Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідача ТОВ «Пактол», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Подану позовну заяву обґрунтовано тим, що 16.05.2024 о 10 год. 10 хв. у м. Києві, на проспекті Броварський, 41 (Деснянський район міста Києва), [PERSON] керуючи автомобілем «Volvo» д.н.з. [NUMBER] порушив п. 13.1 ПДР України та скоїв зіткнення із автомобілем « Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . В результаті ДТП, вказані автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Водія [PERSON] на підставі постанови Деснянського районного суду міста Києва визнано винним у вказаній ДТП. На момент скоєння вказаної ДТП, автомобіль належить відповідачу ТОВ «Пактол», цивільно - правова відповідальність застрахована не була. Натомість цивільна правова відповідальність позивача застрахована в ТДВ «СГ «Оберіг». Позивач, звернувшись до МТСБУ за виплатою, отримав відповідно виплату у розмірі 160000,00 грн. Відповідно до висновку спеціаліста щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику ТЗ - позивачу становить 447228,48 грн., а вартість відновлювального ремонту - 631250,72 грн. Ринкова вартість пошкодженого в ДТП транспортного засобу з урахуванням пошкоджень після ДТП становить 177908,26 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 109320,22 грн. (447228,48-160000,00). Крім того, в результаті пошкодження транспортного засобу позивача, останній тривалий час користувався громадським транспортом, що викликало значні незручності, а заплановані справи потребували пересування власним транспортним засобом, який був пошкоджений в результаті ДТП, відтак позивач зазнав моральних страждань, які оцінює у розмірі 14000,00 грн. В результаті проведення оцінки, позивач поніс витрати у розмірі 4500,00 грн. та 1025,59 грн. - витрати, пов`язані із евакуацією транспортного засобу. У зв`язку із необхідністю звертатися з позовом до суду, позивач змушений звертатися за професійною правничою допомогою, вартість якої становить 14000,00 грн. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 109320,22 грн. - відшкодування матеріальної шкоди, 1025,59 грн. - евакуація ТЗ, вартість юридичної допомоги з питань пов`язаних із отриманням відшкодування шкоди від МТСБУ - 19200,00 грн., оцінка транспортного засобу - 4500,00 грн., правнича допомога в суді - 14000,00 грн., моральна шкода 14000,00 грн. та судовий збір. Не погоджуючись із позовними вимогами, представник відповідача ТОВ «Пактол» - Губська Х.Ю. подала відзив на позовну заяву. Вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивач безпідставно посилається на положення ст. 1194 ЦК України, оскільки цивільна - правова відповідальність водія «Volvo» д.н.з. [NUMBER] застрахована не була. До позовної заяви не було долучено висновку, отриманого в результаті оцінки, проведеної на замовлення МТСБУ щодо вартості збитків, заподіяних пошкодженню автомобіля «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку від 21.06.2024 № 558/06-24 вартість ремонтно - відновлювальних робіт автомобіля « Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] становить 631250,72 грн., ремонт автомобіля є економічно необґрунтованим, відтак транспортний засіб вважається знищеним. Враховуючи правову позицію ВС викладену у постанові від 19.09.2016 № 643/4161/15 якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Якщо власник не визнає автомобіль фізично знищеним, тоді застосуванню підлягає ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», і позивач мав би передати відповідачу залишки транспортного засобу, проте вказаного не відбулось. Разом з тим, вимоги позивача свідчать про застосування ним положення ч. 2 ст. 30 вище вказаного закону, при цьому письмові матеріали справи не містять відомості про залишкову вартість автомобіля позивача. Позивач не долучив до письмових матеріалів справи свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, відтак останнім не доведено право власності на пошкоджений автомобіль, отже сторона відповідача ставить під сумнів щодо наявності порушеного права у позивача. Позивачем безпідставно включено до позовних вимог вартість проведеного авто товарознавчого дослідження у сумі 4500 грн., оскільки таке дослідження не було необхідне, оскільки МТСБУ проводила власне дослідження. Витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 19200,00 грн. не підлягають стягненню, оскільки стосуються досудового врегулювання. Витрати на евакуацію транспортного засобу у сумі 1025,59 грн. задоволенню не підлягають, оскільки платіж здійснено 29.05.2024, в той час як ДТП мало місце 16.05.2024. Моральна шкода стягненню не підлягає, оскільки позивачем не надано докази заподіяння останньої. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] подав відповідь на відзив, де вказав, що позивач після ДТП, продав пошкоджений транспортний засіб, відтак при перевірці у сервісному центрі МВС дані технічного транспортного засобу позивача не відображаються. В свою чергу МТСБУ при погодженні та виплаті позивачу відшкодування ретельно здійснив перевірку щодо належності транспортного засобу саме позивачу. Проведення власного експертного дослідження зумовлено тим, що МТСБУ спочатку прийняло рішення про відмову у виплаті відшкодування. Сторона відповідача, посилаючись на відсутність відомостей про попередження експерта про кримінальну відповідальність, вільна у зібранні доказів, проте не спростувала наданий висновок. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07.11.2024 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 19.03.2025, яка занесена до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 24.04.2025 постановлено проводити судове засідання, призначене на 29.04.2025 в режимі відео конференції. В судовому засіданні представник позивача подану позовна заяву підтримав, просив задовольнити з викладених підстав. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, просила у задоволенні - відмовити, з підстав викладених у відзиві. Вислухавши вступне слово позивача та представника відповідача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 16.05.2024 о 10 год. 10 хв. у м. Києві по проспекту Броварському, 41, [PERSON] , керуючи автомобілем «Volvo» д.н.з. [NUMBER] порушив п. 13.1 ПДР України, при цьому не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що спричинило пошкодження транспортних засобів з матеріальними збитками. Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 04.07.2024 [PERSON] визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] зареєстрований за позивачем. Враховуючи те, що на момент ДТП вказаний автомобіль належав позивачу на праві власності, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 123 зворотній бік та а.с. 19-20), відтак доводи сторони відповідача про те, що письмові матеріали справи не містять доказів реєстрації права власності за позивачем суд до уваги не приймає. Згідно письмових матеріалів справи, автомобіль «Volvo» д.н.з. [NUMBER] належить відповідачу ТОВ «Пактол» та не забезпечений полісом ОСЦПВ, вказане визнається сторонами по справі, відтак не підлягає доказуванню в порядку ч. 1 ст. 82 ЦПК України. 16.05.2024 [PERSON] , яка на момент ДТП керувала транспортним засобом «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] звернулася до МТСБУ із повідомленням про ДТП в порядку ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове старування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до листа (а.с.21) МТСБУ прийняло рішення про виплату відшкодування шкоди у розмірі 160000,00 грн. за наслідками ДТП, яка мала місце 16.05.2024 о 10 год. 10 хв. за участю транспортного засобу «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] . Згідно виписки про рух коштів, 13.09.2024 від МТСБУ на рахунок позивача надійшли кошти у розмірі 160000,00 грн. (а.с.22). Відповідно до висновку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 558/06-24 від 21.06.2024, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] становить 447228,48 грн. Вартість відновлювального ремонту без урахуванням фізичного зносу вузлів і деталей, на момент провадження дослідження становить 631250,72 грн. Ринкова вартість КТЗ на день ДТП 16.052024 - 447228,48 грн., вартість в пошкодженому стані після ДТП - 177908,26 грн. Позивач, звертаючись до суду із позовом до відповідача ТОВ «Пактол» вказує на те, що відповідач є власником транспортного засобу «Volvo» д.н.з. [NUMBER] , відтак є належним відповідачем, проте суд із вкзаним не погоджується з огляду на наступне. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт З частини другої статті 11 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України). Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8 та 9 частини другої статті 16 ЦК України). Положеннями частини першої статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до частин другої, п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно з пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статті 1166 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно роз`яснень, наданих у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідальність за відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, на підставі положень частини другої статті 1187 ЦК України покладено на особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Власник автомобіля є зобов`язаною особою та несе відповідальність перед потерпілим за завдану джерелом підвищеної небезпеки шкоду у випадку, якщо в момент дорожньо-транспортної пригоди він керував транспортним засобом (тобто є заподіювачем шкоди) або у випадку, передбаченому частиною першою статті 1172 ЦК України. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц). Оскільки дорожньо - транспортна пригода сталася з вини [PERSON] - третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в свою чергу позов не було подано в порядку частини першої статті 1172 ЦК України, докази перебування трудових відносин між відповідачем та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору письмові матеріали справи не містять, суд приходить до висновку, що заявлений відповідач у вказаній справі не є належним, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач на підтвердження розміру відшкодування надав копію висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу. Враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18, наданий позивачем висновок № 558/06-24 від 21.06.2024 не є належним та допустимим доказом, який суд до уваги не приймає, оскільки у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що він підготовлений для подання до суду. Надану позивачем копію квитанції на суму 1025,59 грн., як на підтвердження понесених витрат пов`язаних з евакуацією транспортного засобу суд до уваги не приймає, оскільки такі витрати мали місце 29.05.2024, в той час як ДТП сталось - 16.05.2024. Витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 19200, 00 грн. стягненню не підлягають, оскільки заявлені витрати пов`язані з досудовим врегулюванням спору між позивачем та МТСБУ, до якого в судовому порядку позовні вимоги заявлені не були, відтак таки витрати не охоплюються положенням частини другої статті 141 ЦПК України, яке регулює розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи. Заявлена моральна шкода у розмірі 14000,00 грн. відшкодуванню не підлягає, оскільки відсутній причино-наслідковий зв`язок між діями відповідача та наслідками, які настали в результаті ДТП. За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторону позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed