Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК», від імені та в інтересах якого на підставі довіреності діє представник Козак Т.О., звернулось до суду через підсистему «Електронний суд» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2913763470 від 08.04.2019 року у розмірі 55617 грн. 34 коп., суму судового збору просять покласти на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 08.04.2019 між ТОВ «ФК «Центр Фінансових рішень», правонаступником прав кредитора якого є Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було підписано кредитний договір №2913763470. Відповідно до п. 2 Заяви на отримання кредиту позичальник згоден з тим, що підписаний ним паспорт кредиту № 3763470 від 08.04.2019 року містить умови укладеного кредитного договору, а ця заява разом з паспортом кредиту становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ФР», як кредитодавцем та ним як позичальником. Відповідно до умов кредитного договору позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту - 41 158 гривень 63 копійки; строк користування - 36 місяців; річні проценти - 0,01 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти - 3,19 % від суми кредиту. Позичальник повідомлений кредитодавцем у відповідності до вимог чинного законодавства, у чіткій та зрозумілій формі з інформацією, вказаною в ст. 11 закону України «Про захист прав споживачів», ст. 6, 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншою інформацією, необхідною для свідомого та добровільного вибору фінансової послуги. Позичальник підтвердив, що ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних Позичальником умов кредитування. Відповідно до п. кредитного договору (заяви про надання кредиту) підписавши цей договір Позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів за наступними реквізитами (всього 1 платіж). 20.12.2018 року право вимоги за Кредитним договором відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору факторингу № ТАСЦФр-10-2016 від 07.10.2016 року. Відповідно до п. 2.2 Договору факторингу Сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) Новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог. 10.04.2019 року права вимоги за кредитним договором Відповідача були відступлені позивачу, витяг з реєстру прав вимог та платіжна інструкція щодо сплати позивачем первісному кредитору суми фінансування за договором про відступлення права вимоги додаються до позовної вимоги. Відповідно до умов цього договору та витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу, позивач є новим кредитором відповідача за кредитним договором з усіма наступними додатками та змінами. Зазначене також підтверджується відповідною платіжною інструкцією щодо сплати суми фінансування за договором відступлення права вимоги, яка додається до позовної заяви. Факт передачі права вимоги за вищезазначеним договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі підтверджуються реєстром прав вимоги до договору факторингу, виписками та розрахунком заборгованості, доданими до даної позовної заяви. Дана інформація є відомою боржнику. Разом із тим повідомляють, що умови вищезазначеного кредитного договору позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором (графіком погашення кредиту) строки не повернуті. Неодноразовими телефонними повідомленнями банку позичальника було сповіщено про наявність заборгованості за кредитом та про необхідність її погашення у стислі терміни. Як наслідок, станом на 21.01.2025 року заборгованість позичальника за кредитним договором, становить 55 617 грн. 34 коп., в т.ч.: заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) - 29 726 грн. 85 коп.; заборгованість по річним процентам (в т. ч. прострочена) - 4 грн. 32 коп. заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) - 25 886 грн. 17 коп., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості по кредитному договору та виписками (надаються в додатку). Таким чином, позичальником було порушено умови Кредитного договору, а також норми чинного законодавства, зокрема наступні. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що відсутності звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Тому просять стягнути з [PERSON] на користь АТ «ТАСКОМБАНК» заборгованість за кредитним договором № 2913763470 від 08.04.2025 року, в розмірі 55 617 грн. 34 коп., та судові витрати. Оскільки відповідач добровільно взятих на себе зобов`язань не виконує позивач звернувся до суду з позовом. Ухвалою суду від 10.03.2025 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився. У позовній заяві представник позивача Козак Т.О., яка діє на підставі довіреності просила проводити судовий розгляд без участі представника позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації відповідача. Причини неявки відповідач суду не повідомив. У встановлений ч. 7 ст.178 ЦПК України строк відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи (без постановлення процесуального документу) та ухвалити заочне рішення. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Встановлено, що 08.04.2019 між ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень», правонаступником прав кредитора якого є АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було підписано кредитний договір №2913763470. Відповідно до п. 2 Заяви на отримання кредиту позичальник згоден з тим, що підписаний ним паспорт кредиту № 3763470 від 08.04.2019 року містить умови укладеного кредитного договору, а ця заява разом з паспортом кредиту становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР», як кредитодавцем та ним як позичальником. Відповідно до умов кредитного договору позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту - 41 158 гривень 63 копійки; строк користування - 36 місяців; річні проценти - 0,01 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти - 3,19 % від суми кредиту. Згідно зі ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. При цьому позивач вказує, що АТ «ТАСКОМБАНК» є новим кредитором за вказаним кредитним договором, виходячи з наступного. 10.04.2019 року право вимоги за Кредитним договором відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору факторингу № ТАСЦФр-10-2016 від 07.10.2016 року. Відповідно до п. 2.2 Договору факторингу Сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) Новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог. 10.04.2019 року права вимоги за кредитним договором Відповідача були відступлені позивачу, витяг з реєстру прав вимог та платіжна інструкція щодо сплати позивачем первісному кредитору суми фінансування за договором про відступлення права вимоги додаються до позовної вимоги. Відповідно до умов цього договору та витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу, позивач є новим кредитором відповідача за кредитним договором з усіма наступними додатками та змінами. Зазначене також підтверджується відповідною платіжною інструкцією щодо сплати суми фінансування за договором відступлення права вимоги, яка додається до позовної заяви. Факт передачі права вимоги за вищезазначеним договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі підтверджуються реєстром прав вимоги до договору факторингу, виписками та розрахунком заборгованості, доданими до даної позовної заяви. Дана інформація є відомою боржнику Відповідно Акту прийому-передачі реєстру боржників та реєстру прав вимог 10.04.2019 року до договору факторингу №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача і як наслідок, станом на 21.01.2025 року заборгованість позичальника за кредитним договором, становить 55 617 грн. 34 коп., в т.ч.: заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) - 29 726 грн. 85 коп.; заборгованість по річним процентам (в т. ч. прострочена) - 4 грн. 32 коп. заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) - 25 886 грн. 17 коп., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості по кредитному договору та виписками. Судом враховано, що відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 6 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Положеннями ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України). Як встановлено 08.04.2019 між ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2913763470, який позичальником власноруч підписано. Відповідно до п. 2 Заяви на отримання кредиту позичальник згоден з тим, що підписаний ним паспорт кредиту № 3763470 від 08.04.2019 року містить умови укладеного кредитного договору, а ця заява разом з паспортом кредиту №3763470, становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР», як кредитодавцем та [PERSON] як позичальником. Відповідно до умов кредитного договору позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту - 41 158 гривень 63 копійки; строк користування - 36 місяців; річні проценти - 0,01 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти - 3,19 % від суми кредиту, але свої зобов`язання не виконав. 10.04.2019 року право вимоги за Кредитним договором відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору факторингу № ТАСЦФр-10-2016 від 07.10.2016 року. Відповідно до положень ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. ч. 1 і 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Згідно зі ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою . Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно ч.1 ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч.1 ст.519 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України). Згідно зі ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі, і на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №914/868/17 та від 18.10.2018 у справі № 910/11965/16. Встановлюючи дійсність майбутньої вимоги, що переходить до нового кредитора, необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі №752/8842/14-ц. Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. У ході розгляду даної справи судом встановлено, що 08.04.2019 між ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2913763470. При цьому, 10.04.2019 року право вимоги за Кредитним договором відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору факторингу № ТАСЦФр-10-2016 від 07.10.2016 року. Тобто, на момент укладення договору факторингу № ТАСЦФр-10-2016 від 07.10.2016, ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником. За даних обставин суд приходить до висновку про те, що передати право вимоги за зобов`язанням, яке взагалі не існувало на момент укладення договору факторингу № ТАСЦФр-10-2016 від 07.10.2016, було неможливо. У зв`язку з цим право вимоги до боржника [PERSON] АТ «ТАСКОМБАНК» за договором факторингу № ТАСЦФр-10-2016 від 07.10.2016 не набуло. При цьому, суд вважає, що майбутня вимога на момент укладення договору мала би бути чітко визначеною, тоді, як жодної визначеної вимоги у ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» щодо [PERSON] на момент укладення договору факторингу № ТАСЦФр-10-2016 від 07.10.2016 не було і сторони цього договору не могли передбачити, що 08.04.2019 між ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» та [PERSON] буде укладено кредитний договір №2913763470 від 08.04.2019. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що АТ «ТАСКОМБАНК» не надало належних доказів переходу до нього права вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №2913763470 від 08.04.2019, оскільки кредитний договір був укладений 08.04.2019, а договір факторингу згідно якого АТ «ТАСКОМБАНК» передано право вимоги за кредитними договорами, був укладений 07.10.2016, тобто задовго до укладення самого кредитного договору. Крім того, позивачем не було надано суду саме належних доказів: договору факторингу № ТАСЦФр-10-2016 від 07.10.2016. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що АТ «ТАСКОМБАНК» не набуло прав первісного кредитора, а отже, не має права пред`являти свої вимоги за кредитним договором № 2913763470 від 08.04.2019 укладеним між ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» та [PERSON] . При цьому, суд наголошує, що відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення. Відсутність порушеного, не визнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Зокрема, встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №910/15262/18, від 03.03.2020 у справі №910/6091/19, від 16.10.2020 у справі №910/12787/17. При цьому, доводи позивача щодо презумпції правомірності правочину судом не враховуються, оскільки передача за правочином невизначених вимог, у тому числі, і на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину. У той же час, оцінивши усі інші доводи учасників справи та надані ними докази, суд приходить до висновку, що вони не спростовують наведених вище висновків суду. При цьому, судом враховано, що у п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №2913763470 від 08.04.2019 задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд не стягує з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed