Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

Позивач звернувся із вказаним позовом, в обгрунтування якого зазначив, що наказом ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 24.10.2023 року № 81 «Про утворення робочої групи для дослідження фактів подвійної приватизації земельних ділянок громадянами України на території Харківської області» було утворено робочу групу, якою встановлено ознаки подвійної приватизації земельних ділянок у діях [PERSON] . Так, 12.12.2018 року до ГУ Держгеокадастру у Харківській області надійшла заява [PERSON] від 11.12.2018 року, у якій викладено прохання затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної з кадастровим номером 6324886500:02:00:0459 для оформлення права власності для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0000 га, за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населених пунктів на території Дубовогрядської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, та передати йому зазначену земельну ділянку у власність. При цьому, заявником вказано, що право на отримання земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства у межах норм, визначених ст. 121 ЗК України не використано. Наказом ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 20.12.2018 року № 9460-СГ, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної з кадастровим номером 6324886500:02:00:0459, площею 2,0000 га, яка розташована на території Дубовогрядської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, та передано вказано земельну ділянку у власність [PERSON] . Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6324886500:02:00:0459 за [PERSON] зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради Гетьманом П.С. 13.03.2019 року, номер відомостей про речове право: 30703432, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1786485263248. У подальшому земельну ділянку з кадастром номером 6324886500:02:00:0459 було відчужено за договором купівлі-продажу на користь [PERSON] . Пізніше, 17.08.2020 року [PERSON] передала земельну ділянку з кадастровий номером 6324886500:02:00:0459 в оренду фермерського господарства «ФОРТУНА», договір оренди землі серія та номер 15, виданий 04.05.2020 року, номер запису про інше речове право: 37985136. На сьогоднішній день було встановлено, що [PERSON] попередньо вже було реалізовано своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 13.12.2016 року № 14440-СГ, яким було надано у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером 6324285500:07:000:0959 площею 2,0000 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області. Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6324285500:07:000:0959 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень приватним нотаріусом Шевцовим С.О. 06.03.2017 року, номер відомостей про речове право: 19387658, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1100430363242. Таким чином [PERSON] було двічі отримано земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, що становить порушення ст.ст. 116, 121 ЗК України. З урахуванням викладеного позивач вважає, що земельна ділянка з кадастровим номером 6324886500:02:00:0459 має бути повернута із незаконного чужого володіння у власність держави, а тому просив: -витребувати у [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 6324886500:02:00:0459 у власність держави шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за власником державою в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6324886500:02:00:0459; -стягнути з відповідача судові витрати. У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач\~ у судове засідання не з"явився, повідомлявся належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомив. Відзив до суду не надав. \~Згідно ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Треті особи [PERSON] , фермерське господарство "ФОРТУНА", у судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомив. Клопотань та заяв з приводу розгляду справи не надали. Третя особа Сахновщинська селищна рада Берестинського району Харківської області у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, рішення прийняти на власний розсуд. Суд, заслухавши думку представників позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, наказом ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 24.10.2023 року № 81 «Про утворення робочої групи для дослідження фактів подвійної приватизації земельних ділянок громадянами України на території Харківської області» було утворено відповідну робочу групу (а.с.28). 06.12.2016 року звернувся до ГУ Держгеокадастру у Харківській області із заявою від 11.12.2018 року про передачу йому у власність земельної ділянки з кадастровим номером 6324886500:07:00:0959 для оформлення права власності для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства, за межами населених пунктів на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області. При цьому, заявником вказано, що право на отримання земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства у межах норм, визначених ст. 121 ЗК України не використано (а.с 40-43,89-92). Наказом ГУ Держгеокадастру у Харківській області № 14440-СГ від 13.12.2016 року затверджено проект землеустрою, [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, у т.ч. рілля площею 2,0000 га, кадастровий номер 6324285500:02:000:0959. (а.с.39,88). Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 390478860 від 12.08.2024 року вбачається, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6324285500:07:000:0959 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шевцовим С.О. 06.03.2017 року, номер відомостей про речове право: 19387658, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1100430363242, за [PERSON] , який у подальшому відчужив земельну ділянку за договором купівлі-продажу серія та номер 859 від 13.04.2017 року [PERSON] , правокористувачем цієї земельної ділянки є ТОВ «Агоропромислове підприємство «Спектр-Агро» (а.с 30-31, 79-80). 19.06.2018 року [PERSON] звернувся до ГУ Держгеокадастру у Харківській області із заявою про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0000 га, із земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населених пунктів на території Дубовогрядської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, та передати йому зазначену земельну ділянку у власність (а.с. 33-35,82-84). Наказом ГУ Держгеокадастру у Харківській області № 4618-СГ від 26.06.2018 року надано [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0000 га, із земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населених пунктів на території Дубовогрядської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, та передати йому зазначену земельну ділянку у власність (а.с 32,81). [PERSON] звернувся до ГУ Держгеокадастру у Харківській області із заявою від 11.12.2018 року, у якій викладено прохання затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 6324886500:02:00:0459 для оформлення права власності для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0000 га, за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення , яка розташована за межами населених пунктів на території Дубовогрядської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, та передати йому зазначену земельну ділянку у власність. При цьому, заявником вказано, що право на отримання земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства у межах норм, визначених ст. 121 ЗК України не використано (а.с 37-38,86-87). Наказом ГУ Держгеокадастру у Харківській області № 9460-СГ від 20.12.2018 року затверджено проект землеустрою, [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, у т.ч. рілля площею 2,0000 га, кадастровий номер 6324285500:02:000:0459. (а.с.36,88). Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 390478773 від 12.08.2024 року вбачається, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6324285500:07:000:0459 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень приватним державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області Гетьманом П.С. 13.03.2019 року, номер відомостей про речове право: 30703432, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1786485263248, який у подальшому відчужив земельну ділянку за договором купівлі-продажу серія та номер 575 від 06.04.2019 року [PERSON] , орендарем цієї земельної ділянки є фермерське господарство «Фортуна» (а.с 29,78). Із Витягу № НВ-6300573312024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок вбачається, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 6324886500:02:00:0459 становить 65672,86 грн. (а.с. 45,94) Відповідно до\~статті 14 Конституції України\~земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України (частина друга\~статті 19 Конституції України). Частинами першою, другою\~статті 78 Земельного кодексу України\~(далі -\~ЗК України) визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до\~статті 80 ЗК України\~суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. Частиною першою\~статті 81 ЗК України\~передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до пункту «а» частини третьої\~статті 22 ЗК України\~в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. Згідно з пунктом «в» частини третьої, частиною четвертою\~статті 116 ЗК України\~безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. За змістом пункту «б» частини першої\~статті 121 ЗК України\~громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2,0 га. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок регулюється статтями\~118,\~186-1 ЗК України. Отже, передбачена ст. ст.\~116,\~121 ЗК України\~одноразовість отримання земельної ділянки у власність означає, що особа, яка скористалась своїм правом і отримала у власність земельну ділянку, передбаченої\~ст. 121 Земельного кодексу України, не має правових підстав для отримання у власність земельної ділянки цього ж цільового призначення вдруге. Таким чином, внаслідок повторного використання [PERSON] права на безоплатну приватизацію земельної ділянки одного виду використання, всупереч вимог ст.ст.116,\~118,\~121 ЗК України, останнім право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером 6324886500:02:000:0459 набуто неправомірно. Відповідно до частин першої, другої\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша\~статті 5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України\~передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частин першої, другої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. Згідно з висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями\~387\~та\~388 ЦК України. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої\~статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. \~ \~ \~ \~Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі\~статтею 388ЦК України\~залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках(частина третя\~статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя\~статті 388 ЦК України). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей\~387\~і\~388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей\~387\~і\~388ЦК України\~може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Такі правові висновки наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження\~№ 14-208цс18). Оскільки спірна земельна ділянка вибула з володіння власника\~держави в особі Головного управління Держгеокадстру в Харківській області, земельна ділянка була передана [PERSON] внаслідок того, що останній при зверненні до позивача із заявами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та його затвердження не повідомив, що скористався правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для особистого селянського господарства, тобто неправомірно заволодів спірною земельною ділянкою, а в послідуючому здійснив відчуження спірної земельної ділянки відповідачу, суд дійшов висновку про те, що відновлення права держави на земельну ділянку необхідно здійснювати шляхом її витребування від добросовісного набувача, яким є відповідач. Вказаний висновок ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду , що викладений в постанові від 04.07.2023 по справі №373/626/17. Витребування майна є законним та пропорційним заходом, є виправданим, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві, а тому не є таким, що порушує статтю 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, про що також вказав Верховний Суд в постанові Верховного Суду від 29 березня 2023 року по справі № 684/933/18 (провадження № 61-6294св20). Законодавець передбачив можливість розпорядження земельними ділянками державної форми власності за Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області у виключних випадках, зокрема, у разі визнання за державою в особі відповідного органу виконавчої влади права власності на земельну ділянку за рішенням суду. Земельна ділянка, яка вибула з власності держави поза встановленою законодавством процедурою та є предметом розгляду у цій справі підлягає поверненню у власність держави для відновлення порушеного права. Вказана позиція суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.02.2024 року у справі №948/73/23. Отже, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судовий збір в розмірі 2684,00 грн відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України\~потрібно стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного і

Outcome: approved