Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості зі сплати щомісячних платежів(членських внесків) на утримання спільного майна будинку та прибудинкової території, посилаючись на те, що протоколом загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку від 04.08.2021 ухвалено рішення про затвердження тарифу та розміру внеску на утримання житлового будинку та прибудинкової території у розмірі 4 грн. за 1 кв.м. Протоколом № 2 від 06.10.2021 цей тариф продовжено на 2022 -2023 роки. Між позивачем та відповідачем виникли відносини, які породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Співвласник багатоквартирного будинку [PERSON] неналежно виконує обов`язки по сплаті щомісячних платежів (членських внесків) на утримання та ремонт спільного майна, адже у період з жовтня 2021 року по лютий 2024 року він сплачував кошти у листопаді 2021 року 199,60 грн. та у липні 2023 року у розмірі 337,38 грн., всього 536,98 грн. за вказаний період. Претензії ОСББ про погашення заборгованості не отримує. Станом на 15 лютого 2024 року заборгованість відповідача перед ОСББ за період з 01 жовтня 2021 року по 01 лютого 2024 року складає 4\~693,42 коп. У зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати у сумі 1\~720,79 грн. та 3 % річних 329,38 грн. У зв`язку з цим, просить стягнути з відповідача користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Світан Ок» заборгованість за внесками на утримання будинку та прибудинкової території в сумі 6 743 грн. 17 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3\~028 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7\~000 грн. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 березня 2024 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 02.09.2024 року відповідачем подано до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких вказав, що на даний час він не є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно Договору дарування квартири від 12 червня 2013 року власником квартири є [PERSON] . Отже, позивач не надав актуальні докази, що підтверджують право власності на вказану квартиру або інші документи, що підтверджують право користування нею. Тому вважає, що позовна заява повинна бути залишена судом без руху. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити в повному обсязі. Відповідач та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Відповідачем подано до суду заяву про перенесення розгляду справи у зв`язку з тим, що перебуває на лікарняному. Просив розгляд справи без нього не проводити. \~ \~ \~ \~Однак, суд причину неявки відповідача не може визнати поважною, виходячи з наступного. Справа надійшла до суду 22 лютого 2024 року. Ухвалою від 21 березня 2024 року провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду на 02 травня 2024 року. Відповідач до судового засідання на 02 травня 2024 року не з`явився, подав до суду заяву про відкладення розгляду справи через неможливість явки до судового засідання. Розгляд справи відкладено на 07.06.2024 року. Розгляд справи у вказану дату не відбувся, оскільки з 03.06.2024 року по 18.06.2024 року головуючий суддя перебував на лікарняному. Розгляд справи відкладено на 02.09.2024 року. На вказану дату відповідач не з`явився, подав до суду клопотання про перенесення судового засідання, у зв`язку з неможливістю явки його адвоката до суду. Розгляд справи відкладено на 11 жовтня 2024 року. Судове засідання 11 жовтня 2024 року о 10 00 год. не відбулося, у зв`язку з оголошенням сигналу повітряної тривоги на території Черкаської області. Розгляд справи відкладено на 26.11.2024 року. У вказану дату розгляд справи не відбувся у зв`язку з клопотанням відповідача про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на лікарняному (надано консультаційний висновок спеціаліста від 25.11.2024 року). Розгляд справи відкладено на 13.01.2025 року. Судове засідання 13 січня 2025 року о 14.00 год. не відбулося, у зв`язку з оголошенням сигналу повітряної тривоги на території Черкаського району. Розгляд справи відкладено на 10.02.2025 року. У вказану дату розгляд справи не відбувся, представником відповідача адвокатом Ткач В.В. подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з погіршенням самопочуття. Розгляд справи відкладено на 24.03.2025 року. Відповідачем подано клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на лікарняному (надано довідку від лікаря від 21.03.2025 року). Розгляд справи відкладено на 15.04.2025 року. У вказану дату відповідач до судового з`явився, однак в судовому засіданні заявив клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки його представник адвокат Ткач В.В. перебуває за межами міста. Розгляд справи відкладено на 30 квітня 2025 року. У вказану дату розгляд справи не відбувся, відповідачем подано заяву про перенесення судового засідання (надано довідку від лікаря). Наступне судове засідання призначено на 09 травня 2025 року. На 09 травня 2025 року відповідачем знову подано клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку з перебуванням на лікарняному (надано консультаційний висновок спеціаліста від 08.05.2025 року). Відповідно до п.п. 1, 2 ч.2 ст.223\~ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 210 цього Кодексу, у разі, зокрема, першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Отже, суд приходить до висновку про умисне затягування відповідачем розгляду справи. Відтак, судом встановлений факт зловживання відповідачем своїми процесуальними правами та обов`язками. Відповідно до ч.1 \~ст.2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до\~ст. 6 ЦПК України, суд зобов`язаний поважати честь і гідність учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4\~ст. 12 ЦПК України). Згідно з положенням ч. 3\~ст. 13 ЦПК України\~учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За змістом ст. ст.\~43,\~44 ЦПК України\~учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Таким чином, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами. Зловживання правом - це особливий вид правової поведінки, який полягає у використанні особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі. Стримування зловживання правом - це боротьба не з самою поведінкою, а з конкретними проявами правової поведінки, що завдають шкоди суспільству й особі. Верховний Суд, визнаючи певні дії учасників процесу зловживанням процесуальними правами, часто зазначає, що ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на введення суду в оману, затягування розгляду справи, створення перешкод опоненту. Феномен зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права. Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій. З аналізу наведених норм вбачається, що зловживанням правами можуть бути визнані дії учасника процесу, які формально хоча й передбачені серед його повноважень та прав, однак здійснюються ним не з метою досягнення передбаченого законом процесуального результату, а з метою затягування чи взагалі перешкоджання розгляду справи. Саме цей критерій є основним для кваліфікації дій особи як зловживання правами. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» (п.п.22, 23 Рішення від 28.03.2006 року, заява № 23436/03) право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмеженим таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. При цьому правила регулювання строків мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, серед іншого, розумність строків розгляду справи судом (п. 10 ч. 3\~ст. 2 ЦПК України). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Відтак, судом звертається увага, що справа надійшла до суду 22 лютого 2024 року, тобто вже понад один рік та два місяці перебуває на розгляді, в той же час, як розгляд справ в порядку спрощеного позовного провадження повинен не перевищувати двох місяців. Наступні відкладення справи були б порушенням права позивача на розгляд справи судом протягом розумного строку. Відповідно до ч. 1\~ст.223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зважаючи на викладене та те, що справа у провадженні суду перебуває значний час, а відповідач зловживає своїми процесуальними правами, суд вважає за можливе на підставі\~статті 280\~Цивільного процесуального\~кодексу України та з урахуванням згоди представника позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши думку адвоката, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами житлового законодавства. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 21 червня 2021 року проведено державну реєстрацію об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Світан Ок» код 44342050. Стаття 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирних будинків»\~передбачає, що об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. В одному багатоквартирному будинку може бути створено тільки одне об`єднання. Відповідно до\~ст.15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», власник квартири зобов`язаний виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Статтею 151 Житлового Кодексу України\~передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку при домову територію. Згідно з ч. 1\~ст. 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, а у разі несплати звертатись до суду. В позовній заяві позивач вказує, що відповідач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . При цьому, відповідач у своїх письмових запереченнях проти позову вказав, що він не є власником вказаної квартири та Згідно Договору дарування квартири від 12 червня 2013 року власником квартири є [PERSON] , про що надав копію відповідного договору. Відповідач також зазначив, що позивачем не надано актуальні докази, що підтверджують право власності на вказану квартиру або інші документи, що підтверджують право користування нею. Тому вважає, що позовна заява повинна бути залишена судом без руху. З метою перевірки посилань відповідача, судом здійснено запит в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Згідно Інформаційної довідки № 398824592 від 11.10.2024 року встановлено, що на підставі Договору дарування від 27.10.2011 року [PERSON] був власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Реєстрація права власності проведена 15.11.2011 року. Згідно Договору дарування від 12 червня 2013 року право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] (реєстрація права власності проведена 12.06.2013 року). В подальшому, 23 серпня 2019 року право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] на підставі Договору дарування від 23.08.2019 року, Серія та номер Договору: 8342. Номер відомостей про речове право: 32946536. Таким чином, виходячи з наявної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на даний час власником квартири за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , а отже, він є належним відповідачем по даній справі. Суд також зазначає, що позивачем до