Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду з даним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Анджетті» про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку. У своїй позовній заяві просила суд: - Визнати незаконним звільнення у січня 2021 року [PERSON] з роботи у ТОВ «АНДЖЕТТІ»; - Поновити [PERSON] на роботі у ТОВ «АНДЖЕТТІ» на посаді касира у строк, згідно ст. 235 К3пП України;. - Стягнути з ТОВ «АНДЖЕТТІ» на користь [PERSON] грошові кошти: суму середнього заробітку. Свою позовну заяву обґрунтувала тим, що [PERSON] працювала з 21.08.2019 року у ТОВ «АНДЖЕТТІ») на посаді касира. Позивачка отримала повідомлення від служби доставки «Нова пошта» про потребу отримати надіслане на її ім?я відправлення. Отримавши відправлення Позивачка виявила, що їй надіслано її трудову книжку з записом про звільнення за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗп України з 17.01.2021 року. З метою перевірки вказаних в трудовій книжці даних, Позивачка отримала Відомості від 04.01.2022 року з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків в електронному вигляді (копія додається). Згідно з такими Відомостями Позивачку було звільнено з роботи в ТОВ "АНДЖЕТТ" з 25.01.2021 року. Відповідач порушував законодавства про працю, у зв`язку з чим Позивач звернувся з вказаним позовом до суду. Ухвалою суду від 05 вересня 2022 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 14 березня 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. 18 березня 2023 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив. 30 березня 2023 року на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив. Ухвалою суду від 26 квітня 2023 року було витребувано інформацію у АТ КБ «Приватбанк». Ухвалою суду від 26 квітня 2023 року у справі призначено судово-почеркознавчу та судову-технічну експертизу, провадження у справі зупинено. 17 жовтня 2024 року на адресу суду надійшов висновок експертів від 11.10.2024 №24100/23-33/24102/23-32 за результатами проведення комплексної судової почеркознавчої та судової технічної експертизи документів. Ухвалою суду від 22 жовтня 2024 року відновлено провадження у справі. 14 лютого 2025 року на адресу суду надійшла заява сторони позивача про обґрунтування розміру витрат на професійну допомогу. Позивачка зі своїм представником у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити позов. Представник відповідача у судове засідання не прибув, повідомлявся судом належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд дійшов наступних висновків. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. Відповідно до наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «АНДЖЕТТІ» від 20.08.2019 № 7-к «Про прийняття на роботу ТОВ «АНДЖЕТ» [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] була прийнята на посаду касира в ТОВ «АНДЖЕТТІ» з 21 серпня 2019 року, з окладом згідно до штатного розпису. Підстава прийняття: заява [PERSON] від 20.08.2019 р. В заяві про прийняття на роботу працівником також вказано, що з посадовими обов?язками, Положенням про оплату праці працівників, Правилами внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «АНДЖЕТТІ» ознайомлена і згодна. Зроблено запис в Книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них № 10 про прийняття [PERSON] 21.08.2019 на посаду касира, зігдно з наказом 7-к від 20.08.2019 та надання працівником трудової книжки № [NUMBER] . [PERSON] також ознайомлена з посадовою інструкцією касира, затвердженою директором ТОВ «АНДЖЕТТЬ», що засвідчується її підписом та датою ознайомлення, а саме 21.08.2019. Між ТОВ «АНДЖЕТТІ» та [PERSON] укладено договір про повну матеріальну відповідальність від 21.08.2019 р. [PERSON] ознайомлена 21.08.2019 з Інформаційними відомостями про види відповідальності за спричинення матеріальної шкоди ТОВ «АНДЖЕТТІ». [PERSON] 21.08.2019 підписано Зобов?язання про нерозголошення комерційної таємниці та конфіденційної інформації ТОВ «АНДЖЕТТІ». [PERSON] подано анкету та автобіографію від 21.08.2019 р. [PERSON] подано Заяву про наявність/відсутність соціальної пільги від 21.08.2019 р. 17 січня 2021 року [PERSON] була написана заява про звільнення її з посади касира з 25 січня 2021 року за власним бажанням та подана ТОВ «АНДЖЕТТІ». В роботу заяву було віддано 25 січня 2021 року, що підтверджується резолюцією директора товариства. Відповідно до пп.1.3. п.1 наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «АНДЖЕТТІ» від 25.01.2021р. № 2 « Про звільнення працівників ТОВ «АНДЖЕТТІ» [PERSON] звільнено з посади касира ТОВ «АНДЖЕТТІ» з 25.01.2021 р. за власним бажанням, згідно з ст. 38 КЗпП України. Відповідач під час розгляду справи стверджував, що [PERSON] відмовилася від копії наказу та відмовилася ставити підпис в листі про ознайомлення з наказом і отримувати трудову книжку, про що було складено Акт від 25 січня 2021 року. Одночасно з цим, суд зауважує, що як вбачається з висновку експертів від 11.10.2024 №24100/23-33/24102/23-32 за результатами проведення комплексної судової почеркознавчої та судової технічної експертизи документів, рукописний запис «25 січня» у реченні «Прошу звільнити мене з посади касира з 25 січня 2021 року по власному бажанню», що міститься в заяві про звільнення [PERSON] від 17.05.2021, виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Таким чином, суд критично ставиться до заяви про звільнення та акту від 25 січня 2021 року, а тому не приймає вказані докази до уваги під час прийняття рішення. Щодо позовних вимог в частині скасування наказу про звільнення, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. У частині першій статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Так, однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода обов`язкових яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Однією з головних гарантій від незаконного звільнення, яка ґрунтується на положеннях Конвенції Міжнародної Організації Праці №158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця від 22.06.1982 (далі Конвенція МОП №158), є те, що роботодавець не може діяти довільно, на власний розсуд визначаючи як підстави, так і процедуру звільнення. Згідно статті 9 Конвенції МОП №158, тягар доказування наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в ст. 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві. Аналогічний правовий висновок щодо принципу розподілу тягаря доказування у трудових спорах та застосування до спірних правовідносин Конвенції МОП №158 міститься в постановах Верховного Суду від 11.09.2019 по справі №235/3148/17-ц, від 23.01.2019 по справі №520/211/16-ц. В той же час, як вбачається зі змісту статті 7 Конвенції МОП №158 трудові відносини з працівником не припиняються з причин, пов`язаних з його поведінкою і роботою, доти, доки йому не нададуть можливість захищатись у зв`язку з висунутим проти нього звинуваченням. Норми ст.47 КЗпП України, передбачають, що власник зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В той же час, судом було встановлено, що відповідач не дотримався вищевказаних вимог закону, не видав позивачеві трудову книжку (дублікат) і не провів з останнім розрахунок щодо належних виплат заборгованості по заробітній платі та допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком тощо. З точки зору ст.235 КЗпП України в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. За змістом ст.ст.11,15 ЦК України цивільні права й обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. За змістом зазначеної норми цивільного права, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. З урахуванням порушених трудових прав позивача, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій частині позову щодо скасування наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Анджетті» №2 від 25 січня 2021 року в частині звільнення [PERSON] , що призвело до порушення трудового права позивача, а також відновлення становища, яке існувало до такого порушення, шляхом поновлення позивача на раніше займаній посаді - касира Товариства з обмеженою відповідальністю «Анджетті» з 26 січня 2021 року. Щодо позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до Постанови КМУ від 8 лютого 1995 р. за N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», надалі за текстом Постанова № 100, вона застосовується, серед іншого, у випадках вимушеного прогулу. Відповідно до п. 2 Постанови № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Таким чином, при визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середня заробітна плата Позивача повинна обчислюватись виходячи з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи. Як вбачається з відомостей згідно даних електронного кабінету становить: середня заробітна плата за останні два повних календарних місяці роботи у Відповідача: листопад 2020 (21 днів) - 5 000,00 грн. грудень 2020 (22 днів) - 5 000,00 грн. Отже, середня заробітна плата Позивачки за місяць становить 5 000,00грн. та за день: 5 000*2:43 = 498,19 грн. Таким чином, розмір заробітку за один день вимушеного прогулу становить 498,19 грн. Період вимушеного прогулу - з 26 січня 2021 по 06 березня 2025 становить 1 063 днів= 529 575,97 грн. - сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до п. 5 Постанови № 100 основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цієї Постанови визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий п. 8 Постанови № 100).Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій п. 8 Постанови № 100). Судом враховано, що за час вимушеного прогулу підлягають стягненню відповідача на користь позивача 529 575,97 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступного висновку. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені, суд відповідно до ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог, а саме: 30 800,00 гривень - витрати на професійну правничу допомогу; 23 420,04 гривень- витрати на проведення судової експертизи; 3 215,33 гривень - витрати по сплаті судового збору. На підставі ст. ст. 11, 15, 16 ЦК України, Загальної декларації прав людини, Конституції України, ст. ст. 1, 41, 147-1, 148, 149, 235 КЗпП України, Конвенції Міжнародної Організації Праці N 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, Постанови КМУ від 8 лютого 1995 р. за N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»,

Outcome: approved