Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Томаківської сільради, про позбавлення батьківських прав. В обгрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що позивачка з відповідачем з 2011 року по 2015 рік перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 22.09.2015 року по справі № 195/906/15-ц шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області по справі № 195/907/15-ц, видано виконавчий лист від 24.07.2015 року, за яким, з [PERSON] на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини його заробітку. 05 жовтня 2021 року його довірителька уклала шлюб із [PERSON] і змінила прізвище із дошлюбного « [PERSON] » на « [INFO] ». Відповідач як батько дітей повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання та утримання дітей. На теперішній час у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів за період з 15.07.2015 року по 01.08.2024 року в розмірі 254 022 грн. 38 коп., що підтверджується наданою Нікопольським відділом ДВС довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів № 291933 від 30.08.2024 року. З 2015 року діти постійно проживають з позивачкою, повністю перебувають на її вихованні та утриманні. Батько ніяким чином участі у вихованні дітей не приймає, не провідує їх, не цікавиться їхнім здоров`ям, успіхами у закладі освіти, матеріальної підтримки також не надає. Діти навчаються в Преображенському ліцеї Томаківської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області, що підтверджується характеристиками на учня 7 класу [PERSON] та на учня 6 класу [PERSON] , наданими навчальним закладом, зі змісту яких вбачвається, що батько [PERSON] вихованням дітей не займається, жодного разу не з`являвся у ліцеї, не підтримував жодного зв`язку із педагогами. Ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей батько не надавав і не надає по цей час, навіть, не цікавився їх життям, не відвідував і не відвідує вдома, в навчальному закладі, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дітьми взагалі, тобто, не дбає про їх нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства». Діти не отримували від батька жодного подарунку на день їх народження. Таким чином, відповідач [PERSON] , всупереч вимогам ст.150 СК України, не виявляє бажання щодо виховання та утримання своїх дітей і не виконує обов`язків по піклуванню за ними та не має будь-яких поважних причин, які б йому заважали виконувати батьківські обов`язки. Тому, на підставі викладеного, представник позивача змушений звернутись до суду та просить ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивачка в судове засідання не з`явилась, від її представника [PERSON] на адресу суду надійшла заява, в якій він просить суд розгляд справи проводити за їх відсутності, на задоволенні позову наполягав та просив вимоги задовольнити (а.с.56-57). Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, конверт, який був направлений за адресою його місця проживання та перебування, повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.54-55). Представники третьої особи, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не прибули, при цьому, від них на адресу суду надійшла заява, в якій просять суд розгляд справи проводити за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують (а.с.47). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 22.09.2015 року по справі № 195/906/15-ц шлюб між ними було розірвано (а.с.6). Від шлюбу мають двох синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.7-8). Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області по справі № 195/907/15-ц видано виконавчий лист від 24.07.2015 року, за яким, з [PERSON] на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини його заробітку (а.с.9). Як вбачається з довідки № 291933 від 30 серпня 2024 року, виданої Нікопольським відділом ДВС, відповідач покладені на нього обов`язки щодо утримання дітей не виконує, у зв`язку з чим, за ним рахується заборгованість в розмірі 254 022 грн. 38 коп. (а.с.11). Тобто, з поданих документів вбачається, що діти проживають разом з позивачкою та перебувають повністю на утриманні матері, яка весь час піклується про своїх дітей, виховує їх, матеріально забезпечує всім необхідним, відповідно віку дитини, піклується про духовний та фізичний розвиток, тобто, всіляко турбується про своїх дітей та належно виконує батьківські обов`язки зі свого боку. Натомість, відповідач як батько дітей аліменти не сплачує, життям дітей не цікавиться. Рішенням органу опіки та піклування виконавчого комітету Томаківської селищної ради № 98 від 24 березня 2025 року було затверджено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.47-51). Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст.164 СК України, батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в постанові від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зокрема, п.п.15.16, роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи те, що [PERSON] ухиляється від виховання своїх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не піклується про їх фізичний і духовних розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає їм доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти, суд приходить до висновку, що [PERSON] підлягає позбавленню батьківських прав по відношенню до своїх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що при зміні своєї поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав, згідно із ст.169 СК України, він має право звернутись до суду із позовом про поновлення батьківських прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved