Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

[PERSON] , в інтерсах якого діє адвокат Огородник В.В., звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до [PERSON] за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] , в якій просив визнати за ним право власності на частки земельної ділянки кадастровий номер 0510100000:01:055:0092, площею 0,1000 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та частки земельної ділянки кадастровий номер 0510100000:01:055:0093, площею 0,1000 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва індивідуальних гаражів, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником 1/2 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під номером [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 12.06.2019 року, посвідченим державним нотаріусом Першої вінницького нотаріальної контори Дишкант М.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 2-1216 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер 170211131 від 12.06.2019 року (а.с 11, 12). Попереднім власником зазначеної частки житлового будинку був брат позивача [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24.06.2015 року (а.с 13). Власником іншої 1/2 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлям та спорудами під номером [ADDRESS] , є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15.08.2014 року, посвідченим державним нотаріусом Першої вінницька нотаріальної контори Болотновою М.М. та зареєстрованим в реєстрі за № 3-1375 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 25626342 від 15.08.2014 року (а.с. 14, 15). Попереднім власником зазначеної частки був батько відповідача і брат позивача [PERSON] , який помер [INFO] . Крім того, покійні [PERSON] і [PERSON] були власниками по 1/2 частки земельної ділянки кадастровий номер 0510100000:01:055:0092 пл. 0,1000 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та земельної ділянки кадастровий номером 0510100000:01:055:0093, пл. 0,0100 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва індивідуальних гаражів, які розташовані за тією ж адресою: [ADDRESS] , що підтверджується державними актами серії ЯМ № 062261 та серії ЯМ № 062262 від 12.09.2012 року та рішенням Вінницького міського суду Вінницької області № 127/18009/14-ц від 08.09.2014 року (а.с. 16-22). 1/2 частка зазначених ділянок, власником якої був покійний [PERSON] була успадкована відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину законом від 10.12.2014 року, посвідченим державним нотаріусом Першої вінницької нотаріально контори Шарко О.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 1-2448 (витяг з Державного реєстру речовим прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 30758708 від 10.12.201 року) та Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10.12.2014 року, посвідчений державним нотаріусом Першої вінницької нотаріальної контори Шарко О.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 1-2451 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацій права власності індексний номер 30763212 від 10.12.2014 року) (а.с. 23-26). 12.06.2019 року позивач звернувся до нотаріуса з приводу оформлення спадкових прав на 1/2 частки зазначених земельних ділянок, належних його братові [PERSON] . Однак, враховуючи, що дані частки земельних ділянок не були охоплені заповітом складеним [PERSON] та посвідченим Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 15.05.2015 року за реєстровим № 1-816, право на спадкування даних часток земельним ділянок мають спадкоємці за законом, яким є дружина померлого [PERSON] , як; звернулась із заявою про прийняття спадщини, то Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 часток земельних ділянок. Викладені обставині підтверджуються постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2295/02-31 від 12.06.2019 року. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.07.2021 року. Позивач вважає, що по 1/2 частки земельної ділянки кадастровий номер 0510100000:01:055:0092, пл. 0,1000 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та земельної ділянки кадастровий номер 0510100000:01:055:0093, пл. 0,0100 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва індивідуальних гаражів, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , має належати йому на підставі норм ст.120 ЗК України, згідно з якими у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий, будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва праве власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщені такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувана (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувану (попередньому власнику) частки у праві спільно власності на такий об`єкт. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області 18.07.2024 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. На підставі ухвали суду від 18.09.2024, судом витребувано з Першої вінницької державної нотаріальної контори, завіренні належним чином копії матеріалів спадкової справи №898/2015 заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] , а також інформацію про заведення спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . Також, на підставі ухвали суду від 15.10.2024, судом витребувано у приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник Інни Анатоліївни (Вінницька обл., Вінницький р., м. Вінниця, 21100, пр-т. Коцюбинського, буд. 78, корп. В, (0432) 55-68-50; [INFO] ; 8220) завірену належним чином копію матеріалів спадкової справи заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . Згідно ухвали суду від 11.11.2024 року, судом до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, залучено [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 04.12.2024 року підготовче провадження у цивільній справі закрито та призначено розгляд справи по суті. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засідання заявлені позовні вимоги визнав та не заперечив проти їх задоволення. Третя особа [PERSON] також в судовому засіданні не заперечила проти заявлених позовних вимог та їх задоволення. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові матеріали справи та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріали справи свідчать, [PERSON] є власником 1/2 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під номером [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 12.06.2019 року, посвідченим державним нотаріусом Першої вінницького нотаріальної контори Дишкант М.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 2-1216 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер 170211131 від 12.06.2019 року (а.с 11, 12). Попереднім власником зазначеної частки житлового будинку був брат позивача [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24.06.2015 року (а.с 13). Власником іншої 1/2 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлям та спорудами під номером [ADDRESS] , є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15.08.2014 року, посвідченим державним нотаріусом Першої вінницька нотаріальної контори Болотновою М.М. та зареєстрованим в реєстрі за № 3-1375 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 25626342 від 15.08.2014 року (а.с. 14, 15). Попереднім власником зазначеної частки був батько відповідача і брат позивача [PERSON] , який помер [INFO] . Крім того, покійні [PERSON] і [PERSON] були власниками по 1/2 частки земельної ділянки кадастровий номер 0510100000:01:055:0092 пл. 0,1000 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та земельної ділянки кадастровий номером 0510100000:01:055:0093, пл. 0,0100 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва індивідуальних гаражів, які розташовані за тією ж адресою: [ADDRESS] , що підтверджується державними актами серії ЯМ № 062261 та серії ЯМ № 062262 від 12.09.2012 року та рішенням Вінницького міського суду Вінницької області № 127/18009/14-ц від 08.09.2014 року (а.с. 16-22). Інша 1/2 частка зазначених ділянок, власником якої був покійний [PERSON] була успадкована відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину законом від 10.12.2014 року, посвідченим державним нотаріусом Першої вінницької нотаріально контори Шарко О.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 1-2448 (витяг з Державного реєстру речовим прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 30758708 від 10.12.201 року) та Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10.12.2014 року, посвідчений державним нотаріусом Першої вінницької нотаріальної контори Шарко О.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 1-2451 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацій права власності індексний номер 30763212 від 10.12.2014 року) (а.с. 23-26). 12.06.2019 року позивач звернувся до нотаріуса з приводу оформлення спадкових прав на 1/2 частки зазначених земельних ділянок, належних його братові [PERSON] . Однак, враховуючи, що дані частки земельних ділянок не були охоплені заповітом складеним [PERSON] та посвідченим Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 15.05.2015 року за реєстровим № 1-816, право на спадкування даних часток земельним ділянок мають спадкоємці за законом, яким є дружина померлого [PERSON] , яка звернулась із заявою про прийняття спадщини, то Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 часток земельних ділянок. Викладені обставині підтверджуються постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2295/02-31 від 12.06.2019 року. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.07.2021 року. Згідно копії спадкової справи № 97/2021, яку було надіслано на вимогу суду приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник Інни Анатоліївни, після смерті [PERSON] [INFO] , згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом прийняла [PERSON] , яка в свою чергу в судовому засіданні, щодо заявлених позовних вимог, а саме визнання за позивачем права власності на частки земельних ділянок не заперечила та ніяким чином не претендує на них. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. При відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку споруди). Правові висновки щодо застосування приписів вказаних статей у відповідних редакціях Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала у постановах від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16, від 05 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17. Отже, вказані норми права встановлюють єдність юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель і споруд. Власник, визначаючи юридичну долю збудованих будівель та споруд, одночасно визначає долю земельної ділянки, на якій вони розташовані. Розмір присадибної ділянки (для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель споруд), на отримання якої у селах із земель державної або комунальної власності мають право громадяни України, складає не більше 0,25 га (пункт «г» частини першої статті 121 ЗК України). У правовому висновку щодо виключної правової проблеми у постанові від 04 грудня 2018 року у справі №910/18560/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі №689/26/17 (провадження №14-47цс20), дійшла висновку про те, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статі 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. У рішенні ЄСПЛ у справі «Maharramov. Azerbaijan» (заява №5046/07) від 30.03.2017 р. зазначено, що заявник був «законним користувачем» відповідної землі, зважаючи на належне йому право власності на нерухоме майно, розташоване на цій земельній ділянці, із можливістю передачі землі у власність цій особі у майбутньому. Відповідно, заявник мав достатній майновий інтерес щодо земельної ділянки для того, щоб отримати право володіння. Нерухомістю згідно зі ст. 181 ЦК України є земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відтак, основоположним для поняття нерухомості є зв`язок із земельною ділянкою, адже лише земельна ділянка є нерухомістю у класичному розумінні цього поняття. Тому має бути забезпечено відповідний правовий зв`язок між земельною ділянкою та розташованою на ній нерухомістю (будинком, будівлею, спорудою). При переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності (пункт 10 постанови Пленум Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»). Отже, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або праві користування земельною ділянкою, яка, з урахуванням нормативів, була виділена спадкодавцю для будівництва і обслуговування житлового будинку, інших будівель та споруд, якщо спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Із наведеного слідує, що [PERSON] будучи власником 1/2 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під номером [ADDRESS] , правомірно набуває право власності по 1/2 частки земельної ділянки кадастровий номер 0510100000:01:055:0092, пл. 0,1000 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та земельної ділянки кадастровий номер 0510100000:01:055:0093, пл. 0,0100 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва індивідуальних гаражів, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , на підставі норм ст.120 ЗК України, згідно з якими у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий, будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва праве власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщені такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувана (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувану (попередньому власнику) частки у праві спільно власності на такий об`єкт. При цьому, суд звертає увагу, що інших спадкоємців, які б зверталися до нотаріуса із заявами щодо прийняття спадщини у вигляді цих частки земельних ділянок, згідно спадкових справ, наданих державним та приватним нотаріусом, судом не встановлено. Згідно зі статтею 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа який засвідчує його право власності. Встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, врахувавши цільове призначення земельних ділянок, а також те, що наданими доказами підтверджується, що 1/2 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під номером [ADDRESS] , власником якого є позивач, розташована саме на земельних ділянках кадастровий номер 0510100000:01:055:0092, пл. 0,1000 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель- та споруд, кадастровий номер 0510100000:01:055:0093, пл. 0,0100 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва індивідуальних гаражів, і які відведені саме для її обслуговування. Відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр», кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі, який скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасуванні; кадастрового номера (п. 6 ст. 16 цього ж закону). Зважаючи на таке, кадастровий номер слід визнати унікальним номером, який присвоюється виключно одній земельній ділянці, що має одне цільове призначення і зберігається на весь строк існування цієї земельної ділянки, як єдиного цілого. При цьому, перехід прав власності або зміна цільового призначення не дає підстав для оформлення іншого кадастрового номеру. Відповідно до ст. 198 Земельного кодексу України межі земельної ділянки погоджуються суміжними власниками та землекористувачами. Статтею 125 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування т право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Документи що посвідчують право на земельну ділянку перелічені у ст. 126 Земельного кодексу України. Відповідно до ст. 193 Земельного кодексу України єдиною державною системою земельно кадастрових робіт, яка встановлює процедуру визнання факту виникнення або припинення прав: власності і права користування земельними ділянками та містить сукупність відомостей документів про місце розташування та правовий режим цих ділянок, їх оцінку, класифікації земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів державний земельний кадастр. Згідно з ст. 202 Земельного кодексу України державна реєстрації земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель. Державний реєстр земель складається з двох частин: книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок. Відповідно до частини 3 статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають дня такої реєстрації відповідно до закону. Частиною 1 статті 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну, ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з частиною 1 статті 120 Земельною кодексу України (далі - ЗК України) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності/ право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Аналіз положень наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі переходу права власності на майно, що знаходиться на земельній ділянці, до нового власника з моменту набуття права власності на це майно переходить право на земельну ділянку, на якій вказане майно розміщене у тому самому обсязі та умовах, які були у попереднього власника. Отже, з моменту набуття права власності на нерухоме майно особа, яка стала новим власником такого майна, одночасно набуває права на земельну ділянку, на якій розміщене це майно у зв`язку з припиненням права власності на нього та, відповідно, припиненням права попереднього власника земельної ділянки, на якій це майно розміщене, згідно з частиною 2 статті 120 ЗК України. Тобто особа, яка набула права власності на це майно фактично стає власником земельної ділянки, на якій воно розміщене у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. При цьому право на земельну ділянку щодо попереднього власника припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності не розташоване на цій земельній ділянці майно. Набуття позивачем права власності на земельні ділянки не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Доказів на спростування викладених позивачем обставин, щодо визнання за ним права власності на 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер 0510100000:01:055:0092, пл. 0,1000 га, цільове призначенні земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та 1/2 частки земельної ділянки кадастровий номер 0510100000:01:055:0093 пл. 0,0100 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва індивідуальних гаражів, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , відповідачем суду не надано та в судовому засіданні навпаки підтверджено шляхом визнання позовних вимог, а також судом самостійно не здобуто. Враховуючи та аналізуючи вищевказане, беручи до уваги надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved