Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

З Барвінківського районного суду Харківської області для розгляду надійшла дана цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Харківській області та до Державної казначейської служби України, в якій просить стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 9999 грн. як компенсацію моральної шкоди, спричиненої протиправною бездіяльністю Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, яка полягає у ненаданні інформації на його запит від 19.10.2024. В обґрунтування позову зазначив, що у відповідності до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельні ділянки, кадастрові номера 6320482500:04:000:0267, 6320482500:04:000:0268, 6320482500:04:000:0269, 6320482500:04:000:0271, 6320482500:04:000:0270, 6320482500:04:000:0272, 6320482500:04:000:0273, 6320482500:04:000:0274, 6320482500:04:000:0276, 6320482500:04:000:0279, 6320482500:04:000:0278, 6320482500:04:000:0277, 6320482500:04:000:0344, 6320482500:04:000:0345 та 6320482500:04:000:0342 належать позивачу на праві приватної власності. Згідно витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку цільове призначення вказаних вище земельних ділянок: 01.03 для ведення особистого селянського господарства, категорія цих земель -землі сільськогосподарського призначення. 06 липня 2024 року близько 7 години 39 хвилин за тел.102 відповідно до ст. 19 Конституції України, Закону України «Про Національну поліцію» Головному управлінню Національної поліції в Харківській області позивачем повідомлено про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 246 КК України, тобто незаконна порубка дерев, що розташовані на його земельних ділянках та лісозахисній смузі Донецької залізниці поблизу села Нікополь Ізюмського району Харківської області, вчиненого групою осіб. В цей же день близько 8 години 36 хвилин працівникам поліції Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області позивачем надані письмові пояснення та показане місце скоєння злочину, на якому продовжували перебувати підозрювані особи із знаряддям скоєння злочину. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 липня 2024 року у справі № 638/12818/24 скаргу позивача про зобов`язання посадових осіб Ізюмського РУП ГУПН в Харківській області внести відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення задоволено. Зобов`язано посадових осіб Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області організувати внесення у встановленому порядку до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань відомостей за заявою позивача про вчинення кримінального правопорушення від 06 липня 2024 року. 22 серпня 2024 року відповідно до ст.ст.55,56 КПК України», засобами електронного зв`язку із застосуванням КЕП начальнику Ізюмського РУП ГУПН в Харківській області на електронну адресу kh_ro81@police.gov.ua позивачем подане клопотання на виконання Ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 липня 2024 року у справі № 638/12818/24, визнати його потерпілим у кримінальному провадженні №12024221070000996, відкритому чомусь за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України. 19 жовтня 2024 року засобами електронного зв`язку із застосуванням КЕП відповідно до ст.19 Конституції України, Закону України «Про Національну поліцію» та ст.ст.55, 56 КПК України до Головного управління Національної поліції в Харківській області позивачем поданий запит надати інформацію у формі постанови щодо результатів розгляду його клопотання від 22 серпня 2024 року на виконання Ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 липня 2024 року у справі № 638/12818/24, якою зобов`язано посадових осіб Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області організувати внесення у встановленому порядку до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань відомостей за заявою його про вчинення кримінального правопорушення від 06 липня 2024 року, визнати мене потерпілим у кримінальному провадженні №12024221070000996, відкритому чомусь за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року у справі № 520/31419/24, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність Ізюмського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо ненадання інформації на запит позивача від 19.10.2024. Статтями 16 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до експертного висновку №86 від 08.01.1992 року, виявлені у позивача захворювання пов`язані з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників при виконанні робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. У відповідності до довідки серія МСЕ-ЧНВ №270984 від 28 жовтня 2004 року позивачу встановлена друга група інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. У 1986 році позивачу довелося безпосередньо виконувати обов`язки військової служби при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і внаслідок чого став інвалідом 2-ї групи згідно довідки МСЕК серія МСЕ-ЧНВ №270984 від 28 жовтня 2004 року. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія1) серія [NUMBER] , позивача віднесено до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Згідно ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та посвідчення серія [NUMBER] позивач належить до осіб з інвалідністю внаслідок війни другої групи. Факт завдання йому моральної шкоди в результаті бездіяльності відповідача встановлений Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року у справі № 520/31419/24, що складає 9999 грн. З Головного управління\~Національної поліції\~в Харківській\~області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просять суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено наступне. 23.07.2024 року до відділення поліції № 1 Ізюмського РУП ГУ НП в Харківській області надійшла ухвала слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова Штих Т.В. № 638/12818/24 від 22.07.2024 (ЖЕО № 5419 від 23.07.2024) про зобов`язання посадових осіб Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області внести відомості до ЄРДР за зверненням [PERSON] . На виконання судового рішення, відомості, що містились в заяві [PERSON] 24.07.2024 були невідкладно внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024221070000996 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України. Вказаним судовим рішенням, не зобов`язано посадових осіб Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області про внесення конкретної частини статті Кримінального Кодексу України та визнання заявника [PERSON] потерпілим у кримінальному провадженні № 12024221070000996. Згідно ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Заявник [PERSON] за викликом до органу досудового слідства не з`явився та ним не було надано жодного доказу заподіяння особисто йому майнової шкоди. На теперішній час провадження закрите на підставі п.1.ч.1 ст. 284 КПК України. На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року у справі № 520/31419/24, (суддя Шляхова О.М.) яким зобов`язано Ізюмське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області розглянути запит [PERSON] від 19.10.2024 на отримання публічної інформації та надати відповідь (надійшло на виконання до відділення поліції № 2 слідчого відділу Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області 04.04.2025) Магді А.М. була надана повторна відповідь на його звернення від 19.10.2025 за вихідним №1518/119-69/01-25 яка направлена заявнику замовним листом «Укрпошта», накладна № 6470101261518, та до відповіді повторно долучено витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024221070000996 від 24 липня 2024 року. На даний час рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025, якою було зобов`язано Ізюмське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області розглянути запит [PERSON] від 19.10.2024 виконано в повному обсязі. Вказаним судовим рішенням не було встановлено факту заподіяння позивачу моральної шкоди, вказаним рішенням було визнано протиправної бездіяльність Ізюмського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо ненадання інформації на запит Позивача від № 19.10.2024 та зобов`язано було підрозділ розглянути вказаний запит. Визнання судом протиправною бездіяльність щодо ненадання інформації на запит та зобов`язання вчинити певні дії саме по собі не свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди як підстави для її відшкодування. Позивач не надав доказів спричинення йому душевних страждань внаслідок бездіяльності працівників ГУНП в Харківській області чи наявності причинно-наслідкового зв`язку між порушенням його права та наслідками, які спричинило це порушення. При цьому сам факт визнання судом протиправною бездіяльність щодо ненадання інформації на запит та зобов`язання вчинити певні дії не тягне безумовний наслідок цивільно-правового характеру і саме по собі не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Позивачем не надано жодних належних доказів, які підтверджують завдання йому моральної шкоди. ГУНП в Харківській області вважає, що винесення судом рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 у справі № 520/31419/24 не порушувало прав і свобод позивача, ні в чому його не обмежувало. Позивачем не доведено наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, причинний зв`язок, наявність вини ГУНП в Харківській області. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах і довести наявність цих умов є обов`язком позивача (статті 12, 81 ЦПК України). Відсутність однієї із складових цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Позивачем взагалі не доведено та не підтверджено жодним доказом, що такі наслідки взагалі відбулися та те, що вони виникли саме внаслідок бездіяльності Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, а не внаслідок інших обставин. Окрім того, згідно відповіді підрозділу, заявник [PERSON] за викликом до органу досудового слідства не з`явився та ним не було надано жодного доказу заподіяння особисто йому майнової шкоди. А тому ГУНП в Харківській області взагалі ніякого відношення до вищевказаних наслідків не має, а тому вищевказане твердження позивача вважає необґрунтованими та безпідставними. Позивачем взагалі не надано будь-яких доказів щодо спричинення йому моральної шкоди діями посадових осіб ГУНП в Харківській області. Позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження перенесених Позивачем психологічних страждань, які, зі слів останнього, супроводжувалися зневірою у законність та нестачею коштів на лікування, тощо, а також наведений розрахунок моральної шкоди є необґрунтованим та не доведеним належними доказами, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі. Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись. Представник Державної казначейської служби України причини неявки суду не повідомив. Представник ГУНП в Харківській області просив справу розглянути без їх участі. Враховуючи наявність відзиву на позов, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів по справі. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України,\~у разі\~неявки в\~судове засідання\~всіх учасників\~справи чи\~в разі\~якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані докази, дійшов наступного. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року у справі № 520/31419/24, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність Ізюмського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо ненадання інформації на запит позивача від 19.10.2024. На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року у справі № 520/31419/24, (суддя Шляхова О.М.) яким зобов`язано Ізюмське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області розглянути запит [PERSON] від 19.10.2024 на отримання публічної інформації та надати відповідь (надійшло на виконання до відділення поліції № 2 слідчого відділу Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області 04.04.2025) Магді А.М. була надана повторна відповідь на його звернення від 19.10.2024 за вихідним №1518/119-69/01-25 яка направлена заявнику замовним листом «Укрпошта», накладна № 6470101261518, та до відповіді повторно долучено витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024221070000996 від 24 липня 2024 року. Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України). Статтями 16 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями (бездіяльністю). Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується. У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року у справі № 520/31419/24, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність Ізюмського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо ненадання інформації на запит позивача від 19.10.2024. Таким чином позивачем факт завдання позивачу моральної шкоди в результаті бездіяльності відповідача встановлений рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року у справі № 520/31419/24. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 464/3789/17). Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа "Науменко проти України"). Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. При визначенні розміру відшкодування, суд приймає до уваги характер спірних правовідносин, тривалість допущеної відповідачем бездіяльності та ступінь моральних страждань позивача, що полягають у психологічному напруженні, розчаруванні та незручності. За вищенаведених обставин, суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та співмірності, вважає достатнім у даній ситуації визначити розмір морального відшкодування на користь позивача у сумі 1000 грн. З вищенаведених підстав, суд відхиляє заперечення відповідача, викладене у відзиві, щодо недоведеності спричинення позивачу моральної шкоди. Щодо позовних вимог до другого відповідача - Державної казначейської служби України. Учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна (ч.1 ст. 2 ЦК України). Кошти державного бюджету належать на праві власності державі; боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст. 2 ЦК України). Держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ч.1 ст.170 ЦК України). Відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16 (провадження № 12-110гс18). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема, і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави Україна, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц). Під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №587/430/16-ц). Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц). Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц). Отже, Державна казначейська служба України не є порушником прав позивача, а відтак, і належним відповідачем по справі. Таким чином, в задоволенні позовних вимог до Державної казначейської служби України слід відмовити з вищенаведених підстав. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов\~задоволено частково\~на 10%,\~то судовий\~збір підлягає\~стягненню з\~Головного управління\~Національної поліції в Харківській області.

Outcome: partial