Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, який був уточнений її представником, адвокатом Коваленко Р. А., в обґрунтування якого було вказано, що [INFO] померла мати позивачки, [PERSON] , яка 26 жовтня 2000 року із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у Криворізькому філіалі Універсальної Товарної біржі «Нерухомість Н» за реєстраційним № 171 разом уклали договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру за померлою [PERSON] було зареєстровано КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації». Після укладення договору від 26 жовтня 2000 року він був виконаний, оскільки відповідачі передали [PERSON] квартиру, яка туди вселилась та використовувала її для свого та позивачки проживання. Отже, [PERSON] , яка померла [INFO] , за життя фактично вступила в права власника такої нерухомості. 31 березня 2025 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке належало померлій матері позивачки, [PERSON] . Спадкову справу після смерті [PERSON] , було заведено 20 липня 2020 року за № 6/2020 на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом. Однак 1 квітня 2025 року приватним нотаріусом позивачці було постановою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру по [ADDRESS] в зв`язку із тим, що документ, що підтверджує право власності на квартиру спадкодавця, тобто договір купівлі-продажу, не відповідає вимогам законодавства, а саме: без нотаріального посвідчення угоди. Натомість, вказувала, що право власності на зазначену квартиру пройшло державну реєстрацію, тому фактично визнано державою. Таким чином з 26 жовтня 2000 року жодних претензій у сторін одна до одної щодо вказаного договору купівлі-продажу не було, а сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору та відбулось повне виконання договору. Проте на даний час нотаріальне посвідчення договору від 26 жовтня 2000 року неможливе, а позивачка не має можливості реалізувати свої права як спадкоємиця, тому просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири по [ADDRESS] , укладений 26 жовтня 2000 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з одного боку, та покупцем [PERSON] , з іншого боку, в Криворізькому філіалі Універсальної Товарної біржі «Нерухомість Н» за реєстраційним № 171. Позивачка та її представник, адвокат Коваленко Р. А., у судове засідання не з`явились, надавши заяву з проханням розгляд справи проводити за їх відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні позовних вимог та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі до судового засідання не з`явились за невідомих суду причин повторно, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Згідно із ч. 4\~ст. 223 ЦПК\~суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши надані письмові докази, дійшов висновку про можливість задоволення поданого позову, виходячи з наступного вмотивування. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26 жовтня 2000 року вбачається, що на Універсальній товарній біржі «Нерухомість Н» був укладений договір купівлі-продажу чотирикімнатної квартири [ADDRESS] (загальна площа 82,90 кв. м, житлова площа 54,90 кв. м), за яким [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від імені неповнолітнього [PERSON] , а також [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] відповідно придбала вказану квартиру за 1700 грн. Вказаний договір був зареєстрований в Криворізькому БТІ за реєстровим № 202 від 8 листопада 2000 року, внаслідок чого кв. [ADDRESS] на праві власності рахувалась за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26 жовтня 2000 року. Крім того за довідкою від 23.07.2020 року КП «Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» вбачається, що право власності на кв. [ADDRESS] станом на 31.12.2012 року було зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26 жовтня 2000 року, укладеного на Універсальній товарній біржі «Нерухомість Н». Згідно із свідоцтва про смерть, виданого 22 лютого 2020 року Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 323, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до постанови від 1 квітня 2025 року приватного нотаріусу Бурлук Р. О. встановлено, що [PERSON] звернулась до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини за заповітом від 11 січня 2019 року після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] . Однак позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину внаслідок невідповідності правовстановлюючого документа на кв. [ADDRESS] вимогам закону. Суд зазначає, що за ч. 2\~ст. 15 Закону України «Про товарну біржу»\~(в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. При цьому правовідносини, що склалися між сторонами мали місце до набрання чинності 1 січня 2004\~року ЦК України\~(в редакції 2003 року), тому за\~п. 4 "Прикінцевих положень" ЦК України\~(в редакції 2003 року), підлягають застосуванню положення\~ЦК України\~в редакції 1963 року. Так за\~ст. 224 ЦК України\~(в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із\~ст. 227 ЦК України\~(в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно ч. 2\~ст. 47 ЦК України\~(в редакції 1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У\~ст. 8 Закону України "Про власність", який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, було зазначено, що цим законом встановлюються основні положення про власність в Україні, а відносини власності, не врегульовані цим Законом, регулюються\~Цивільним кодексом України\~та іншими законодавчими актами. На підставі переліченого вмотивування вбачається, що положення\~ст. 15 Закону України "Про товарну біржу"\~не змінювали положень діючого на момент укладення спірного біржового контракту цивільного законодавства України про обов`язковість нотаріального посвідчення угод купівлі-продажу житлового нерухомого майна, учасниками якого були громадяни. Таким чином суд дійшов висновку, що договір купівлі-продажу нерухомості, кв. [ADDRESS] , від 26 жовтня 2000 року, сторонами за яким були громадяни, укладений у порушення вимог\~ст. 227 ЦК України\~(в редакції 1963 року), якою передбачалось обов`язкове нотаріальне посвідчення угод такого виду. Натомість, враховуючи обставини справи, які були досліджені у судовому засіданні, суд вважає встановленим, що між сторонами по справі фактично відбувся договір купівлі-продажу кв. [ADDRESS] за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 26 жовтня 2000 року, оскільки сторони угоди повністю виконали умови вказаного договору. На підставі п. 5 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Також відповідно до\~ст. 1218 ЦК\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином суд вважає можливим задовольнити заявлений позов та визнати дійсним договір купівлі-продажу кв. [ADDRESS] , який був зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Нерухомість Н» 26 жовтня 2000 року, та фактично відбувся між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з одного боку, як продавцями, та [PERSON] , з іншого боку, як покупцем.

Outcome: approved