Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

І. Позиції сторін у справі. Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання кредиту № 477652-КС-002 від 01 травня 2024 року у розмірі 118 857, 88 грн, судовий збір - 2 422, 40 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що сторонами було укладено договір про надання кредиту, згідно з яким відповідач як позичальник отримав кредит у розмірі 33 000, 00 грн, на строк 24 тижні - тобто до 16 жовтня 2024 року, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1,50000000 % (фіксована процентна ставка), 1, 15013259 (фіксована знижена процентна ставка) та на засадах строковості, поворотності, платності, який зобов`язалася повернути, сплатити проценти у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та правилами надання споживчих кредитів. Станом на 26 листопада 2024 року відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань за договором на загальну суму 118 857, 88 грн, з якої 33 000, 00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 80 907, 88 грн - заборгованість прострочених платежів по процентах, 4 950, 00 грн - заборгованість по комісії за видачу кредиту. Відзив від відповідача на позов до суду не надходив. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. 20 грудня 2024 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано 25 грудня 2025 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру з інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача фізичної особи. 21 січня 2025 року ухвалою судді у справі відкрито провадження, для розгляду у загальному позовному провадженні. 04 березня 2025 року представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника сторони. 27 березня 2025 року ухвалою судді у справі відкрито провадження для розгляду справи у загальному позовному провадженні. 05 березня 2025 року представник позивача подав заяву про розгляд справи за відсутності представника сторони, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. 27 березня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження і призначено до розгляду по суті. У судове засідання, враховуючи заяву від 05 березня 2025 року, представник позивача не з`явився. Відповідач та / або його представник у судове засідання не з`явилися, про час, дату і місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином за адресою зареєстрованого / задекларованого місця проживання, заяви з процесуальних питань або по суті від сторони відповідача не надходили до суду. Відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і представник позивача не висловлював заперечень проти такого вирішення справи. Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов наступного висновку. ІІІ. Фактичні обставини справи. 01 травня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір № 477652-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес Позика» 01 травня 2024 року направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір № 477652-КС-002 про надання кредиту, яку остання прийняла (акцепт) щодо укладення договору № 477652-КС-002 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направлено [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-1828, на номер телефону [NUMBER] (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником було введено / відправлено. Таким чином, 01 травня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір № 477652-КС-002 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 30 000, 00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,50000000 % (стандартна процентна ставка), 1, 15013259 (знижена процентна ставка) за кожен день користування кредитом. Таким чином ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, надавши позичальнику грошові кошти у розмірі 30 000, 00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , яку позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням). 07 травня 2024 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до Договору № 477652-КС-002 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Додаткової угоди ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає позичальнику додатково кредит в сумі 3 000, 00 грн. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов кредитного договору. Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику до закінчення терміну дії договору про надання кредиту (включно), тобто, протягом всього строку кредитування. Відповідно до наданого розрахунку, заборгованість позичальника перед кредитором ТОВ «Бізнес Позика» складає 118 857, 88 грн, а саме: заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом - 33 000, 00 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом - 80 907, 88 грн, борг за комісією - 4 950, 00 грн. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Згідно з частиною першою статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною другою статті 1054 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною другою статті 1048 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. З матеріалів справи вбачається, що позичальник своїх зобов`язань за договором належним чином не виконав, не сплачував щомісячні платежі з погашення кредиту та процентів. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, враховуючи те, що відповідачем не було належним чином виконано умови вищезазначеного кредитного договору, а також ним не було спростовано вищезазначених позовних вимог позивача, на підставі чого позовна заява підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 2 422, 40 грн. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved