Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 116935 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 58519,50 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та 30 вересня 2024 року позивач звільнився за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України. В день звільнення відповідачем не було проведено розрахунок з позивачем та не виплачено всіх сум, які йому належать. Відповідно до довідки відповідача, останній має заборгованість перед позивачем по заробітній платі у розмірі 116935 грн. Також з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 58519,50 грн. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 07 квітня 2025 року відповідач отримав в електронному вигляді ухвалу про прийняття до розгляду та відкриття провадження у справі разом з позовною заявою з додатками до його електронного кабінету, проте будь-яких заяв по суті справи не подавав. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Позивач з 07 серпня 1978 року перебував у трудових відносинах з відповідачем та 30 вересня 2024 року позивача було звільнено згідно ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиплатою заробітної плати (а.с.11-13). Згідно довідки Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» від 13 лютого 2025 року №23/06, позивачу не виплачена заробітна плата у сумі 116935 грн, у т.ч. по місяцям: за травень 2021 року 5828 грн; за червень 2021 року 6009 грн; за липень 2021 року 6545 грн; за вересень 2021 року 5847 грн; за жовтень 2021 року 5830 грн; за листопад 2021 року 6015 грн; за грудень 2021 року 5875 грн; за січень 2022 року 5728 грн; за лютий 2022 року 6308 грн; за лютий 2023 року 4772 грн; за квітень 2023 року 4736 грн; за грудень 2023 року 4242 грн; за січень 2024 року 5095 грн; за лютий 2024 року 4251 грн; за березень 2024 року 4606 грн; за квітень 2024 року 4605 грн; за травень 2024 року 4960 грн; за червень 2024 року 3107 грн; за липень 2024 року 5691 грн; за серпень 2024 року 4659 грн; за вересень 2024 року 12226 грн (а.с.17). Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати судом враховується наступне. Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець\~виплачує працівникові за виконану ним роботу, яка згідно ст.115 вказаного Кодексу виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом враховуються роз`яснення викладені в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», за яким задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Отже, судом встановлено, що заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем складає 116935 грн. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням предмету та підстави позову, суд дійшов висновку, що ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права позивача, характеру його порушення, наслідкам, спричиненим цим порушенням, буде стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 116935 грн. Зазначену суму заробітної плати позивачу станом на час розгляду справи судом не виплачено, доказів протилежного відповідачем суду не надано. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судом враховується наступне. Згідно\~статті 117 КЗпП України\~у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.\~При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, передбачено, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Середньоденна заробітна плата позивача, відповідно до довідки відповідача, становить 450,15 грн (а.с.18). Враховуючи наведене\~суд зазначає,\~що середній\~заробіток розраховується\~за період,\~починаючи з\~дня,\~наступного за\~днем звільнення,\~тобто з\~01\~жовтня 2024\~року і\~по день\~фактичного розрахунку,\~але не\~більш як\~за шість\~місяців.\~Таким чином,\~оскільки відповідач\~так і\~не провів\~з позивачем\~остаточний розрахунок,\~середній заробіток\~має бути\~розрахований за\~період з\~01\~жовтня 2024\~року по\~31\~березня 2025\~року у межах пред`явлених позовних вимог. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 01 жовтня 2024 року по 31 березня 2025 року складає: 130 днів х 450,15 грн = 58519,50 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь\~позивача слід стягнути\~суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 58519,50 грн. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Розподіляючи судові витрати судом враховується наступне. Згідно зі ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем під час подання позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн (а.с.1). У позовній заяві позивач також просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 грн. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем до позовної заяви додані докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а саме: копію договору №Т4/38 про надання правничої допомоги, здійснення захисту та представництва від 05 лютого 2025 року; копію Акта виконаних та підготовлених до виконання послуг до Договору №Т4/38 про надання правничої допомоги, здійснення захисту та представництва від 05 лютого 2025 року, відповідно до якого вартість послуг становить 3500 грн; копію ордера та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.19-22). Оцінивши надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та врахувавши зміст та обсяг наданих робіт, а також фактичний об`єм виконаної роботи, суд вважає заявлений позивачем до відшкодування розмір правової допомоги у розмірі 3500 грн обґрунтованим та таким, що відповідає критеріям реальності адвокатських витрат, а також критеріям розумності та справедливості. Крім того, судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 3500 грн. Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги були задоволені повністю, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати у розмірі 4711,20 грн. За розгляд позовної вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 116935 грн з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Outcome: approved