотирьох дітей, у тому числі і [PERSON] (а.с. 22) Згідно акту обстеження умов проживання від 23.07.2024, складеного членами комісії та затвердженого начальником управління-служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради за результатами виходу встановлено що матір`ю [PERSON] створено належні умови для всебічного розвитку, виховання та навчання дітей, в тому числі і дитини [PERSON] (а.с. 20-21) 10 липня 2024 року відповідач [PERSON] склав письмову заяву, яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Черновською Л.Г., реєстровий № 811, про те, що [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в якій також зазначив та підтвердив інформацію, що [PERSON] перебуває на вихованні та утриманні матері [PERSON] та останні проживають однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] виконуються обов`язки щодо виховання доньки, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечуються умови щодо здобуття освіти та життєвих навичок. [PERSON] здійснює повне утримання доньки, забезпечення її необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. (а.с. 15) Зі змісту висновку органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON] від 21.03.2025 № 6/11-60, вбачається, що комісією з питань захисту прав дитини при Лівобережній адміністрації ДМР було встановлено, що відповідач [PERSON] тривалий час не приймає жодної участі у вихованні та утриманні дитини [PERSON] , не спілкується з нею, дитина проживає з матір`ю [PERSON] , [PERSON] склав нотаріально посвідчену заяву про відсутність заперечень, щодо позбавлення його батьківських прав. У зв`язку з цим за результатами засідання комісії орган опіки та піклування вважав доцільним позбавити [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON] (а.с. 72-75) Так, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У статті 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Звертаючись до суду з позовом, позивач [PERSON] посилалась на те, що відповідач [PERSON] ухилявся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини [PERSON] , не брав участі в її утриманні, не цікавився її вихованням, розвитком, навчанням, не спілкувався з нею навіть телефоном, врешті повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків , а також склав нотаріально посвідчену заяву в якій зазначив, що не заперечує проти позбавлення йог батьківських прав. Суд зазначає,\~що відповідно\~до\~ст.\~150\~СК України\~батьки\~зобов`язані\~виховувати дитину\~в дусі\~поваги до\~прав та\~свобод інших\~людей,\~любові до\~своєї сім`ї\~та родини,\~свого народу,\~своєї Батьківщини;\~батьки зобов`язані\~піклуватися про\~здоров`я\~дитини,\~її фізичний,\~духовний та\~моральний розвиток;\~батьки зобов`язані\~забезпечити здобуття\~дитиною повної\~загальної середньої\~освіти,\~готувати її\~до самостійного\~життя;\~батьки зобов`язані\~поважати дитину;\~передача дитини\~на виховання\~іншим особам\~не звільняє\~батьків від\~обов`язку\~батьківського піклування\~щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Положеннями вищевказаної статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей. Батьківські права є в той же час і обов`язками батьків по вихованню дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов`язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав. Відповідно до ч. 1\~ст. 164 СК України\~підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція ООН про права дитини) про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 Сімейного кодексу України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якими регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. На необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошено у практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка застосовується судами України на підставі частини 4 статті 10 ЦПК та Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (пункт 135 рішення ЄСПЛ від 06.07.2010 у справі «Neulinger and Shuruk v. Switzerland»; пункт 77 рішення ЄСПЛ від 11.10.2017 «M.S. v. Ukraine»). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 у справі «Mamchur v. Ukraine»). Отже, сукупний аналіз зазначених норм та усі встановлені судом обставини справи дають ґрунтовні підстави для висновку, що відповідач [PERSON] , починаючи з моменту розірвання шлюбу з позивачем, тобто з 2012 року, коли дитині [PERSON] було 3 роки, проживав окремо від дитини, не виконував своїх батьківських обов`язків з її виховання протягом 13 років, не спілкувався із донькою, не звертався до компетентних органів чи суду з приводу здійснення перешкод у спілкуванні з донькою та вихованні дитини, тобто фактично батько самоусунувся (ухилився) від виховання доньки [PERSON] , не піклувався про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Крім того, суд враховує що відповідачем [PERSON] було добровільно написано нотаріально посвідчену заяву, якою засвідчено відсутність заперечень [PERSON] щодо позбавлення його батьківських прав відносно дитини [PERSON] . Вказані обставини дійсно свідчать про те, що відповідач [PERSON] навмисно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки з огляду на те, що він не піклується про фізичний стан, здоров`я та духовний розвиток дитини, не цікавиться її життям та успіхами у навчальних закладах. Судом не встановлено жодних намагань відповідача виховувати доньку та матеріально її забезпечувати. Надані позивачем суду докази та встановлені судом обставини загалом свідчать про фактичне самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини та нехтування моральними та духовними засадами суспільства. Викладені обставини, у своїй сукупності підтверджують наявність вини в діях відповідача щодо самоусунення від виховання дитини і повністю виключають можливість зміни поведінки батька [PERSON] на краще. Враховуючи викладене, з урахуванням вимог чинного національного та європейського законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відповідач по справі внаслідок винної поведінки та свідомого нехтування покладених на нього, як батька, обов`язків, ухилявся і продовжує ухилятися від їх виконання, у зв`язку з чим, суд вважає позовні вимоги доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені по сплаті судового збору.

Outcome: approved