Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У вересні року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила його таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що на підставі ордеру № 54 серії Б від 20 січня 1984 року, її батькові [PERSON] , на сім`ю, було надано у користування квартиру [ADDRESS] . 04 квітня 2018 року між Новомосковською міською радою та [PERSON] був укладений договір № 15 найму житлового приміщення квартири [ADDRESS] . Цим же договором членам сім`ї наймача: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надано право користування жилим приміщенням цієї квартири. [INFO] [PERSON] помер, позивачка разом зі своїм сином залишилася проживати у цій квартирі. Як зазначає позивачка вище, відповідач в квартирі не проживає більш, ніж шість місяців, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей також не має. Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою порушує право позивачки на вільне розпорядження і користування майном, [PERSON] змушена сплачувати комунальні послуги за кількістю зареєстрованих осіб, а також позбавлена можливості скористатися іншими правами передбаченими чинним законодавством. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 11 листопада 2024 року відкрито спрощене позовне провадження по справі (а.с. 21). Позиція сторін в судовому засіданні В судове засідання представник позивачка не з`явився, звернулась до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність, одночасно позов підтримала, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання повторно не з`явився, був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивачки, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутність. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. 04 квітня 2018 року між Новомосковською міською радою та [PERSON] укладено договір найму житлового приміщення, у відповідності до якого [PERSON] , який діяв на підставі рішення виконкому міської ради від 13 січня 1984 року № 28 та ордеру № 54 серії Б, виданого 20 січня 1984 року, а також членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] надано у користування житлове приміщення квартиру [ADDRESS] (а.с. 9-12). [PERSON] помер [INFO] (а.с. 14). Згідно довідки [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20). Як вбачається із акту перевірки фактичного проживання складеного виконавчим комітетом Новомосковської міської ради, [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 1999 року (а.с. 13). Правовідносини, що вникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону, а саме. Основним законодавчим актом у сфері регулювання житлових відносин є Конституція України та Житловий кодекс України, прийнятий у 1983 році. (далі - ЖК України). 17 липня 1997 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенцію), а також Перший протокол та протоколи №№ 2, 4, 7 та 11 до цієї Конвенції. Певна увага приділена у Конвенції правам людини, що пов`язані з житлом. Так, п. 1 ст. 8 Конвенції встановлює, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст. 30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм житлом, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ним зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, проводиться виключно в судовому порядку. У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавленні права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). У відповідності до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.85 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлені судом обставини свідчать про те, що [PERSON] з 1999 року фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] . Суд вважає доведеним, що відповідач [PERSON] понад 6 місяців не проживає за місцем реєстрації, що відповідно до ст. 71 ЖК України, є підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Визнання особи такою, що втратила право користування житлом, тягне за собою зняття цієї особи з реєстрації в даному приміщенні, а тому позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. В зв`язку з тим, що позивачка не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд,

Outcome: approved