Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вулиця Грушевського, будинок 1 Д) звернулось до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області із позовною заявою до [PERSON] (зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ), про стягнення заборгованості за кредитним договором від 27.04.2009 року, у розмірі 223137грн.59коп., з яких 179989грн.68коп. - це борг по кредиту; 43147грн.91коп. - це борг по процентах за користування кредитом. В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Представник позивача просив розглянути справу без участі представника позивача. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався, і будь-які докази суду не надав; був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився без повідомлення причин; представник позивача не заперечує проти розгляду справи та вирішення справи у заочному порядку. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. При цьому суд врахував, що відповідач подав письмову заяву за 1 день до судового засідання з проханням його відкласти у зв`язку із поганим самопочуттям і необхідністю звернення до лікаря (а.с.55). Але враховуючи, що відповідач ознайомився з матеріалами справи ще 02.04.2025, тобто за місяць до судового засідання, відзив на позов і докази не подав, про причини його не подання не повідомив, а посилається на погане самопочуття, суть якого не описує, і відомостей про те, що таке самопочуття абсолютно позбавляло його можливості з`явитись до суду не надав, на підставі ч.1 та ч.2 ст.233 ЦПК України суд виходив з того, що має місце неявка відповідача без поважних причин. Позиції учасників справи. Позиція позивача полягала в тому, що між банком та відповідачем був укладений договір про надання банківських послуг, зобов`язання за яким банком були виконані шляхом відкриття відповідачу рахунку, видачі платіжної картки, та кредитування рахунку до встановленого кредитного ліміту. А відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту, сплаті процентів за його користування та інших платежів у строки встановлені договором, не виконав. Тому у банка виникло право вимоги до відповідача щодо повернення кредиту, сплати процентів. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався. Будь-яких заперечень проти вимог банку чи його доказів не подавав. Оцінка суду щодо фактів. [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ), звернувся до публічного акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНК (код ЄДРПОУ: 14360570) шляхом підписання та подання анкети-заяви та довідки про умови кредитування якими по суті, просив відкрити йому кредитний рахунок, видати йому кредитні картки та встановити кредитний ліміт, який у подальшому було збільшено (а.с. 21,22,23-54 том 1) Підписавши анкету-заяву та заяву про умови кредитування від 27 квітня 2009 року, [PERSON] також підтвердив, що ця заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, який він зобов`язується виконувати (а.с. 21,22,23-54 том 1). За договором про надання банківських послуг, публічне акціонерне товариство комерційний банк ПРИВАТБАНК взяв на себе зобов`язання відкрити [PERSON] кредитний рахунок, видати йому платіжну картку (а за бажанням видати додаткові картки), та здійснювати платежі з рахунка, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитувати рахунок) з урахуванням встановленого кредитного ліміту (який банк може змінювати в односторонньому порядку за певною процедурою) та у розмірі здійснених ним або його довіреною особою операцій за допомогою карток, а [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути кредит, сплатити проценти за його користування у строки та порядку, передбаченому цим договором зокрема: щомісячним платежем в розмірі 7% від суми заборгованості (а.с. 21,22,23-54 том 1). Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПРИВАТБАНК відкрив [PERSON] кредитний рахунок, випустив платіжну картку, та кредитував його рахунок, який у повному обсязі та у вказаний строк не повертав отриманий кредит, та не сплачував процентів за користування кредитними коштами, що підтверджується випискою по його особовому рахунку (а.с. 55-140 том 1). Як наслідок, 19 березня 2025 року, акціонерне товариство комерційний банк ПРИВАТБАНК звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, що виникла за договором про надання банківських послуг від 27.04.2009 року, через невиконання ним взятих на себе зобов`язань (а.с.1-14 том 1). Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та відповідачем [PERSON] виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування через поточний рахунок), а відповідач споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобов`язанні, отримати виданий їй кредит та сплату процентів за його користування. Оцінка суду щодо права. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Положення пункту 1 та 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантують, що права людини і громадянина, його основні обов`язки, а також засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Зокрема, положення частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України) визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, в силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов`язання можуть виникати з договорів, які стають обов`язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статей 1054, 1055 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором. При цьому, з огляду на положення статті 207 ЦК України, такий договір може бути укладений шляхом обміну сторонами одним або декількома документами, в яких зафіксовано його зміст, та які підписані обома сторонами: споживачем, як однією стороною договору, та уповноваженим на це представником кредитодавця із скріпленням печаткою кредитодавця, як другою стороною договору. А користуючись положеннями статті 628 вказаного кодексу, сторони мають право укласти договір, в якому будуть міститись елементи різних договорів (змішаний договір), тоді до відносин сторін у такому договорі, застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Так, 27 квітня 2009 року між [PERSON] та публічним акціонерним товариством комерційний банк ПРИВАТБАНК укладено договір про надання банківських послуг, за яким (в частині умов договору, що стосуються кредитування рахунка) банк взяв на себе зобов`язання відкрити [PERSON] кредитний рахунок, видати йому платіжну картку (а за його бажанням додаткові картки), та здійснювати платежі з рахунка, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитувати рахунок) з урахуванням встановленого кредитного ліміту (який банк може змінювати в односторонньому порядку за певною процедурою) та у розмірі здійснених ним або його довіреною особою операцій за допомогою карток (а.с. 21,22,23-54 том 1). І банк, взяті на себе зобов`язання виконував шляхом кредитування рахунку (а.с. 55-140 том 1). Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зокрема, за договором про надання банківських послуг, [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути кредит, сплатити проценти за його використання. Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання). Виходячи з документів наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за договором та виписки по рахунку (а.с. 55-140), [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував. У зв`язку з чим, у нього як позичальника, дійсно утворилась заборгованість у розмірі 223137 (двісті двадцять три тисячі сто тридцять сім) гривень 59 (п`ятдесят дев`ять) копійок, з яких: 179989 (сто сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 68 (шістдесят вісім) копійок - це борг по кредиту; 43147 (сорок три тисячі сто сорок сім) гривень 91 (дев`яносто одна) копійка - це\~борг по процентах за користування кредитом. Тож, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань у вигляді повернення кредиту частинами щомісячно, на підставі договору про надання банківських послуг від 27 квітня 2009 року, а тому і доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цих зобов`язаннях, на отримання від відповідача кредиту та процентів за користування ним. Тому, матеріально-правову вимогу позивача до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 223137 (двісті двадцять три тисячі сто тридцять сім) гривень 59 (п`ятдесят дев`ять) копійок, з яких: 179989 (сто сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 68 (шістдесят вісім) копійок - це борг по кредиту; 43147 (сорок три тисячі сто сорок сім) гривень 91 (дев`яносто одна) копійка - це\~борг по процентах за користування кредитом, слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Щодо судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на це та те, що судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2677 гривень 65 копійок, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.15), а позов підлягає задоволенню повністю, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в заявленому розмірі. Отже,

Outcome: approved