Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

[PERSON] (далі - позивачка, [PERSON] ) звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк (далі - відповідач, АТ КБ «ПриватБанк»), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України (далі - третя особа, Головний сервісний центр МВС України), у якому просить визнати за нею право власності на транспортний засіб - автомобіль марки VOLKSWAGN PASSAT, рік випуску - 2013, номер кузова (шасі): [NUMBER] , державний номер [NUMBER] . В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що нею набуто право власності на автомобіль марки VOLKSWAGN PASSAT, рік випуску - 2013, номер кузова (шасі): [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , у зв`язку із виконанням умов договору фінансового лізингу № ZPSOA00000274 від 15 січня 2019 року, укладеного з АТ КБ «ПриватБанк». Позивачка зазначає, що після складання та підписання акту звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу було оформлено акт прийому-передачі транспортного засобу, а також надано пакет документів для переоформлення автомобіля на ім`я позивачки. Позивачка зазначає, що звернувся до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Запорізькій області (філія ГСЦ МВС) з питання перереєстрації автомобіля на своє ім`я, проте отримала відмову з посиланням на те, що в Єдиному реєстрі боржників міститься запис про боржника - АТ КБ «ПриватБанк» (попереднього власника). Таким чином, вказаний автомобіль перебуває у користуванні і володінні позивачки, оскільки був переданий їй за умовами договору фінансового лізингу після його підписання, але розпоряджатись цим майном, незважаючи на виконання своїх зобов`язань за вказаним договором, вона не може через реєстрацію цього майна за лізингодавцем - АТ КБ «ПриватБанк». Тому позивачка просить визнати за нею право власності на вказаний автомобіль, оскільки іншим чином набути таке право вона не може. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 серпня 2024 року справу за позовом [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк», третя особа - Головний сервісний центр МВС України про визнання права власності на транспортний засіб - передано на розгляд Печерському районному суду м. Києва. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, розгляд справи призначено на 18 лютого 2025 року. У листопаді 2024 року представник АТ КБ «ПриватБанк» подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував. В обґрунтування своїх заперечень проти позову сторона відповідача зазначає, що лізингоодержувач вже є власником транспортного засобу і перереєстрація права власності на автомобіль не здійснюється Банком з метою уникнення відповідальності та невиконання будь-якого рішення суду. Указує на те, що банк не порушує та не оспорює права власності позивачки на предмет лізингу. У лютому 2025 року від представника третьої особи до суду надійшли пояснення по справі, в яких остання просила прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.02.2025 року відкладено судове засідання на 12.05.2025 року. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, до суду подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій просила відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до наступного висновку . Суд установив, що 15 січня 2019 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір фінансового лізингу № ZPSOA00000274. Відповідно до Додатку 1 до Договору фінансового лізингу № ZPSOA00000274 специфікації майна, відповідач передає позивачці у лізинг транспортний засіб марки VOLKSWAGN PASSAT, рік випуску - 2013, номер кузова (шасі): [NUMBER] , державний номер [NUMBER] . Відповідно до пункту 2.2. Договору лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу, а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплатити лізингові платежі та платежі з відшкодування витрат лізингодавця з виконанням договору, на умовах цього Договору. По закінченню строку лізингу, до лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу згідно умов договору. 21 серпня 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» складено Акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу, який підписано позивачкою та довіреною особою Банку. Даним актом підтверджено, що всі зобов`язання сторін по Договору фінансового лізингу № ZPSOA00000274 від 15 січня 2019 року були виконані належним чином, претензії у сторін відсутні, лізингоодержувач повністю сплати Лізингодавцю всі платежі за договором Лізингу, а предмет лізингу - автомобіль марки VOLKSWAGN PASSAT, рік випуску - 2013, номер кузова (шасі): [NUMBER] , державний номер [NUMBER] разом з відповідними документами передано у власність Лізингоодержувачу. 21 серпня 2023 року, складено акт приймання-передачі транспортного засобу марки VOLKSWAGN PASSAT, рік випуску - 2013, номер кузова (шасі): [NUMBER] , державний номер [NUMBER] . Позивачка звернулась із заявою до територіального сервісного центру ГСЦ МВС в Запорізькій області (філія ГСЦ МВС) з питання перереєстрації автомобіля на своє ім`я, проте отримала відмову з посиланням на те, що в Єдиному реєстрі боржників міститься запис про боржника - АТ КБ «ПриватБанк» (попереднього власника). Судом встановлено, що відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини другої статті 627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Частиною першою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Згідно із положеннями статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - вид правових відносин, за якими лізингодавцець зобов`язується відповідно до договору лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 5 цього Закону. Судом встановлено, що сторонами виконано умови Договору фінансового лізингу, складено і підписано акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу, оформлено акт прийому-передачі транспортного засобу, а відтак право власності на автомобіль марки VOLKSWAGN PASSAT, рік випуску - 2013, номер кузова (шасі): [NUMBER] , державний номер [NUMBER] мало перейти до позивачки з 21 серпня 2023 року, проте перереєструвати вказаний автомобіль на ім`я позивачки не виявилось можливим через те, що в Єдиному реєстрі боржників міститься запис про боржника - АТ КБ «ПриватБанк» (попереднього власника). Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України врегульовано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тому суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання за позивачкою права власності на вказаний автомобіль, з метою захисту її прав як споживача. Зважаючи на встановлені судом фактичні обставини справи, та правовідносини, що виникли між сторонами, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені в якості судових витрат витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 506 грн. 50 коп., що підтверджується квитанцією про сплату № 0658-6674-7396-9449 від 22.08.2024 року. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 506 грн. 50 коп. у відшкодування судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved