Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить змінити розміру спосіб стягнення присуджених аліментів, що визначений заочним рішенням Сосницького районного суду Чернігівської області від 19.07.2016 року. Заявлені вимоги мотивує тим, що згідно заочного рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 19.07.2016 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти щомісячно в сумі 1000 грн, починаючи з 11.05.2016, і до повноліття [PERSON] . Розмір аліментів, присуджених рішенням суду від 19.07.2016, є недостатнім для гармонійного розвитку дитини, адже їх розмір менший за мінімальний гарантований розмір, встановлений ч. 2 ст. 182 СК України, що призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення. На даний час позивач ніде не працює, перебуває в декретній відпустці по догляду за меншим сином [PERSON] , 2023 року народження. Дохід сім`ї складається лише з виплати по аліментам на утримання старшого сина [PERSON] та соціальних виплат на меншого сина [PERSON] , що підтверджується довідкою форми ОК-5. Витрати на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, лікування, харчування дитини становлять приблизно 6400 грн., постійно зростають і, відповідно, вона не має можливості забезпечити їх за власні кошти. Враховуючи викладене, очевидно, що розмір отриманих аліментів не забезпечує належного, повноцінного утримання дитини, що позбавляє її гармонійного розвитку та більших можливостей, наприклад, відвідувати спортивні секції та додаткові заняття, які б він хотів. Разом з тим, матеріальний стан відповідача з моменту присудження аліментів покращився. Наразі він є військовослужбовцем Збройних Сил України, що підтверджується листом Чернігівського ВДВС № 85770 від 18.11.2024. Він отримує систематичний дохід та має можливість допомагати матеріально дитині у розмірі, більшому, ніж 1000 грн на місяць. [PERSON] є молодою, здоровою, працездатною людиною і має виконувати належним чином свій батьківський обов`язок щодо свого сина. Інших утриманців, яких він зобов`язаний утримувати у відповідності до вимог Закону, немає. Тому, [PERSON] ставить питання про зміну розміру аліментів, які стягуються з [PERSON] на утримання їх сина, а саме, про стягнення їх у частці від заробітку відповідача, що буде складати частину від його заробітку та інших доходів. Згідно ухвали від 22.01.2025 відкрито провадження у даній справі та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позивач в судове засідання не викликався, оскільки розгляд справи проводиться без повідомлення сторін. Від позивача також не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідач був повідомлений належним чином про дату та час розгляду справи відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у встановлений законом строк відзиву на позов не подав, із заявами до суду не звертався, а також не скористався своїм правом подання до суду заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Обмірковуючи можливість розгляду даної справи за наявності даних про те, що [PERSON] є військовослужбовцем, суд виходить з такого. Частиною 2 статті 2 ЦПК України визначено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Суд бере також до уваги й те, що справа має бути розглянута у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового розгляду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.\~251\~ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Згідно п. 2 ч. 1 ст.\~253\~ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Тобто, формально процесуальний закон містить імперативний обов`язок суду зупинити провадження за підставою перебування у ЗСУ незалежно від статусу сторони, стадії процесу. Конструкція норми, що зобов`язує суд зупинити провадження в справах, де стороною є військовослужбовець, дає підстави для процесуальних зловживань. Однак, Верховний Суд сформулював правову позицію, за якою для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, в матеріалах справи мають бути докази перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору у складі Збройних Сил України. Так, у справі № 756/3462/20 від 29.03.2023 Верховний Суд вказав, що належним письмовим доказом для зупинення провадження у справі у зв`язку з перебуванням сторони у складі ЗСУ є наказ по особовому складу, при цьому інші документи визнав недостатніми. Одночасно суд звертає увагу на послідовну сталу позицію Верховного Суду про недостатність формального перебування у ЗСУ для зупинення провадження у справі необхідно встановити, що військова частина, де проходить службу особа, переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій (наприклад, постанова Верховного Суду від 13 березня 2025 року у справі 904/4027/22). Обмірковуючи вказані позиції, стає очевидною думка Верховного Суду, що військовослужбовець, який перебуває на заході країни, вочевидь, знаходиться в іншому положенні, аніж військовослужбовець, який знаходиться на сході країни на лінії розмежування, тому й підхід судів щодо оцінки вказаного має бути різний. У даній справі дійсно маються дані, що відповідач перебуває у ЗСУ, однак відсутні дані що відповідач залучений до участі у бойових діях. Також, відсутні дані про переведення на воєнний стан або залучення до виконання завдань у зоні бойових дій військовою частиною, в якій відповідач перебуває на військовій службі. Відсутність таких даних у справі не підтверджує наявності підстав для зупинення провадження у справі, які передбачені п. 2 ч. 1\~ст. 251 ЦПК України. Даний правовий висновок узгоджується з постановою Верховного Суду від 09.11.2022 у справі № 753/19628/17. З досліджених судом довідок щодо перебування відповідача у ЗСУ убачається лише сам факт перебування відповідача у певній військовій частині, жодних інших даних немає. Звертає увагу суд й на те, що місцем проходження служби відповідача (знаходження військової частини) є [ADDRESS] . Також, у цій справі суд враховує практику Верховного Суду, в тому числі, щодо якнайкращого захисту інтересів дитині. В ухвалі від 13.06.2024 у справі № 557/1226/23 ВС зазначив, що КЦС підтримує позицію Верховного Суду, сформульовану у постанові від 5 червня 2024 року у справі № 317/3364/21. Вважає, що передбачений у пункті 2 частини першої статті 251 ЦПК України обов`язок суду зупинити провадження у справі, яка стосується стягнення аліментів на утримання дитини, повинен корелювати із якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Незважаючи на те, що позивачем у такій справі є один із батьків, а відповідачем інший, інтереси дитини, яка не є стороною справи, мають домінувати над інтересами кожного з її батьків. Зупинення провадження у справах щодо стягнення аліментів на утримання дітей, у зв?язку з перебуванням відповідача у ЗСУ, не є безумовним - такий висновок зроблено у постанові КЦС/ ВС від 13.03.2025 р. у справі № 557/1226/23. У цій справі суд керується якнайкращими інтересами дитини, які повинні бути на першому місці при розгляді спорів, які стосуються дітей. Враховуючи позицію Верховного Суду щодо зупинення провадження у\~справі (Постанова ВС від 1\~лютого 2022\~року у\~ справі №160/12705/19), яка ґрунтується на тому, що: \~зупинення провадження має бути доцільним і\~мотивованим. Суд аналізує ймовірні наслідки зупинення, з\~ урахуванням суті спірних правовідносин тощо, щоб це не призвело до безпідставного затягування строків розгляду справи (п.\~33); \~суд повинен встановити потребу відступу від принципу розумності строків розгляду справи судом (п.\~48), суд не убачає у цій справі зупиняти розгляд справи, в тому числі, й через те, що фактично предметом розгляду справи є не стягнення аліментів, а зміна способу стягнення аліментів. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України судове засідання не проводиться. Суд у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони не перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі, проте від фактичних шлюбних відносин мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Борзнянського районного управління юстиції, він народився у м. Борзна Борзнянського району Чернігівської області [INFO] , його батьком є [PERSON] , матір`ю [PERSON] (а.с. 15). Згідно заочного рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 19.07.2016 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 11.05.2016 року і до повноліття [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до відповіді № 1054815 від 22.01.2025 року з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, сума нарахованих виплат військовослужбовця [PERSON] за період з травня 2024 року по липень 2024 року складає 29268,49 грн. Згідно відповіді № 1353287 від 06.05.2025 року з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, сума нарахованих виплат військовослужбовця [PERSON] за період з 1 кварталу 2024 року по 2 квартал 2025 року (по березень 2025 року) складає 455047,54 грн. Відповідно до довідки про доходи № 304/155 від 01.05.2025, виданої в/ч [NUMBER] , протягом березня-квітня 2025 року [PERSON] нараховано заробітну плату в розмірі 63275,21 грн. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183,184 СК України. Згідно ч.1 ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Як зазначено у ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, матеріальне становище як позивача, так і відповідача, та вважає за необхідне змінити спосіб стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , а саме: з твердої грошової суми в розмірі 1000 гривень щомісячно на частину всіх видів заробітку [PERSON] щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на наведене, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved