Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

19 березня 2025 року [PERSON] і [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] , звернулися до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача територіальної громади в особі Дніпровської міської ради про визнання права користування квартирою. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2025 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито позовне провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. На підставі ЗУ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 26 лютого 2025 року, який набрав чинності 25 квітня 2025 року, найменування Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було змінено на Новокодацький районний суд міста Дніпра. Позивачі у своєму позові посилалися на те, що [PERSON] на підставі рішення профкому адміністрації ДП «НВК «Електровозобудування» у складі сім`ї з 2 осіб: Темченко Л.І. і дочці, [PERSON] , 30 листопада 2006 року був виданий ордер № 36 на право заняття квартири [ADDRESS] . Позивачеві [PERSON] було надано дозвіл на здійснення капітального ремонту у виділеному житловому приміщенні з відкриттям особового рахунку та реєстрації місця проживання. 22 серпня 2014 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на « [PERSON] ». Від даного шлюбу у них народилася дочка, [PERSON] , [INFO] . Будинок [ADDRESS] обліковується на балансі КП «ЖЕП № 25» Дніпровської міської ради. Позивачі зареєстровані та проживають у житловому приміщенні квартирі [ADDRESS] . 10 грудня 2024 року позивач [PERSON] звернулася до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із заявою про приватизацію квартири. Листом від 27 лютого 2025 року її було повідомлено про те, що надана копія ордеру оформлена неналежним чином відповідальною організацією. Зазначили, що вони тривалий час проживають у квартирі, тому мають право на користування нею, оскільки вона є їх житлом. Просили визнати за [PERSON] , та членами її сім`ї [PERSON] і малолітньою [PERSON] , [INFO] , право користування квартирою [ADDRESS] . Відповідач Дніпровська міська рада у своєму відзиві проти задоволення позовних вимог заперечувала, зазначивши, що Дніпровська міська рада є представницьким органом місцевого самоврядування. Право на користування житловим приміщенням виникає на підставі ордеру, а не на підставі вселення у це приміщення. Договір найму житлового приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією, а вразі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем особою, на ім`я якої виданий ордер. Позивачами не надано до матеріалів справи відповідного договору, який підтверджував користування спірним житловим приміщенням, сплату комунальних послуг та здійснення ремонтних робіт. Ордер від 30 листопада 2006 року, долучений до матеріалів справи, оформлений неналежним чином, оскільки він оформлений на бланку зразка 1960-років, при тому, що постановою Ради Міністрів УРСР № 470 від 11 грудня 1984 року затверджений зразок бланку ордерів на житлові приміщення. Також зазначив, що малолітня [PERSON] , [INFO] , не була включена до ордеру, а була вселена і зареєстрована до своєї матері, [PERSON] . Крім того, позивачами не надано доказів звернення до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради та відмови у визнанні їх права користування житловим приміщенням, що є підставою судового захисту. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] (а.с. 7). [PERSON] з родиною у складі дочки, [PERSON] , 30 листопада 2006 року було видано ордер № 36 про право на зайняття 2 кімнат, площею 27,6 кв.м. у кв. [ADDRESS] (а.с. 9). Згідно з випискою з протоколу № 38 ДП НВК «Електровозобудування» від 30 листопада 2006 року [PERSON] і [PERSON] наданий дозвіл на капітальний ремонт у раніше наданому житловому приміщенні [ADDRESS] (а.с. 11), у результаті чого було змінено загальну і житлову площі, що становить 42,2 кв.м. загальної площі, 24,7 кв.м. житлової, і складається з 1 коридор, 2, 3 житлові, 4 санвузол, 5 кухня, без самовільного будівництва (перепланування) без втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування (а.с. 24-25). 22 серпня 2014 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 8), від якого мають малолітню дочку, [PERSON] [INFO] (а.с. 8а). Згідно з відомостями Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 29 листопада 2024 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] з 19 грудня 2006 року і по теперішній час, [PERSON] з 18 грудня 2006 року і по теперішній час, та малолітня [PERSON] , [INFO] , з 24 травня 2017 року і по теперішній час (а.с. 29). Відповідно до відомостей КП «ДМБТІ» Дніпровської міської ради № 12023 від 10 жовтня 2024 року станом на 31 грудня 2012 року відомості про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] відсутні. Жилий будинок по [ADDRESS] , в який увійшла квартира [ADDRESS] , зареєстровано балансовою належністю за КП «Житлово-експлуатаційне підприємство № 25» Дніпровської міської ради (а.с. 10). 19 грудня 2024 року [PERSON] звернулася до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із заявою про передачу в спільну часткову власність квартири (а.с. 12). Листом Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради № 3/16-1047 від 27 лютого 2025 року [PERSON] зазначено про необхідність долучення ордеру про право, який є підставою для вселення в жиле приміщення, встановленого зразка (а.с. 13-14). Стаття 47\~Конституції України визначає, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно ч.ч. 1, 4, 5 статті 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань. За змістом ч. 1 ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до ч. 1 ст.\~64\~ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Згідно зі статтею 65\~ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Обов`язковою умовою надання судом правового захисту є наявність відповідного порушення відповідачем прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Таким чином, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим та підтвердженим. Зі змісту ст.ст. 15, 16 ЦК України вбачається можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача суб`єктивного права чи інтересу, порушення такого права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність наявному порушенню і відповідність законодавству) обраного способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого з означених елементів доказування для позивача зумовлює відмову у задоволені позову. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України). Суд не приймає до уваги посилання відповідача Дніпровської міської ради на те, що матеріали справи не містять доказів порушення прав позивачів у їх праві користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] , оскільки само звернення [PERSON] і [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] , до суду із вказаним позовом є фактом невизнання їх права на користування вказаним житловим приміщенням. Що стосується тверджень відповідача щодо відсутності підстав для вселення позивачів до квартири [ADDRESS] , то вони спростовуються матеріалами справи, зокрема, [PERSON] з родиною у складі дочки, [PERSON] , 30 листопада 2006 року було видано ордер № 36 про право на зайняття квартири, площею 27,6 кв.м. у буд. [ADDRESS] , та дозвіл на її капітальний ремонт, в якій вони зареєстровані і проживають. Докази сплати позивачами комунальних послуг чи витрат на утримання майна не можуть свідчити про відсутність у них права користування квартирою. Також суд критично оцінює заперечення Дніпровської міської ради відносно наявного у малолітньої [PERSON] , [INFO] , права користування спірним житловим приміщенням, з підстав того, що вона не була включена в ордер, а вселилася до своєї матері, [PERSON] . Так, в силу ст.\~160\~СК України місце проживання дитини визначається місцем проживання батьків. Неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідним від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежить від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Жодна дитина не може бути об`єктом самовільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 вказаної Конвенції). Відповідно до ч. 2 ст.\~18\~ЗУ «Про\~охорону дитинства» діти члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно з п. 33 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.\~ Таким чином, позивачі [PERSON] , [PERSON] вселилися до житлового приміщення у законний спосіб, отримали дозвіл на його переобладнання (капітальний ремонт), малолітня [PERSON] , [INFO] , разом зі своєю матір`ю вселилась до квартири [ADDRESS] , та з цього часу проживає в цьому помешканні, відповідно, набула право користування житловим приміщенням. З огляду на викладене, позивачами надано достатньо допустимих й належних доказів, а тому наявні правові підстави для задоволення позову та визнання за ними права користування квартирою. На підставі ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем [PERSON] при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп. (а.с. 1). Враховуючи, що відповідач по справі Дніпровська міська рада є бюджетною організацією та відшкодування позивачеві витрат зі сплати судового збору її бюджетом не передбачено, тому суд вважає понесені позивачем [PERSON] судові витрати у справі віднести за її рахунок На підставі викладеного,

Outcome: approved