Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

28 січня 2025 року уповноважений представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») Дмитрів В.С., через систему «Електронний суд», звернулася до Згурівського районного суду Київської області з вказаним вище позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 685387 від 24.03.2023 у розмірі 63264,00 гривень та сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 24.03.2023 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 685387, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Товариство свої зобов`язання виконало в повному обсязі. Відповідач, в свою чергу, умови кредитного договору не виконав. У зв`язку із відсутністю здійснення платежів на виконання умов кредитного договору у відповідача утворилася заборгованість за кредитним договором. 01 лютого 2024 року ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір факторингу № 01022024, за умовами якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», включно і до [PERSON] за кредитним договором № 685387 від 24.03.2023. станом на дату звернення до суду з позовною заявою заборгованість відповідача перед позивачем становить 63264,00 гривень, з яких: 8000,00 гривень заборгованість за тілом кредиту; 55264,00 гривень заборгованість за відсотками. Суддя Згурівського районного суду Київської області Кучерява Л.М. своєю ухвалою від 17.02.2025 прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, встановила сторонам відповідні строки для подання заяв по суті справи та призначила справу до розгляду. У відповідності до ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти позову. Разом з тим, як зазначено у постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 905/2382/17 відсутність відзиву на позов не є визнанням позовних вимог та не означає доведеність позовних вимог. Будь-яких письмових заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, направив до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток за адресою його реєстрації, які були отримані ним особисто, про причини неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позовну заяву до суду не направляв. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З досліджених письмових доказів судом встановлено, що 24.03.2023 за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт, між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» (товариство) та [PERSON] (споживач) було укладено договір про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» № 685387, за умовами якого товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту 8000,00 гривень; тип кредиту кредит; строк кредиту 420 днів; періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів; тип процентної ставки фіксована, стандартна процентна ставка становить 2,2% в день та застосовується в межах строку кредиту (а.с. 22-32 договір з додатком, а.с. 20-21 паспорт споживчого кредиту, а.с. 10-19 правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту). Відповідно до приписів ст.\~205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею628\~ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Статтею 638\~ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У зв`язку з цим, акцептуючи пропозицію ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» відповідач електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е761 у договорі визнав та погодився на запропоновані товариством умови користування та порядок надання товариством грошових коштів (кредиту) (а.с. 40 довідка про ідентифікацію). Підписання відповідачем договору про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» № 685387 від 24.03.2023 (далі кредитний договір № 685387 від 24.03.2023), свідчить про те, що відповідач всі умови цілком зрозумів та своїм підписом письмово підтвердив та закріпив те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються\~Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» передбачено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі ст.\~10,\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частина 5 статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Кредитний договір № 685387 від 24.03.2023 підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України\~передбачає,\~що договір,\~укладений за\~допомогою інформаційно-телекомунікаційних\~систем за\~згодою обох\~сторін вважається\~укладеним в\~письмовій формі. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною першою ст.\~1046\~ЦК України визначено,\~що договір\~позики є\~укладеним з\~моменту передання\~грошей або\~інших речей,\~визначених родовими\~ознаками. Таким чином, висуваючи вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором кредитодавець зобов`язаний довести належними, допустимими, достовірними та, у своїй сукупності і взаємозв`язку, достатніми доказами наявність такої заборгованості, зокрема, факт надання та отримання грошових коштів, а також розмір заборгованості. Верховний Суд у своїх постановах (зокрема, у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц) неодноразово зазначав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Зокрема, належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором/договором позики можуть бути виписки за картковими рахунками (по кредитному договору). Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Пунктом 2.1. кредитного договору № 685387 від 24.03.2023 визначено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . До позовної заяви позивачем додано копію листа Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕЙТЕК», адресованого 03.01.2025 ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», у якому повідомляється про те, що відповідно до відомостей, що містяться в Реєстрі платіжної інфраструктури ТОВ «ПЕЙТЕК» є фінансовою установою, що має право на надання платіжних послуг. Між ТОВ «ПЕЙТЕК» та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» було укладено Договір про організацію переказу грошових коштів № 03052022-1 від 03.05.2022. Відповідно до зазначеного Договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» 24.03.2023 на суму 8000,00 гривень, призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] (а.с. 42). Вказаний лист не є первинним документом, який підтверджує отримання кредитних коштів, користування ними, наявність та розмір заборгованості. Більше того, у вказаному листі у призначенні платежу вказана маска картки, яка абсолютно відрізняється від зазначеної відповідачем у кредитному договорі № 685387 від 24.03.2023. Тобто, позивач фактично не підтвердив належними та допустимими доказами факт виконання первісним кредитором ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» зобов`язання щодо надання грошових коштів у сумі визначеній у п. 1.3. кредитного договору № 685387 від 24.03.2023, а, відповідно, не підтвердив і факт виникнення у відповідача [PERSON] обов`язку повернути кредит та сплатити проценти, у розмірі та на умовах зазначених в цьому договорі, та права вимоги первісного кредитора за цим договором. До позовної заяви також доданий розрахунок заборгованості за спірним кредитним договором, засвідчений підписом директора ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», у якому вказано, що станом на 01.02.2024 позичальнику [PERSON] нарахована заборгованість в загальній сумі 63264,00 гривень, з яких: 8000,00 гривень нарахована заборгованість за тілом кредиту; 55264,00 гривень нарахована заборгованість за відсотками. Надані позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договорам також не є первинним документом, який підтверджує отримання кредитних коштів, користування ними, наявність та розмір заборгованості. Зокрема, розрахунок не містить даних про суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, а також процентну ставку за якою нараховувались проценти тощо. Інформація зазначена у листі ТОВ «ПЕЙТЕК», адресованому 03.01.2025 ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» у наданому розрахунку заборгованості, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не може бути доказом наявності заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази існування та розміру заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором № 685387 від 24.03.2023. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом. За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Судом встановлено, що 01.02.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» (клієнт) та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (фактор) укладено договір факторингу № 01022024, за умовами якого та у відповідності до глави 73 Цивільного кодексу України, фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором, а клієнт відступає (передає) факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. 01 лютого 2024 року між сторонами договору факторингу № 01022024 підписано Акт приймання-передачі Реєстру боржників від 01.02.2024, а також ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» здійснило оплату за відступлення права вимоги згідно договору факторингу № 01022024 від 01.02.2024 (а.с. 49 копія Акту, а.с. 50 копія платіжної інструкції). Із витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 01022024 від 01.02.2024 вбачається, що до позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» від первісного кредитора ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 685387 від 24.03.2023 в загальній сумі 63264,00 гривень (а.с. 48). Законом визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Оскільки ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не надано належних та допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів, користування ними, наявності та розміру заборгованості, суд позбавлений можливості перевірити наявність, розмір та правильність нарахування заборгованості відповідача перед позивачем. Суд не може погодитися з тим, що сам лише факт підписання кредитного договору № 685387 від 24.03.2023 свідчить про видачу кредиту відповідачу, оскільки така позиція не ґрунтується на положеннях закону. При цьому, суд звертає увагу на те, що неподання відповідачем відзиву на позовну заяву із запереченнями проти позовних вимог безумовно не свідчать про визнання ним обставин, на які посилається позивач, або наявність підстав для визнання судом цих обставин, оскільки саме на позивача згідно з положеннями статей 12,13 ЦПК України покладається обов`язок доведення обставин, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог. За таких обставин у задоволенні позову необхідно відмовити повністю з наведених вище підстав. Оскільки, підстави для задоволення позову відсутні, то судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору, покладаються на позивача і не підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed