Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

Рішенням суду від 18 квітня 2025 року позов [PERSON] до [PERSON] задоволено частково: з відповідача стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 6?829,31\~грн та моральну шкоду в розмірі 20?000,00 грн, загалом 26?829,31 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. У рішенні за клопотання представника Позивача не вирішено питання про судові витрати. Представником Позивача 18.04.2025 через систему «Електронний суд» подано заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 44000,00 грн., а також судовий збір. Клопотання мотивовано тим, що в матеріалах справи містяться докази сплати правничої допомоги, а саме: договір, акт наданих послуг та платіжні документи, що підтверджують оплату договору. Представник Відповідача у наданих суду письмових поясненнях заперечувала проти стягнення з Відповідача судових витрат на правову допомогу, зазначивши, що така вимога є безпідставною та не може бути задоволена враховуючи наступне. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також представник Відповідача зазначає, що Позивач в якості доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу надав договорів про надання правової допомоги не з адвокатом, а з фізичною особою-підприємцем [PERSON] , що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для відшкодування Позивачу витрат на професійну правничу допомогу. Крім того 23.04.2025 представником Відповідача через систему «Електронний суд» подано заяву, в якій остання просила суд ухвалити додаткове рішення про вирішення питання про судові витрати в цивільній справі № 206/4589/24. Стягнути з Позивача на користь Відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень та 500 (п`ятсот) гривень на поштові витрати. В зазначеній заяві представник Відповідача зазначила, що враховуючи подання [PERSON] заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та відповідних доказів у строки встановлені чинним процесуальним законодавством, то у суду були наявні підстави для розгляду заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат при ухваленні рішення по суті спору в цивільній справі № 206/4589/24. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, представник позивача просив справу розглядати без їх з позивачем участі. Згідно положень ч. 5 ст. 130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволені заяви представника позивача та задовольнити її заяву з підстав викладених в ній. Суд, вивчивши заяви сторін про ухвалення додаткового рішення, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. В матеріалах справи містяться докази понесення Позивачем судових витрат зі сплати правничої допомоги, а саме: договір, акт наданих послуг та платіжні документи, що підтверджують оплату договору. Суд не бере до уваги доводи представника Відповідача стосовно того, що представник позивача є фізичною особою-підприємцем, а не адвокатом і тому такі витрати не підлягають компенсації. Ці доводи суд вважає необґрунтованими, оскільки надано: ?договір про надання правничої допомоги, ?ордер, виданий відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Факт здійснення адвокатської діяльності підтверджено належним чином, тому правова допомога є професійною правничою у розумінні ст. 137 ЦПК України. У Постанові ВС від 29.03.2023 у справі №?766/13299/21 зазначено, що наявність статусу ФОП не виключає можливості особи бути адвокатом і здійснювати адвокатську діяльність. Головне підтвердження повноважень ордером і договором. Суд не має підстав вважати, що правнича допомога не була професійною лише через організаційно-правову форму діяльності адвоката." Також подібна позиція висловлена у постановах ВС у справах № 333/7723/20 від 12.07.2023) та № 552/3810/20 від 21.06.2023. Отже, суд дійшов висновку, що Позивач поніс витратами на професійну правничу допомогу та вони можуть підлягати компенсації. Разом із тим, суд приймає доводи представника Відповідача, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, суд має право зменшити розмір витрат на правничу допомогу, якщо вони є неспівмірними із: ?складністю справи, ?обсягом виконаних робіт, ?тривалістю процесу. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20. Отже, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)). Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11). Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial