Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача 03 серпня 2024 року Житлово-будівельний кооператив «Будівельник-11» (далі - ЖБК «Будівельник-11», позивач) звернувся з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості зі сплати внесків на управління багатоквартирним будинком та утримання прибудинкової території. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивач указує, що забезпечує управління, утримання та експлуатацію багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , утримує будинок та його прибудинкову територію. У зв`язку з тим, що відповідач не вносив плату за отриманні послуги з 01 січня 2013 року до 31 липня 2024 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 43 895,63 грн. Крім того, відповідач як боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на підставі положень статті 625 ЦК України, зобов`язаний сплатити інфляційні втрати у розмірі 34 102,28 грн та 3 % річних - 5 042,81 грн за період з 01 січня 2013 року до 31 липня 2024 року. ЖБК «Будівельник-11» просило суд стягнути з відповідача заборгованість зі сплати внесків на управління багатоквартирного будинку та утримання прибудинкової території, з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних, а всього 83 040,73 грн та судові витрати. Представник відповідача - [PERSON] подала відзив у якому позов не визнала, просила вимовити у його задоволенні. Пояснила, що відповідач дійсно є власником квартири № 78 у будинку, яким управляє позивач, однак не є членом кооперативу. Вказує, що позивач своїми протиправними діями порушує права відповідача, які останній з 2014 року намагався відновити у позасудовому порядку, що підтверджується листами зверненнями та судовими рішеннями. Неналежне утримання багатоквартирного будинку, надання неякісних послуг з централізованого опалення полягало, зокрема у тому, що кооператив не проводив належну підготовку до опалювального сезону. Крім того, внутрішньобудинкова система опалення сходових клітин у шести під`їздах багатоквартирного будинку протягом спірного періоду не працює, не забезпечує нормативну температуру повітря у всіх приміщеннях загального користування. Зовнішні вхідні двері на сходові клітки не мають ущільнювальних прокладок, пружини деформовані, а більшість дверей взагалі втратили функціональну здатність закриватися та утримувати всередині будинку тепле повітря, що підтверджено, зокрема протоколом досліджень метеорологічних факторів від 26 лютого 2018 року № 3, згідно з яким параметри мікроклімату в місцях загального користування житлового будинку не відповідають вимогам ДБН В.2.2-15-2005 «Державні будівельні норми України. Будинки і споруди, житлові будинки. Основні положення». Відповідач протягом зазначених періодів неодноразово, зокрема у 2015, 2017, 2018 роках, звертався до позивача з вимогами усунути наявні недоліки, технічні несправності та неполадки, що перешкоджали отриманню якісних послуг з централізованого опалення, однак звернення залишено без відповідей. Крім того, після проведених аварійно-ремонтних робіт у 2017 році не відновлені асфальтні доріжки прибудинкової території, які були порушені, що заважає мешканцям будинку користуватися прибудинковою територією. Не погоджуючись із нарахуваннями внесків на управління багатоквартирного будинку та утримання прибудинкової території, представник відповідача вказує, що рішення загальних зборів, яким затвердженого розмір внесків, прийнято за відсутності кворуму членів кооперативу. Крім того, відсутній економічно обґрунтований кошторис витрат, розрахований на основі складових (планових) витрат. Уважає, що звіт щодо складових нормативних витрат, розрахований відповідно до нормативного документа, який регулює порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво і постачання, не може слугувати підставою для розрахунку складових нормативних витрат з утримання будинку та споруд. Отже, позивач не довів, що сума заборгованості, яка зазначена у позові, відповідає витратам на утримання будинку та прибудинкової території, які мають економічне обґрунтування, розраховані на фактичних і вірних показниках. Вказує, що позовну заяву подано з пропуском строків позовної давності. Уважає, що позовна давність підлягає застосуванню до вимог про стягнення заборгованості зі сплати внесків, стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, передбачених статтею 625 ЦК України. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи ? 22 серпня 2024 року ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження, без повідомленням сторін, встановлено строки для подання заяв по суті справи; ? 13 березня 2025 року від представника відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи дистанційно; ? 28 березня 2025 року представник відповідача подала заяву про застосування строків позовної давності; ? 28 березня 2025 року представник відповідача подала відзив на позовну заяву. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування Строки для подання відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного провадження за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Згідно з частиною першою статті 4, частиною першою статті 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. ЖБК «Будівельник-11» як неприбуткова організація, частково шляхом самозабезпечення та частково шляхом залучення відповідних виконавців робіт та надавачів послуг, утримує та здійснює експлуатацію багатоквартирного будинку вул. Ревуцького, 18-А у м. Києві, і його прибудинкової території за рахунок коштів співвласників, напряму розраховуючись цими коштами із безпосередніми виконавцями робіт по ремонту і експлуатації будинку, утриманню прибудинкової території. Відповідно до пункту 2.1 Статуту, затвердженого протоколом загальних зборів від 22 вересня 2016 року № 1, головною метою діяльності кооперативу є забезпечення належного утримання будинку та прибудинкової території, а пункт 2.3 Статуту передбачає, що кооператив здійснює утримання та управління багатоквартирним будинком кооперативу та прибудинковою територією, обслуговування та ремонт майна, що забезпечує функціонування усього багатоквартирного будинку, а також здійснює забезпечення належних умов проживання та задоволення господарсько-побутових потреб членів кооперативу, членів їх сімей та мешканців будинку, які не виявляли бажання вступити до складу членів кооперативу. Квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, загальна площа квартири складає 73,8 кв. м, що підтверджується довідкою ЖБК «Будівельник-11» від 01 серпня 2024 року. Ця обставина сторонами не оспорюється. Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком у письмовій формі між сторонами не укладався, позивач при визначенні вартості цієї послуги виходять з вимог Статуту ЖБК «Будівельник-11» та рішень Загальних зборів членів ЖБК «Будівельник-11». Щомісячно відповідачу направлялися рахунки на сплату комунальних послуг, у яких наведено розрахунок вартості, виходячи із загальної площі квартири відповідача. Згідно з нормами статей 319, 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Частиною другою статті 382 ЦК України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несучі-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електронне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна (стаття 360 ЦК України). Пунктом 9.1 Статуту кооперативу передбачено, що Загальні збори членів кооперативу є вищим органом кооперативу, а пункт 9.2. Статуту зазначає, що до компетенції Загальних зборів кооперативу належить прийняття рішень, зокрема, щодо наступних питань: затвердження кошторису кооперативу; затвердження щомісячних внесків на утримання будинку та прибудинкової території, кошторису надходжень та витрат, розмір сплати за спожиті житлово-комунальні послуги; створення, порядок використання спеціальних фондів для потреб кооперативу. Пункти 8.1. та 8.2 Статуту визначають, що для забезпечення належного утримання будинку і прибудинкової території, правління кооперативу складає та затверджує на загальних зборах (зборах уповноважених) членів кооперативу кошторис, в якому передбачаються планові витрати на обслуговування, ремонт та утримання будинку та утримання прибудинкової території, розмір внесків членів кооперативу та планований загальний розмір коштів, які формуються за рахунок таких внесків, і необхідні для покриття існуючих витрат, незапланованих витрат. Платежі на поточні витрати вносяться членами кооперативу та асоційованими членами у порядку та в строки, що визначаються загальними зборами (зборами уповноважених кооперативу) членів кооперативу. Рішенням Загальних зборів співвласників ЖБК «Будівельник-11», оформленим протоколом № 3 від 01 липня 2009 року, затверджено розмір тарифу на обслуговування будинку і прибудинкової території 0,98 грн за 1 кв. м загальної площі для першого поверху та 1,1 грн за 1 кв. м для решти поверхів. З 01 липня 2009 року введено до кошторису витрат на обслуговування будинку статтю «Поточний ремонт» у розмірі 0,40 грн за 1 кв. м загальної площі. Рішенням Загальних зборів співвласників ЖБК «Будівельник-11», оформленим протоколом № 1 від 25 липня 2013 року, затверджено розмір тарифу на обслуговування будинку і прибудинкової території 2,49 грн за 1 кв. м загальної площі для першого поверху, та 2,83 грн за 1 кв. м для решти поверхів. Рішенням Загальних зборів співвласників ЖБК «Будівельник-11», оформленим Протоколом № 1 від 22 вересня 2016 року, затверджено розмір внесків на утримання будинку і прибудинкової території 3,23 грн за 1 кв. м загальної площі. Рішенням Загальних зборів співвласників ЖБК «будівельник-11», оформленим протоколом № 2 від 10 грудня 2017 року, затверджено розмір внесків на утримання будинку і прибудинкової території 5,40 грн за 1 кв. м, а для першого поверху 4,37 грн за 1 кв. м від загальної площі квартири. Рішенням Загальних зборів співвласників ЖБК «Будівельник-11», оформленим протоколом № 1/21 від 30 жовтня 2021 року, затверджено розмір внесків на обслуговування будинку і прибудинкової території 6,79 грн за 1 кв. м та 5,89 грн за 1 кв. м для перших поверхів від загальної площі квартири. Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території визначено механізмом формування тарифів з урахуванням типового переліку послуг. Тарифи на послуги з утримання будинку та прибудинкової території розраховані за 1 кв. м. загальної площі квартири в залежності від кількісних показників фактичного надання послуг. Відповідач як споживач житлово-комунальних послуг, зобов`язаний не тільки брати участь у витратах з утриманню квартири і прибудинкової території, а й своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління, регулює Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», в статті 7 якого зазначено, що співвласник багатоквартирного будинку зобов`язаний забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку, своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг є Закон України «Про житлово-комунальні послуги». За нормою статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом його регулювання є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг (стаття 6 Закону про житлово-комунальні послуги). За визначенням, наданим у статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», пункту 1 частини першої статті 7 Закону України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Водночас такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» та пункту 5 частини другої статті 9 Закону України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги (див. постанову Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц). Згідно з пунктом 10 частини першої статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники будинку зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Відповідач є власником та мешканцем квартири [ADDRESS] , отже, є споживачем житлово-комунальних послуг. За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). Із наданого позивачем розрахунку встановлено, що власник квартири [ADDRESS] , має заборгованість зі сплати внесків на управління багатоквартирним будинком та утримання прибудинкової території за період з 01 січня 2013 року до 31 липня 2024 року у розмірі 43 895,63 грн. Відповідач не заперечує того, що є користувачем житлово-комунальних послуг за вказаною адресою, однак уважає, що позивач не надає такі послуги у визначених Законом України «Про житлово-комунальні послуги» порядку та якості. На підтвердження своїх доводів відповідач надав суду: - копії заяв, адресованих до позивача, про неналежне виконання балансоутримувачем прийнятих на себе зобов`язань та неправомірне нарахування за опалення від 23 січня 2015 року; копії запитів про надання інформації від 03 листопада 2016 року, від 07 листопада 2017 року, від 26 січня 2018 року, від 03 березня 2018 року, від 31 грудня 2021 року, від 03 лютого 2023 року, від 23 липня 2017 року, від 18 серпня 2018 року; - копію протоколу проведення досліджень метеорологічних фактів, складений 26 лютого 2018 року ДУ «Київський міський лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України»; - копії заяв, адресованих позивачу, про неналежне утримання будинку та неналежну підготовку будинку до сезонної експлуатації, про необхідність відновлення благоустрою прибудинкової території після ремонтних робіт від 21 листопада 2018 року, від 11 січня 2019 року, від 28 березня 2025 року від 03 січня 2020 року, від 30 листопада 2020 року, від 25 лютого 2020 року, від 31 грудня 2021 року, від 21 лютого 2020 року, 31 січня 2023 року, від 05 лютого 2024 року, від 25 лютого 2025 року, від 14 червня 2019 року, від 18 жовтня 2019 року, від 24 липня 2020 року; - копію постанови Дарницького районного суду м. Києва, якою 12 травня 2016 року закрито, у зв`язку з малозначністю провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності голову ЖБК «Будівельник-11» за статтею 188-40 КУпАП (ненадання відповідей на запити [PERSON] ); - копію постанови Дарницького районного суду м. Києва, якою 28 січня 2015 року закрито, у зв`язку із закінченням строків, передбачених статтю 38 КУпАП, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності голову ЖБК «Будівельник-11» за частиною четвертою статтею 188-39 КУпАП (порушення законодавства про захист персональних даних). Статтею 18 Закону України «Про житло-комунальні послуги» встановлено, що у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Згідно з пунктом 11 Порядку проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2013 року № 970, у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі якого у разі надходження актів-претензій від споживачів за формою згідно з додатком 1 та прийняття виконавцем рішення про їх задоволення перерахунок проводиться протягом наступного місяця з дати отримання виконавцем акта-претензії. Верховний Суд у постанові від 07 лютого 2018 року у справі № 521/6969/15-ц зазначив, що належним доказом ненадання житлово-комунальної послуги або зниження якості наданої послуги є звернення споживача до надавача послуг та складання сторонами акта-претензії. Встановлено, що послуги ЖБК «Будівельник-11» з 01 січня 2013 року в будинку надавалися відповідно до норм та стандартів, структури, періодичності та строків виконання встановлених законодавством, фактів перерви в наданні послуг, їх ненадання або надання не в повному обсязі не встановлено. Належним чином оформлені акти-претензії від мешканців будинку про перерву в наданні послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій, їх ненадання або надання не в повному обсязі за спірний період суду не надано. Таким чином, докази відповідача, подані на підтвердження неотримання ним належних послуг з управління багатоквартирним будинком та утримання прибудинкової території, не є належними та допустимими в розумінні статей 77-78 ЦПК України. Отже, підстави для проведення перерахунку розміру плати за отримані відповідачем послуги відсутні. Крім того, відповідач не погоджується з розрахунками заборгованості зі сплати внесків на управління будинком та утримання прибудинкової території, складеного позивачем, обґрунтовуючи це, зокрема тим, що рішення Загальних зборів кооперативу, якими визначено розмір цих витрат (2009, 2013, 2016, 2017, 2021 років), прийняті за відсутності кворуму членів кооперативу, а їх розмір не містить економічного обґрунтування. Суд не приймає ці доводи [PERSON] , оскільки на час розгляду справи рішення Загальних зборів не втратили своєї чинності та не оскаржені в судовому порядку. Отже, розрахунок заборгованості відповідача зі сплати внесків на управління багатоквартирним будинком та утримання прибудинкової території за період з 01 січня 2013 року до 31 липня 2024 року, складений позивачем, суд уважає належним та допустимим доказом, який відповідач не спростував та свого контррозрахунку не надав, що в силу вимог статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Правовідносини, які склалися між сторонами з надання житлово-комунальних послуг, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги (частина перша статті 509 ЦК України). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (див. постанови Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15, Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17). Встановлено, що відповідач не виконав грошове зобов`язання, а отже, він, відповідно до положень статті 625 ЦК України, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. Згідно з наданим позивачем розрахунком втрати від інфляції за період з 01 січня 2013 року до 31 липня 2024 року склали 34 102,28 грн та 3 % річних за вказаний період прострочення - 5 042,81 грн. Наданий позивачем розрахунок здійснений за вірною методикою і жодних доказів, які б його спростовували, відповідач не надав, а тому суд покладає його в обґрунтування свого рішення. Отже, позивач довів, що відповідач у період часу з 01 січня 2013 року до 31 липня 2024 року не у повному обсязі сплачував внески на управління багатоквартирним будинком та утримання прибудинкової території, тому утворилась заборгованість у розмірі 43 895,63 грн, прострочив виконання грошового зобов`язання, отже, має відшкодувати інфляційні втрати у розмірі 34 102,28 грн та 3 % річних - 5 042,81 грн. Щодо позовної давності суд зазначає таке. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Представник відповідача 28 березня 2025 року подала заяву про застосування строків позовної давності, відповідно до якої просила застосувати позовну давність до позовних вимог ЖБК «Будівельник-11» та відмовити у задоволенні позову про стягнення заборгованості зі плати внесків інфляційних втрат та 3 % річних, передбачених статтею 625 ЦК України, за період з 01 січня 2013 року до 31 липня 2024 року, оскільки позивач з цим позовом звернувся до суду 02 серпня 2024 року. Свою позицію щодо застосування позовної давності також виклала у відзиві на позовну заяву. Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» (зі змінами та доповненнями), а також постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами та доповненнями), в Україні встановлено карантин з 12 березня 2020 року. У той же ж час, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651«Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на всій території України відмінено карантин з 24:00 год 30 червня 2023 року, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Отже, карантин на території України діяв у період з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року та станом на момент ухвалення рішення у цій справі карантин відмінений. Суд звертає увагу, що 24 лютого 2022 року Російська Федерація розпочала воєнні дії на території України. Згідно із Законом України від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України введено воєнний стан із 05:30 год 24 лютого 2022 року. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Верховна Рада України доповнила розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України пунктом 19, згідно із яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Таким чином, ураховуючи викладене вище, позовна давність за заявленими позовними вимогами, яка була продовжена на строк дії карантину, після завершення карантину є продовженою на строк дії правового режиму воєнного стану. Отже строк позовної давності у даній справі має бути відраховано з моменту запровадження карантину на території України, а саме з 12 березня 2020 року. За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з постачання гарячої води за період з 12 березня 2020 року по 31 липня 2024 року, заявлені в межах позовної давності. З огляду на принцип диспозитивності позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням розрахунку наданого позивачем, із застосуванням строків позовної давності до періоду з 01 січня 2013 року до 28 лютого 2017 року. Оскільки позовну давність слід застосувати до періоду з 01 січня 2013 року до 11 березня 2017 року, стягненню підлягає заборгованість по внескам на управління будинку та прибудинкової території у сумі 37 565,16 грн (43 895,63 - 6 330,47), інфляційні втрати - 21 988,16 грн (34 102,28 - 12 114,12) та 3% річних - 4 494,95 грн (5 042,81 - 547,86) за період з 12 березня 2017 року до 31 липня 2024 року. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимог ЖБК «Будівельник-11» про стягнення з [PERSON] заборгованості у сумі 64 048,27 грн, тому позов підлягає частковому задоволенню. ІV. Розподіл судових витрат між сторонами За змістом статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає, що у зв`язку з задоволенням позовних вимог у розмірі 77 %, на підставі статті 141 ЦПК України, документально підтверджені судові витрати понесені позивачем, які складаються зі сплаченого судового збору у сумі 2 331,56 грн підлягають стягненню з відповідача, тобто пропорційно сумі задоволеного позову. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (частина третя статті 133 ЦПК України). За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги підлягає доказуванню в суді. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів(договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Встановлено, що задля забезпечення захисту власних законних прав та інтересів позивач звернувся до фахівців у галузі права, а саме до ТОВ «Київський центр права». Послуги з підготовки до розгляду та безпосереднього розгляду справи в суді позивачу надаються зазначеною організацією на підставі договору про надання правової допомоги від 12 травня 2023 року №А/12052023/К-6, відповідно до умов якого позивач замовив у ТОВ ««Київський центр права» послуги, необхідні для підготовки до розгляду та безпосереднього розгляду цієї справи в суді, а саме: складання розрахунку заборгованості з інфляцією та 3% річних у справі щодо стягнення боргу з [PERSON] , кв. 78 - вартість якої становить 1 680,00 грн; складання позовної заяви у справі щодо стягнення боргу з [PERSON] , кв. 78 - вартість якої становить 1 680,00 грн. Отже, сума витрат на послуги з підготовки до розгляду та безпосереднього розгляду справи в суді становить 3 360,00 грн. Позивач фактично поніс судові витрати на підтвердження чого надав: акт № 0108 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), складений та підписаний позивачем і ТОВ «Київський центр права»; платіжну інструкцію № 14 від 05 лютого 2024 року щодо перерахування коштів у розмірі 1680,00 грн за послуги ТОВ «Київський центр права»; платіжну інструкцію № 37 від 06 березня 2024 року щодо перерахування коштів у сумі 1 680,00 грн за послуги ТОВ «Київський центр права»; розрахунок витрат на правову допомогу від 01 серпня 2024 року. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Суд ураховує предмет позову, складність справи, обсяг наданих ТОВ «Київський центр права» послуг та виконаних робіт, обізнаність відповідач з матеріалами цієї справи, вважає за потрібне покласти на відповідача витрати на правничу допомогу пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі 2 587,20 грн. При цьому, відповідач не скористався правом, наданим йому частиною шостою статті 137 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial