Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

28 січня 2025 року до Піщанського районного суду Вінницької області з Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області на підставі ухвали суду від 27 грудня 2024 року про направлення справи за підсудністю надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Свеа Фінанс" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредним договором, в якій позивач просить стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , місце реєстрації [ADDRESS] , дата народження: [INFO] ) на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (код ЄДРПОУ 37616221, місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 6) заборгованість за Кредитним договором № С-001-062547-19-980 від 05.07.2019 року у розмірі 85396,04 грн. (Вісімдесят п`ять тисяч триста дев`яносто шiсть гривень 04 копiйки), та судові витрати. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 05.07.2019 року між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» (надалі «Банк», «Клієнт» «Первісний кредитор») та [PERSON] (надалі «Відповідач», «Позичальник», «Боржник») було укладено Кредитний договір № С-001-062547-19-980. Відповідно до підпунктів 3.1, 3.2, 3.3 і пункту 3 Кредитного договору, Банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлюваної Кредитної лінії по рахунку. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000 грн. Ліміт доступний клієнту на момент укладання угоди становить 30 000,00 грн., та може змінюватись в межах встановленого угодою максимального ліміту. Відсоткова ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24,00% річних. Даний договір за своєю правовою природою є змішаним договором кредиту і договору страхування. Варто зазначити, що саме відносини страхування, які регулюються окремими положеннями Кредитного договору, не є предметом даного позову, натомість позов стосується виключно відносин щодо кредитування. Додатково зазначаємо, що підписанням відповідного Кредитного договору Позичальник також приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діяла станом на дату укладення договору, і яка розміщена за посиланням https://ideabank.ua/uk/about/public-contracts)\~та підтвердив\~свою обізнаність\~про Умови\~та Тарифи\~Банку.\~На виконання\~умов вищевказаного\~договору Акціонерним\~Товариством «Ідея\~Банк» свої\~зобов`язання по\~видачі відповідних\~сум кредиту\~виконав повністю.\~Відповідач виконував\~взяті на\~себе зобов`язання\~з істотним\~порушенням умов\~Договору,\~сплачуючи поточні\~щомісячні платежі\~з простроченням\~дати їх\~сплати,\~сплачуючи щомісячні\~платежі не\~в повному\~обсязі та/або\~не сплачуючи\~взагалі,\~що спричинило\~виникнення простроченої\~заборгованості.\~Всупереч умов\~Кредитного договору\~Відповідач не\~здійснив своєчасних\~платежів у\~повному обсязі\~для погашення\~суми заборгованості\~по кредиту\~та процентам\~у строк,\~вказаний у\~договорі,\~чим суттєво\~порушив взяті\~на себе\~договірні зобов`язання. 25.07.2023 року між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» ( попередня назва - «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», було укладено Договір Факторингу №01.02-31/23. Відповідно до розділу 2 згаданого Договору Факторингу АТ «Ідея Банк» відступило свої Права Вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло Право Вимоги за Первинними Договорами, в розмірі Заборгованостей Боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними в Реєстрі Боржників. В тому числі за даним Договором Факторину ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було відступлено право вимоги за заборгованістю [PERSON] за договором договором № С-001-062547-19-980 від 05.07.2019 року. Таким чином, в силу положень статей 512 та 1077 ЦК України, а також Договору факторингу Позивач набув прав (статусу) кредитора та всіх прав вимог за Кредитним договором по відношенню до Відповідача. Згідно розрахунку заборгованості по Кредитному договору №С-001-062547-19-980 від 05.07.2019 року, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС» станом на дату подачі позову, складає: заборгованість за основним боргом - 29 108,07 грн., заборгованість за відсотками - 56287,97 грн., заборгованість за іншими процентними платежами - 00,00 грн., всього заборгованість - 85 396,04 грн., які позивач просить стягнути в судовому порядку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 січня 2025 року дану позовну заяву було передано для розгляду судді Нестеруку В.В. Ухвалою суду від 05 лютого 2025 року в даній справі було відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Свеа Фінанс" повноважного представника в судове засідання 06 травня 2025 року не направив, проте в тексті позовної заяви та окремо в матеріалах справи міститься клопотання позивача про розгляд справи без участі представника позивача та згода на винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судові засідання 03 березня 2025 року та 02 квітня 2025 року та 06 травня 2025 року не з`явилась, та на адресу суду повернулись конверти поштових відправлень № 0610230504540 та № 0610245936861, в яких відповідачу за встановленою судом адресою реєстрації було направлено повістки про виклик до суду, з відміткою відділення поштового зв`язку про не вручення через відсутність адресата за вказаною адресою. При цьому суд враховує, що відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, перешкод для розгляду справи судом не встановлено, суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин неявки два рази, відзив на позовну заяву не подав, суд, за згодою\~позивача,\~вважає за\~можливе проводити\~заочний розгляд\~справи та\~ухвалити заочне\~рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до положень ч. 1 ст. 280, ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до норм статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з нормами параграфу 1 Глави 5 «Докази та доказування» ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності, достатності. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі наданих суду доказів було встановлено, що 05 липня 2019 року між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № С-001-062547-19-980. Відповідно до підпунктів 3.1, 3.2, 3.3 і пункту 3 кредитного договору, Банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлюваної Кредитної лінії по рахунку. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000 грн. Ліміт доступний клієнту на момент укладання угоди становить 30 000,00 грн., та може змінюватись в межах встановленого угодою максимального ліміту. Відсоткова ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24,00% річних. (а.с.9) Згідно довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № С-001-062547-19-980 від 05.07.2019 р. станом на 25 липня 2023 року загальна заборгованість за кредитом становить 85396,04 грн., яка складається з наступного 29108,07 грн. заборгованість за основним боргом та 56287,97 заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками. Між сторонами виник спір з приводу повернення суми кредиту та відсотків за користування ним. Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами\~Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 року\~(із змінами та доповненнями). З огляду на положення частини 1\~статті 202 Цивільного кодексу України\~укладена між сторонами угода визнається правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ч. ч. 2 та 4\~статті 202 Цивільного кодексу України\~передбачено, що двосторонні правочини є договорами, в яких погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться ( роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо ). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Положеннями статті 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому такі умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Саме такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/ 17. При цьому, під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що\~статтею 204 ЦК України \~регламентована презумпція правомірності правочину. Так, відповідно до наведеної норми права правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Жодних судових рішень про визнання укладеного між сторонами правочину недійсним або встановлення його нікчемним суду не надано. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 4 ст. 16 Заклну України "Про споживче кредитування" у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Верховний Суд при розгляді цивільної справи № 200/5647/18 в постанові від 16 вересня 2020 року дійшов до правового висновку, відповідно до якого Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. З виписки\~по рахунку\~ [PERSON] \~№ [NUMBER] ,\~ [NUMBER] \~за період\~з 05.07.2019\~по 25.07.2023\~р.,\~вбачається активне\~постійне користування\~кредитними коштами,\~часткове погашення\~кредиту та\~відсотків,\~востаннє 31.11.2020\~року,\~та з\~розрахунку заборгованості\~за договором\~станом на\~25.07.2023\~року,\~вбачається наявна\~заборгованість в\~загальному розмірі\~85396\~грн.\~04\~коп., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 29108,07 гривень, та заборгованості за процентами в розмірі 56287,97 грн. (а.с. 21-29, 20). Також судом встановлено, що 25.07.2023\~року між\~Акціонерним Товариством\~«Ідея Банк»\~і Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «СВЕА\~ФІНАНС» (\~попередня назва\~-\~«РОСВЕН ІНВЕСТ\~УКРАЇНА»,\~ було\~укладено Договір\~Факторингу №\~01.02-31/23.\~Відповідно до\~розділу 2\~згаданого Договору\~Факторингу АТ\~«Ідея Банк»\~відступило свої\~Права Вимоги,\~а ТОВ\~«СВЕА ФІНАНС»\~набуло Право\~Вимоги за\~Первинними Договорами,\~в розмірі\~Заборгованостей Боржників\~перед АТ\~«Ідея Банк»,\~визначеними в\~Реєстрі Боржників.\~В тому\~числі за\~даним Договором\~Факторину ТОВ\~«СВЕА ФІНАНС»\~було відступлено\~право вимоги\~за заборгованістю\~ [PERSON] за\~договором №\~С-001-062547-19-980\~від 05.07.2019\~рокущо підтверджується наданою позивачем копією договору факторингу, актом прийому-передачі реєстру боржників та витягом з реєстру боржників до цього договору, де під номером 1815 зазначено [PERSON] , ІПН [NUMBER] , номер договору С-001-062547-19-980, дата укладення договору 05.07.2019, заборгованість за основним боргом 29108,07 грн, заборгованість за відсотками 56287,97 грн., загальна сума боргу 85396,04 грн., (а.с. 30-57). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За правилами статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Оскільки відповідач в судове засідання не з`явився та належними доказами не спростував доводи позивача, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, та враховуючи те, що умовами кредитного договору встановлено обов`язок позичальника повернути наданий кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами, визначені договором, а також те, що позичальник не виконує взятті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право вимоги повернення вказаної суми заборгованості. На підставі аналізу наведених норм законодавства та досліджених судом доказів, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наведених у ньому підстав. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд враховує, що відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також слід стягнути сплачений ним судовий збір в розмірі 2422,40 гривень.

Outcome: approved