позовної заяви надано копію витягу з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якій зазначені аналогічні відомості щодо власника квартира саме [PERSON] із зазначенням актуальних відомостей про речове право: 32946536, що повністю співпадає з відомостями, що перевірені судом. Таким чином, посилання відповідача на ненадання позивачем актуальних доказів, що підтверджують право власності на вказану квартиру не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Тому заява відповідача про залишена позовної заяви без руху не підлягає до задоволення, та має бути розглянута судом по суті. Отже, судом достовірно встановлено, що відповідач є власником вищевказаної квартири. Між позивачем та відповідачем виникли відносини, які породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Позивач у позовній заяві вказує, що співвласник багатоквартирного будинку [PERSON] неналежно виконує обов`язки по сплаті щомісячних платежів (членських внесків) на утримання та ремонт спільного майна, адже у період з жовтня 2021 року по лютий 2024 року він сплачував кошти у листопаді 2021 року 199,60 грн. та у липні 2023 року у розмірі 337,38 грн., всього 536,98 грн. за вказаний період. Претензії ОСББ про погашення заборгованості не отримує. Станом на 15 лютого 2024 року заборгованість відповідача перед ОСББ за період з 01 жовтня 2021 року по 01 лютого 2024 року складає 4\~693,42 коп., заокруглено до 4\~693 грн. Вказаний розрахунок суми заборгованості відповідачем не спростований, належних доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем також суду не надано. Відповідно до положення\~статті 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст.12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між власниками пропорційно до їх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. Не використання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком. Згідно з ст. 13 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», у разі відмови власника приміщення укладати договір або сплачувати обов`язкові платежі на утримання та ремонт неподільного майна та відповідної частки загального майна об`єднання має право звернення до суду для стягнення нарахованих платежів у судовому порядку. Відповідно до\~ст.10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»\~передбачено, що вищим органом управління об`єднання є загальні збори його членів, до виключної компетенції яких, зокрема, належить затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення розмірів внесків та платежів членами об`єднання. За результатами розгляду питань, віднесених до компетенції загальних зборів, приймається рішення, яке може бути оскаржено в судовому порядку. Таким чином, особа, яка є власником приміщення у багатоквартирному будинку, у якому створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, зобов`язана здійснювати платежі та внески на утримання і ремонт спільного майна незалежно від членства в об`єднанні. Відповідно до\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог\~цивільного кодексу України. Оскільки, судом встановлено, що відповідачем своєчасно не оплачувалися внески за утримання будинку та прибудинкової території, в результаті чого в нього утворилась заборгованість в сумі 4 693 грн., тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення вищевказаної заборгованість з відповідача на користь позивача в розмірі. Частиною 1\~статті 625 ЦК України\~визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У відповідності до ч. 2\~ст. 625 Цивільного кодексу України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З позовної заяви та доданих до неї розрахунків вбачається, що 3% річних за період з 01.10.2021 року до 01.02.2024 року становить 329 грн. 38 коп., а інфляційні втрати за вказаний період становлять 1 720 грн. 79 коп. А тому, враховуючи викладене вище, суд вважає за необхідне, на підставі\~ст. 625 ЦК України, стягнути з відповідача на користь позивача також 3% річних від простроченої суми - 329 грн. 38 коп. та інфляційні втрати в сумі 1 720 грн. 79 коп. Таким чином, всього до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за внесками на утримання спільного майна будинку та прибудинкової території в сумі 6 743 грн. 17 коп. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~та\~Закону України «Про судовий збір»\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Крім того, частиною 1\~ст.137 ЦПК України\~встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. До матеріалів справи долучений Договір про надання правової допомоги від 16.02.2024 року, акт надання послуг, Ордер на надання правничої допомоги від 16.02.2024 року, виданий адвокатом Весеньовим Є.В. Відповідно акту надання послуг від 16 лютого 2024 року вартість надання послуг складає 7 000 грн., які сплачені позивачем, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 16.02.2024 року. Відповідно до частини другої\~статті 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ Враховуючи складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, суд вважає, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є доведеними, у зв`язку з чим вважає за можливе стягнути розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 7 000 грн. Отже, вирішуючи питання про судові витрати суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028 грн. на оплату судового збору та 7 000 грн. витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved