Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , а саме визначити їх в розмірі 1/8 від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування позову зазначає, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від якого у них [INFO] народилася донька [PERSON] . Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 09 грудня 2019 року шлюб між ними було розірвано. Судовим наказом Яворівського районного суду Львівської області від 13 грудня 2019 року з нього присуджено стягнення аліментів на користь відповідачки на утримання їхньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з 12 грудня 2019 року. Після видачі судового наказу у нього змінився сімейний стан, він одружився та [INFO] в нього народилась ще одна донька [PERSON] . Також разом з ним проживає його теперішня дружина, яка ніде не працює та перебуває на його утриманні. Він є ветераном війни учасником бойових дій та кадровим офіцером ЗСУ, отримує грошове забезпечення у великих розмірах, з якого на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , які на його думку, є занадто великими на її утримання. Вважає, що розмір аліментів в рази перевищує реальні потреби дитини. Стверджує, що сума стягнення є неспівмірною з потребами дитини. На його думку стягнення аліментів у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) буде доцільним та не буде суперечити чинному законодавству та інтересам дитини. Зазначає, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 17 лютого 2025 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 25 лютого 2025 року, після усунення недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 18 березня 2025 року [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги заперечує, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, просить у задоволенні позову відмовити, а також стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу. На обґрунтування своїх заперечень зазначає, що рішення суду про зменшення розміру аліментів буде суперечити інтересам дитини [PERSON] . Щодо доводів позивача про нецільове використання сплачених аліментів, зазначає таке. Всі сплачувані позивачем аліменти вона витрачає виключно на потреби доньки [PERSON] , забезпечує її усім необхідним: одягом, взуттям, канцтоварами, продуктами харчування, іграшками, організовує дозвілля та відпочинок. Також, з метою забезпечення достатнього рівня життя доньки, її гармонійного фізичного та духовного розвитку, вона накопичує на банківському рахунку кошти для належного рівня освіти та допоміжних витрат на розвиток доньки у майбутньому. Крім того, позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що внаслідок сплати ним аліментів у теперішньому їх розмірі, порушуються права та інтереси його іншої дитини. 25 березня 2025 року представник позивача [PERSON] подала до суду відповідь на відзив, у якому зазначила таке. Твердження про те, що накопичення грошових коштів на банківському рахунку, які сплачуються її довірителем як аліменти на утримання спільної дитини для належного рівня освіти та допоміжних витрат на розвиток доньки, є необґрунтованим, оскільки сплата аліментів на утримання дитини не передбачає такий вид утримання, як накопичення коштів на банківському рахунку. Відповідачка не надала доказів щодо утримання нею спільної дитини, а слід враховувати, що відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України обов`язок по утриманню дитини встановлений рівною мірою як для батька, так і для матері. Щодо вимоги відповідачки у відзиві на позовну заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, то така задоволенню не підлягає, оскільки до суду не було надано доказів, що така допомога надавалась позивачу адвокатом, а не іншою особою, так як не долучено підтверджень повноважень адвоката. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні наведеним в позовній заяві і відповіді на відзив. Звернула увагу суду на таке. У позивача змінився сімейний стан, він одружився, народилась ще одна дитина. Його теперішня дружина на даний час не працює, а тому на позивача покладений обов`язок її утримання. Для перевірки цільового використання аліментів на дитину, позивач звернувся у Службу у справах дітей Яворівської міської ради з відповідним запитом. Позивач вважає, що відповідачка використовує сплачені ним аліменти не за цільовим призначенням і визнала даний факт, внаслідок чого на її рахунку накопичилась сума у розмірі 4 тисяч євро, що підтверджується висновком Служби у справах дітей. Нецільове використання відповідачкою аліментів підтверджує тим, що кошти, які стягуються з позивача, є надмірними, внаслідок чого виникло накопичення коштів на рахунку відповідачки. Позивачу невідомо для чого відповідачка накопичує кошти із сплачених аліментів. Позивач не вимагає повернення надмірно сплачених аліментів. Обов`язок утримання дітей покладається однаково на обох батьків. Стан здоров`я позивача не змінився, не погіршився, [PERSON] на даний час проходить військову службу, є учасником бойових дій, ветераном війни. Крім сплати аліментів, позивач підтримує спілкування з дочкою [PERSON] , але не знає, чи обговорює з дитиною її потреби, зокрема, в матеріальному забезпеченні. У разі зменшення аліментів не будуть порушені права дитини, оскільки встановлено, що відповідач з отриманих аліментів відкладає частину коштів. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, надав пояснення, аналогічні наведеним у відзиві на позовну заяву, просив в позові відмовити. Додатково зазначив, що нема підстав для зменшення аліментів. Позивач хоче обмежити матеріальне забезпечення дитини, з якою він не проживає, не спілкується, не знає її потреб. Народження іншої дитини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Відповідачка надала пояснення і документи Службі у справах дітей, на що вона використовує аліменти. Окрім загальних витрат, часто виникає необхідність в інших потребах: навчання дитини, ліки тощо. Відповідачка також утримує дитину, так як донька проживає з нею. [PERSON] не має постійної роботи у зв`язку з доглядом за дитиною. На даний час відповідачка планує переїхати в місто Тернопіль, щоб було більше можливостей для розвитку дитини і можливості її працевлаштування за спеціальністю. Заощадження коштів із сплачених аліментів здійснюється виключно в інтересах дитини, для її потреб в майбутньому. Сума сплачуваних аліментів не є надмірною, оскільки вартість життя досить висока, ціни постійно зростають. На даний час відповідачка має лише тимчасовий дохід, приблизно 8 тисяч гривень на місяць. Також батьки відповідачки допомагають в утриманні доньки. Звертає увагу, що утримання дитини не полягає лише у наданні коштів. Служба у справах дітей підтвердила, що всі кошти з аліментів спрямовані виключно на забезпечення потреб дитини. З огляду на вищевикладене нецільове використання аліментів в даному випадку не має місця. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, оцінивши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Суд встановив, що сторони у справі перебували зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 09 грудня 2019 року. За час шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка на даний час є неповнолітньою та проживає з відповідачкою. Відповідно до судового наказу, винесеного Яворівським\~районним судом\~Львівської області 13\~грудня 2019\~року, вирішено\~стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з 12 грудня 2019 року. Аліменти на підставі судового рішення стягуються з відповідача в примусовому порядку, що не заперечується сторонами. Суд також встановив, що [PERSON] вдруге зареєстрував шлюб із [PERSON] , у якому в нього [INFO] народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18 травня 2020 року. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 12 березня 2016 року позивач [PERSON] є ветераном війни - учасником бойових дій. Згідно з посвідченням офіцера серії [NUMBER] від 22 лютого 2021 року, [PERSON] проходить військову службу в Збройних Силах України та відповідно до довідки про доходи від 26 жовтня 2024 року, загальна сума доходу за червень вересень 2024 року становила 312534 гривні 77 копійок. Відповідно до довідки про сплачені аліменти №30102 від 16 жовтня 2024 року, сума надходження коштів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] з грудня 2019 року по вересень 2024 року, становить 502043 гривні 21 копійка. Згідно з Висновком за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину від 20 грудня 2024 року, складеного представником Служби у справах дітей Яворівської міської ради Дидою І.С., під час інспекційного відвідування встановлено, що одержувач аліментів забезпечує базові індивідуальні потреби дитини, що підтверджується квитанціями; одержувач аліментів забезпечує потреби дитини відповідно до суми коштів, сплачених на дитину платником аліментів; зі слів [PERSON] з цих аліментів, що вона отримала, накопичила дитині 4000 євро. Згідно із ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. За змістом ст. ст. 180, 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі:стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 Сімейного кодексу України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. У свою чергу, значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Стаття 192 Сімейного кодексу України передбачає можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Водночас, на думку суду, зміна сімейного стану позивача, а саме народження у нього дитини в іншому шлюбі, сама по собі не є безумовною та достатньою підставою для зміни розміру аліментів, які стягуються за рішенням суду на утримання дитини від попереднього шлюбу. На думку суду, в даному випадку для вирішення питання про зменшення розміру аліментів, які стягуються з [PERSON] , обов`язково слід встановити також реальний майновий стан позивача на даний час та, відповідно, його можливість чи об`єктивну неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Суд зазначає, що відповідно до норм ст. ст. 12, 13, 81 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак позивач [PERSON] належними та допустимими доказами не довів та не підтвердив погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Більше того, суд наголошує на тому, що з довідки про доходи наданої позивачем вбачається, що його дохід за 2024 рік є стабільним, такий не зменшувався до рівня, що об`єктивно перешкоджало б йому сплачувати аліменти на утримання доньки у встановленому судом розмірі. Серед іншого, позивач не надав відомостей та доказів щодо витрат на утримання дитини він другого шлюбу, зокрема, яку частку його доходу становлять такі витрати, в тому числі для порівняння таких витрат із сумами аліментів, які він сплачує чи які йому нараховуються на утримання доньки від попереднього шлюбу. Отже, оскільки позивач належними та допустимими доказами не підтвердив погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, а визначений судовим наказом Яворівського районного суду Львівської області від 13 грудня 2019 року розмір аліментів, який стягується з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , відповідає вимогам сімейного законодавства, його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні доньку від іншого шлюбу, без підтвердження погіршення його матеріального становища, на переконання суду, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини [PERSON] та суперечитиме її інтересам. Також на переконання суду, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19. Крім того, суд зазначає, що нормами Сімейного кодексу\~України та Цивільного процесуального кодексу України встановлено обмеження щодо максимального розміру утримання, в тому числі у формі аліментів, як стягнення на підставі судового наказу, а саме не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, що зазначено в судовому наказі Яворівського районного суду Львівської області від 13 грудня 2019 року. А при визначенні конкретного розміру аліментів на кожну дитину враховується ряд обставин та факторів, які визначені, зокрема, ст. 182 Сімейного кодексу України (стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей чи утриманців, наявність, майна та майнових прав тощо). Суд вважає\~обґрунтованим визначений\~судовим наказом Яворівського\~районного суду\~Львівської області\~від 13\~грудня 2019\~року розмір\~аліментів,\~який вирішено\~стягувати з [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) позивача. При цьому, для визначення розміру аліментів, який батьки (один з батьків) повинен сплачувати на утримання конкретної дитини, в тому числі і для вирішення питання про зменшення їх розміру, як зазначено вище, обов`язково слід встановити матеріальних стан, зокрема, доходи платника аліментів. Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Тобто пріоритетним є саме гармонійний розвиток дитини, який загалом неможливо забезпечити лише мінімальним набором продуктів харчування, непродовольчих товарів та послуг, а потребує значних зусиль і матеріальних витрат, зважаючи, в тому числі, і на постійне та суттєве подорожчання вартості практично всіх товарів і послуг, що є загальновідомим фактом. Також суд\~наголошує,\~що позивач\~як\~батько\~неповнолітньої [PERSON] зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, в тому числі самостійно цікавитись наявністю відповідних потреб дитини та витрат на них. Сплата аліментів позивачем фактично є єдиним способом виконання ним батьківського обов`язку, так як він проживає окремо. А оскільки неповнолітня [PERSON] проживає з відповідачкою, очевидним є те, що саме відповідачка займається постійною організацією виховання дитини, забезпечує їй належні умови проживання, навчання, розвитку, оздоровлення та дозвілля. Також суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що матеріальне утримання є лише одним із способів участі батьків в житті дитини. Твердження позивача про те, що розмір аліментів, які він сплачує є надмірним, а також про їх нецільове використання відповідачкою, на думку суду є необгрунтованим, зважаючи на таке. Аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Проживання окремо або разом не звільняє від виконання цього обов`язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою. Платник аліментів зобов`язаний робити все можливе для того, щоб його заробіток (доходи) були достатніми для власного утримання та утримання дітей, за належний розвиток яких він відповідальний як батько. Твердження позивача про нецільове використання коштів відповідачкою спростовується також Висновком Служби у справах дітей Новояворівської міської ради, який описаний вище. Окрім цього, суд звертає увагу, що заощадження аліментів не заборонияється законом. З огляду на Висновок Служби у справах дітей, [PERSON] забезпечена усім необхідним, відтак, відповідачка, дбаючи про добробут дитини, для забезпечення достатнього рівня життя, її гармонійного фізичного та духовного розвитку, належного рівня освіти та допоміжних витрат на розвиток доньки у майбутньому, заощаджує частину коштів на банківському рахунку. Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Що стосується розподілу судових витрат, суд зазначає таке. За змістом ч. 1, п. 1 ч. 3\~ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 1211 гривень 20 копійок. що підтверджено платіжною інструкцією. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача. Відтак, підстав для відшкодування позивачу понесених судових витрат суд не вбачає, оскільки відмовляє в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 137 Цивільного Процесуального Кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником відповідача подано до суду наступні документи:\~договір про надання правової допомоги від 05 березня 2025 року, копію ордера на надання (правової) допомоги серія АС № 1130849; Акт прийому-передачі наданих послуг № 05032503 на суму 10000 гривень. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як встановлено судом з матеріалів справи, від позивача заперечень щодо розміру понесених судових витрат до суду надано не було та не доведено неспівмірності даних витрат, хоча представник позивача отримав відзив на позовну заяву, де було завлено про стягнення судових витрат. У своїй відповіді на відзив представник позивача не просила про зменшення розміру судових витрат, лише вказала, що вимоги про стягнення витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню, оскільки не надано доказів що така допомога надавалась адвокатом а не іншою особою. Суд не погоджується з даним твердженням представника позивача, оскільки у матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги №05032503 від 05 березня 2025 року та ордер на надання правничої допомоги адвоката Куковського І.О. Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до правової позиції, висловленої об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2\~статті 137 ЦПК України). Враховуючи те, що стороною позивача не подані заперечення щодо заявленого стороною відповідача розміру витрат на правову допомогу, суд вважає, що понесені відповідачем [PERSON] судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції, у вигляді витрат за надання правничої допомоги у розмірі 10000 гривень підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] . З урахуванням вищенаведених доводів та мотивів, суд приходить до висновку, що з позивача на користь відповідача, слід стягнути 10000 гривень витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved