Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

04 червня 2024 року на адресу Балаклійського районного суду Харківської області через підсистему «Електронний суд» надійшов вищевказаний позов [PERSON] в якій просив: - визнати порушеними права Позивача, як споживача Оператором ГРС, введення Позивача в оману та агресивної практики (ст. 19), порушено свободу волевиявлення споживача, порушено принцип рівності сторін договору, ціну послуги визначено неналежним чином, не надано документи, які підтверджують укладення Типового договору розподілу природного газу (п. 2, 4, 7, 8 ч. 1 ст. 21 Закону "Про захист прав споживачів") та розірвання Типового договору про надання населенню послуг з газопостачання, затв. Постановою КМУ від 05.07.2006 № 938, укладеного у листопаді 2014 року б/н, також порушення положень Цивільного законодавства України щодо волевиявлення Позивача при укладенні договору, бажання замовити послугу у підприємця та надання згоди укласти такий договір, які фактично не були надані Позивачем Оператору ГРС; - визнати незаконним використання Оператором ГРС персональних даних Позивача без його дозволу на обробку без підписання "заяви-приєднання", а саме: ЕІС-код, Назва та опис об`єкта, Адреса об`єкта, Параметри лічильника газу, Група споживання, Перелік газових приладів, Опалювальна площа, м кв., Кількість зареєстрованих осіб, Планові об`єми споживання газу у розрізі календарних місяців, погоджувальний підпис іншого власника (співвласника) об`єкта, який уповноважує його на укладання Договору та без підписання "акту розмежування балансової належності, та експлуатаційної відповідальності сторін", який містить в собі додаткові данні об`єкта Позивача; - визнати Типовий договір розподілу природного газу, таким що не укладений між Позивачем та Оператором ГРС за відсутності підписаної Позивачем "заяви-приєднання", "акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін", відсутності законно встановленого тарифу саме для "побутових споживачів" та використання Оператором ГРС персональних даних Позивача без його дозволу; - визнати чинним, укладений між Позивачем та Оператор ГРС Типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання, затв. Постановою КМУ від 05.07.2006 № 938 укладений у листопаді 2014 року б/н. та зобов`язати Оператора ГРС виконувати - надавати послуги Позивачу відповідно цього договору; - визнати, що Оператор ГРС (монополіст) немає повноважень встановлювати тариф для "побутових споживачів" - Позивача, а тариф на розподіл природного газу встановлений рішенням (індивідуальним актом) НКРЕКП для Оператора ГРС та не є законно встановленим тарифом для населення (побутових споживачів) та Позивача; - зобов`язати Оператора ГРС здійснити перерахунок Позивачу плати за послуги згідно з умовами чинного укладеного у листопаді 2014 року б/н Типового договору про надання населенню послуг з газопостачання затв. Постановою КМУ від 5.07.2006 № 938 та повернути Позивачу платежі, нараховані на підставі Типового договору розподілу природного газу затв. рішенням НКРЕКП у формі постанови від 30.09.2015 № 2498, який не укладений між сторонами. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Позивачем та Оператором ГРС у листопаді 2014 року було укладено Типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання без номера. За умовами п. 42 цього договору він "набирає чинності з дня його підписання та вважається щорічно пролонгованим, якщо за місяць до закінчення терміну однією із сторін не буде заявлено про відмову від цього договору або його перегляд. Договір за погодженням сторін може бути розірваний достроково". На даний час цей договір не є розірваним, а тому є чинним. Оператор ГРС не пропонував розірвати цей договір. Позивач також не заявляв про розірвання цього договору. Однак, Оператор ГРС надсилає Позивачу рахунки на послуги розподілу природного газу, які не передбачені Типовим договором про надання населенню послуг з газопостачання укладеного у листопаді 2014 року б/н. Оператор ГРС посилається на ніби укладений між ними Типовий договір розподілу природного газу затв. рішенням НКРЕКП у формі постанови від 30.09.2015 № 2498. Позивач не укладав цей договір, не підписував "заяву-приєднання" та "акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності", не надавав згоди на обробку персональних даних та не погоджував тариф, який встановлений тільки для Оператора ГРС, а не для населення - "побутових споживачів". Вказав, що дослідивши Типовий договір розподілу природного газу, затв. Рішенням НКРЕКП у формі постанови від 30.09.2015 № 2498, встановив: п. 1.2. Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2494. Виходячи з цього пункту договору, то він має відповідати Закону України "Про ринок природного газу", ст. 13 Закону якого для "побутового споживача" не визначено обов`язку укладати цей договір розподілу, а відповідно ст. 40. Закону встановлено обов`язок Позивача укладати договори із "замовниками" - суб`єктами господарювання. Кодекс ГРС не є актом цивільного законодавства, а НКРЕКП є Регулятором для монополістів - суб`єктів господарської діяльності, а тому не може регулювати цивільно-правові відносини. Що знайшло своє відображення у Постанові ВС від 23 листопада 2023 року (справа № 641/8379/21). п. 1.3. договору розподілу "Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ", та/або документально підтверджене споживання природного газу». Виходячи з цього пункту цей договір є договором приєднання, про що не зазначено в Законі "Про ринок природного газу". Однак в ч. 2 ст. 40. Закону "Про ринок природного газу" визначено, що цей договір є тільки публічним. Тобто не є договором приєднання, а також не є договором про надання житлово-комунальних послуг відповідно Закон "Про житлово-комунальні послуги". Загальновідомим фактом є, що НКРЕКП не є видавником актів цивільного законодавства щодо договорів з «побутовими споживачами», а тому Позивач не має обов`язку укладати цей договір. НКРЕКП є Регулятором - видавником актів господарського законодавства для суб`єктів господарської діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг. Ці факти визначені в законах "Про НКРЕКП" та в Законі "Про ринок природного газу". Позивач не є суб`єктом господарської діяльності. Стверджує, що укладення договору з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 Цивільного Кодексу України не відповідає цим статтям. Адже сукупність значення цих статей вказує на наявність волевиявлення Позивача замовити послугу у підприємця та укласти такий договір надавши згоду, які фактично не були надані Позивачем Оператору ГРС. Також важливою умовою цього договору є підписання «заяви-приєднання», яка містить в собі таку умову "Своїм підписом Споживач підтверджує згоду на автоматизовану обробку його персональних даних, а саме: "ЕІС-код, Назва та опис об`єкта, Адреса об`єкта, Параметри лічильника газу, Група споживання, Перелік газових приладів, Опалювальна площа, м кв., Кількість зареєстрованих осіб, Планові об`єми споживання газу у розрізі календарних місяців, погоджувальний підпис іншого власника (співвласника) об`єкта, який уповноважує його на укладання Договору" згідно з чинним законодавством та можливу їх передачу третім особам, які мають право на отримання цих даних відповідно до чинного законодавства, у тому числі щодо кількісних та/або вартісних обсягів наданих за Договором послуг". Отже, Позивач не тільки не підписував такої заяви, а й не надавав Оператор ГРС згоди на використання персональних даних, як і не надавав такої згоди у Типовому договорі про надання населенню послуг з газопостачання, укладеного у листопаді 2014 р. без номера. Фактичною обставиною неукладення Типового договору розподілу природного газу затв. рішенням НКРЕКП у формі постанови є відсутність волевиявлення Позивача сплачувати рахунки за розподіл природного газу за наявності іншого чинного Типового договору про надання населенню послуг з газопостачання укладеного у листопаді 2014 року б/н та відсутності обов`язку побутового споживача укладати договір розподілу газу у статті 13 ЗУ "Про ринок природного газу". Факт споживання природного газу за договором з іншою юридичною особою - постачальником не може бути доказом надання Оператором ГРС Позивачу послуг розподілу газу за відсутності, як волевиявлення, так і без укладеного договору з наданням персональних даних та без законно встановленого тарифу саме для «побутових споживачів» відповідним уповноваженим центральним органом виконавчої влади відповідно статті 116 Конституції України та статтею 5 Закону України "Про ціни та ціноутворення". Адже, постачальник природного газу здійснює постачання природного газу Позивачу за наявності між Позивачем та Оператором ГРС Типового договору про надання населенню послуг з газопостачання, укладеного у листопаді 2014 року б/н. п. 1.4 "заява-приєднання - письмова заява-приєднання Споживача до умов цього Договору, складена відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем, що містить персоніфіковані дані щодо Споживача та його об`єкта та є невід`ємною частиною цього Договору" персоніфіковані дані - персоніфіковані дані щодо Споживача та його об`єкта (назва, П.І.Б., ЕІС-код, перелік вузла(ів) обліку та відповідні дані вузла обліку тощо), визначені в заяві-приєднанні, які є достатніми для проведення взаєморозрахунків та визначення об`єму споживання природного газу. Виходячи з цього пункту договору розподілу, "заява-приєднання" є обов`язковим документом для дійсності договору та для проведення розрахунків та визначення об`єму споживання природного газу. Отже, це означає, що для остаточного укладення договору споживач зобов`язаний надати підписану "заяву-приєднання". Позивач не підписувала таку "Заяву-приєднання". Згідно з пунктом 1.4 договору розподілу, "заява-приєднання" є неодмінною частиною договору розподілу природного газу. Це означає, що для повного укладення та вступу в силу договору споживач зобов`язаний надати підписану "заяву-приєднання". п. 6.1. Оплата вартості послуги Оператора ГРС з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРС, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. Стверджує, що Регулятор (НКРЕКП) встановлює тарифи на послуги розподілу природного газу для Операторів ГРМ, якими є оператори газорозподільних систем (ГРС). Однак НКРЕКП не уповноважений встановлювати тарифи для населення України - побутових споживачів. Адже відповідно ч. 3 ст. 37 Закону "Про ринок природного газу" «Оператор газорозподільної системи забезпечує здійснення покладених на нього цим Законом функцій за рахунок своїх фінансових, матеріально-технічних, людських та інших ресурсів». Вважає, що послуга "розподілу природного газу" та "плата за річну замовлену потужність" це різні за значенням терміни або послуги. Компетенція Регулятора щодо цін/тарифів визначена ч. 3 ст. 4 Закону "Про ринок природного газу", а ч. 6 ст. 4 Закону "Про ринок природного газу" встановлено, що "Ціни на ринку природного газу, що регулюються державою (зокрема тарифи на послуги транспортування, розподілу, …). Саме державою, а не Регулятором! Тобто цим Законом повноважень встановлювати ціни для населення - для побутових споживачів організації під назвою НКРЕКП не надано. п. 6.2. Тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для Сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення. Вважає, що цей пункт протирічить законодавству України, яким не визначено уповноваженого центрального органу виконавчої влади встановлювати тарифи на розподіл природного газу саме для громадян України (населення) - «побутових споживачів», окрім Кабінету Міністрів України. п. 9.1. Оператор ГРМ має право припинити/обмежити розподіл природного газу Споживачу в порядку та у випадках, передбачених Кодексом газорозподільних систем, у тому числі у разі: 1) несвоєчасної та/або неповної оплати послуг за цим Договором; 2) відсутності Споживача в Реєстрі споживачів будь-якого постачальника у розрахунковому періоді; 4) несанкціонованого відбору природного газу, крім перевищення добового підтвердженого обсягу природного газу. Виходячи з цього пункту Оператор ГРС мав час з жовтня 2015 року до жовтня 2017 року укласти договори з "замовниками" або припинити/обмежити розподіл природного газу Позивачу. Однак, Оператор ГРС своєю поведінкою засвідчив свою волю до настання відповідних правових наслідків, що відповідає ст. 205 ЦК України та ч. 3 ст. 205 ЦК України "У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням». Враховуючи термін позовної давності, то Оператор ГРС своїми діями затвердив факт відсутності укладеного між сторонами саме Типового договору розподілу природного газу затв. рішенням НКРЕКП у формі постанови від 30.09.2015 № 2498. При цьому слід взяти до уваги, що Типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання укладеного у листопаді 2014 року б/н. був укладений між сторонами, про що свідчить сам договір з мокрою печаткою, даними сторін та підписами. Стверджує, що виходячи з положень розділів ХІ та ХІІ договору Оператор ГРС мав би зробити все необхідне для укладення Типового договору розподілу природного газу затв. рішенням НКРЕКП у формі постанови від 30.09.2015 № 2498. Однак Оператор ГРС не надав відповіді та інформації на запити Позивача щодо встановлення його повноважень після зміни форми державної власності на недержавну та повноважень на встановлення тарифів для побутових споживачів. Вважає, що Оператор ГРС усунувся від виконання своїх обов`язків навіть за умовами Типового договору розподілу природного газу затв. рішенням НКРЕКП у формі постанови від 30.09.2015 № 2498. п. 12.7. Складений Сторонами акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін є невід`ємною частиною цього Договору. Виходячи з цього пункту, Оператор ГРС без наявності підписаного сторонами «акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін», Типовий договір розподілу природного газу не може вважатися укладеним. Адже має бути визначено межі відповідно глави 5 "Порядок визначення межі балансової належності та експлуатаційної відповідальності" Розділу ІІІ «Основні правила технічної експлуатації газорозподільної системи» Кодексу ГРС та як того вимагає пункт 2.5 вимог до провадження господарської діяльності з розподілу природного газу рішення НКРЕКП у формі постанови № 201 від 16.02.2017 року. Отже, "заява-приєднання" та "акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін" мають значний вплив на дійсність договору розподілу природного газу: пункт 1.4 договору визначає "заяву-приєднання" як неодмінну частину договору. Пункт 12.7 визначає "акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін" як неодмінну частину договору. В контексті Типового договору розподілу природного газу сплата рахунка та підтверджене споживання газу мають менше значення для визнання договору укладеним, порівняно з заявою-приєднанням та актом розмежування. Хоча договір допускає можливість акцептування договору шляхом: Сплати рахунку; Документально підтвердженого споживання природного газу. Ці дії не замінюють необхідність: Підписання заяви-приєднання. Складення та підписання акту розмежування. Вказав, що двозначні та несправедливі положення в договорі розподілу природного газу є нечесною підприємницькою практикою та введенням в оману: п. 1.1. Цей Типовий договір розподілу природного газу є публічним, п. 1.2. Умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем. Однак ст. 13 ЗУ "Про ринок природного газу" обов`язку споживача укладати договір розподілу природного газу не встановлено, а тому і положення Кодексу ГРС не можуть зобов`язувати споживача до укладення цивільних відносин. Зазначив, що Оператор ГРС не інформував Позивача про внесені в односторонньому порядку зміни до типового договору розподілу рішеннями НКРЕКП № 1437 від 27.12.2017, № 691 від 12.07.2018, № 2080 від 07.10.2019, № 1469 від 29.07.2020, № 2033 від 06.11.2020, № 1909 від 29.10.2021, № 2188 від 17.11.2021, № 416 від 03.05.2022 та не конкретизував його умови (абз. 4 ч. 4 ст. 179 ГКУ), не було обговорено в індивідуальному порядку умови договору (ст. 3 ДИРЕКТИВИ РАДИ 93/13/ЄЕС від 05.04.1993 р.), порушено свободу волевиявлення споживача, ціна/тариф на розподіл встановлена для Оператора ГРС, а не для населення - споживачів, відсутні документи, які підтверджують виконання договору (п.п. 2, 7, 8 ч. 1 ст. 21 ЗУ "Про захист прав споживачів"). Вказав, що загальновідомим фактом є, що ціна/тариф на послуги розподілу природного газу для "побутових споживачів" не встановлюється монополістом - Оператором ГРС, а затверджується Кабінетом Міністрів України або уповноваженим ним органом. Це гарантує зрозумілість, прозорість, справедливість та обґрунтованість тарифу, а також захист прав "побутових споживачів". Однак такого нормативно-правового акту щодо повноважень НКРЕКП не існує, а монополіст - Оператор ГРС такого права немає. Ціна/тариф на природний газ та ціна/тариф на послуги з його розподілу - це два різних платежі. Плата за постачання природного газу є визначеним у ст. 13 Закону "Про ринок природного газу" обов`язком "побутового споживача". Отже, посилання Оператора ГРС на такі обставини, як "та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу (п. 1.3) суперечать смислу права на волевиявлення "побутового споживача", розумності та справедливості, зловживання монопольним становищем на ринку та більше схоже на нав`язування, нечесної та/або агресивної підприємницької практики та/або примушування до виконання цивільно-правових відносин з використанням юридичного конструкта. Позивач звертався до Оператора ГРС із запитом на надання інформації та встановив те, що Оператор ГРС нараховує йому послуги за розподіл природного газу на підставі Типового договору розподілу природного газу затв. рішенням НКРЕКП у формі постанови від 30.09.2015 № 2498 який Оператором ГРС з Позивачем фактично не укладався, порушивши таким чином права Позивача, як споживача, та свободу волевиявлення, а також право користування послугами відповідно укладеного у листопаді 2014 року б/н. та не розірваного Типового договору про надання населенню послуг з газопостачання (затв. Постановою КМУ від 5.07.2006 № 938). Однак Оператор ГРС, не розірвавши чинний договір з Позивачем, нав`язує свої умови, гірші, ніж ті що є в укладеному у листопаді 2014 року б/н. Типовому договорі про надання населенню послуг з газопостачання, затв. Постановою КМУ від 5.07.2006 № 938 та вимагає оплати послуг розподілу не дотримуючись положень ЗУ "Про ринок природного газу", Кодексу ГРС та умов Типового договору розподілу природного газу затв. рішенням НКРЕКП у формі постанови від 30.09.2015 № 2498, на який посилається сам Оператор ГРС, отже вважає, що: порушується принцип рівності сторін договору; обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про правосуб`єктність та повноваження Оператора ГРС на право здійснювати діяльність та користуватись газорозподільними системами, власником яких є держава та неналежності такого Оператора ГРС до суб`єктів господарювання державного сектору економіки; ціна/тариф на розподіл природного газу встановлено рішенням (актом індивідуальної дії) НКРЕКП у формі постанови для Оператора ГРС, а не для споживачів, тобто ціну визначено неналежним чином; в Оператора ГРС відсутні документи, які підтверджують укладення та чинність Типового договору розподілу природного газу (заява-приєднання та акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності без яких цей договір не може вважатись укладеним); здійснення Оператором ГРС нечесної, оманливої та агресивної практики; порушено право користуватися умовами укладеного у листопаді 2014 року б/н. Типового договору про надання населенню послуг з газопостачання, затв. Постановою КМУ від 5.07.2006 № 938, який не був розірваний за умовами п. 42 договору та нав`язується інший Типовий договір розподілу природного газу, який фактично не укладений та відсутні докази припинення попереднього договору. Вважає, що дії Оператора ГРС є незаконними та ґрунтуються на припущеннях та нечесній оманливій та агресивній практиці з примушуванням до виконання цивільно-правових відносин всупереч Цивільному законодавству України Позивач користується природним газом

Outcome: dismissed