Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 18.08.2001 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська зроблено відповідний актовий запис №625 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного подружнього життя у них народилась дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.09.2011 року. Відповідач 10.11.2024 року зібрав свої речі та виїхав з квартири. Участі у вихованні дитини не приймає. Дитина проживає разом з позивачем, що підтверджується актом про проживання особи за місцем реєстрації від 24.02.2025 року. Спільне життя з відповідачем не склалось. Добровільно матеріальної допомоги на утримання сина він не надає, не несе інших витрат на лікування, оздоровлення та розвиток здібностей їхньої дитини. Тому вона змушена звертатись до суду з приводу способу виконання відповідачем свого обов`язку утримувати дитину. Враховуючи вищезазначене, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. Ухвалою суду від 09.04.2025 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач до судового засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач до судового засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 серпня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська зроблено відповідний актовий запис №625 від 18.08.2001 року та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28 вересня 2011 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського управління юстиції у Дніпропетровській області, [INFO] у сторін народився син [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №1382, батьком дитини зазначено [PERSON] , а мати [PERSON] . Дитина, [PERSON] проживає разом з матір`ю - позивачем у справі [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] з листопада 2024 року за вказаною адресою не проживає, що підтверджується актом проживання особи за місцем реєстрації від 24.02.2025 року, складеного головою ОСББ «Метробудівська-5». Позивач в заяві вказує, що відповідач не надає допомогу на утримання дитини. Отже, позивач вправі вимагати покладення на відповідача аліментних зобов`язань. За ст. 27 Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що утримання дитини є не правом, а обов`язком батьків, а заявлений позивачем розмір аліментів на дитину відповідачем визнаний, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 лютого 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання в частині розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням задоволення позовних вимог позивача та визнання позову відповідачем, того, що позивач є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із даним позовом, суд дійшов висновку, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50 відсотків, а саме в сумі 605,60 гривень

Outcome: approved