Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду з заявою про видачу обмежувального припису, у якій просить визначити наступні заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] , [INFO] , а саме: заборонити перебувати в місці проживання (перебування) із [PERSON] ; заборонити наближатись на відставнь менше 100 метрів до місця перебування, роботи, інших місць відвідування [PERSON] ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та у будь-який спосіб спілкуватися з ним; заборонити вести листування, телефонні переговори (переписки) із [PERSON] або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Стислий виклад позиції заявника В обґрунтування своєї заяви [PERSON] зазначає, що перебуває у шлюбі з [PERSON] , який останній часом поводить себе агресивно, у подружжя постійно виникають багаточисленні конфлікти, що доходять до побоїв та мордування. Заявниця зазнає страждань, фізичного та душевного болю від протиправних дій свого чоловіка. 18 квітня 2025 року відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства), також складено тимчасовий заборонний припис, за яким йому було заборонено контактувати та наближатись до неї протягом 6 днів. Однак, [PERSON] порушив вказаний припис та відносно нього було складено ще один протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-8 КУпАП (невиконання термінового заборонного припису). 06 травня 2025 року Білгород-дністровським міськрайонним судом Одеської області ухвалена постанова, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень за ст. 173-2 КУпАП та ст. 173-8 КУпАП. Крім того, маючи намір піти від чоловіка, [PERSON] звернулася до суду із позовними заявами про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на дитину, визначення місця проживання дитини з матір`ю. Однак, коли чоловік [PERSON] дізнався про наявність вказаних позовів, прийшов до люті, став поводити себе дуже агресивно та погрожувати їй та її дітям, вимагав відмовитися від позовів, через що остання була вимушена винайняти нове житло. [PERSON] постійно чіпляється та ображає заявницю, слідкує за її діями, перевіряє телефон, хизується, що знає всі тексти її телефонних розмов та повідомлень. Наразі відкрито кримінальну справу та внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025166240000150 за ст. 163 ч. 1 КК України. Через постійне психологічне та фізичне насильство подружжя, старша донька заявниці, якій 8 років, стала відчувати тривогу, депресію, емоційний дисбаланс, у зв`язку з чим [PERSON] звернулась до дитячого психолога. Заявниця стверджує, що враховуючи наявність постанов про притягнення її чоловіка до адміністративної відповідальності, останній може здійснити вчинки, які матимуть незворотні наслідки, що саме і є ключовою обставиною для ухвалення рішення про видачу обмежувального припису. Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі 07 травня 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі відкрито окреме провадження. 07 травня 2025 року заінтересована особа [PERSON] повідомлений про розгляд справи, яка призначена на 08.05.2025 на 16:30 год, про що секретарем судового засідання складена телефонограма. Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Частиною першою ст. 350-5 ЦПК України встановлено, що справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. 08 травня 2025 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області (Вх. № ЕП-2359/25Вх від 08.05.2025, зареєстровано о 10.00 год) надійшло клопотання заінтересованої особи про відкладення розгляду справи, з метою ознайомлення з матеріалами справи та потребою скористатися юридичною допомогою. Однак, попри наявність достатнього проміжку часу до судового розгляду, з матеріалами справи не ознайомився, доказів на підтвердження поважності причини неявки не надав, укладення договору про надання правової допомоги/ордеру ним також не надано. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. \~ \~ \~ \~Оскільки заінтересована особа, належним чином повідомлена про день та час судового розгляду, зі згоди представника заявника, суд вважає за можливе розглядати справу за його відсутності. Фактичні обставини, встановлені судом Вислухавши представника заявниці, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд зазначає наступне. [PERSON] та [PERSON] 27 жовтня 2023 року зареєстрували шлюб, про що 27 жовтня 2023 року складено відповідний актовий запис № 2095, який зареєстрований Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 27.10.2023. [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.10.2022. [PERSON] також має дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.11.2020. З копії довідки від 18.11.2024 № 5111-5003529807 про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи, [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Вищенаведене також підтверджується довідкою про склад сім`ї зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 27 листопада 2024 року. Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви [PERSON] від 02.05.2025 зареєстровано кримінальне провадження № 12025166240000150 за ознаками ч. 1 ст. 163 КК України. Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 травня 2025 року по справі № 495/2916/25 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-8 КУпАП. 01.05.2025 [PERSON] звернулась зі скаргою до Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, у якій просила вжити заходи щодо попередження злочину, а саме: незаконного відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , батьком дитини [PERSON] від матері та повернення до місцевості, де ведуться активні бойові дії. 02.05.2025 представник [PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського міського голови (служба у справах дітей) зі скаргою на протиправні дії батька [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] [INFO] , у якій просив вжити необхідні заходи, у зв`язку з тим, що батько дитини через малолітню дитину намагається впливати на матір, вижинає її на вулицю з орендованої квартири. З довідки № 341 від 18.04.2025, виданої лікарем-терапевтом відділення Комунального некомерційного підприємства «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня», за результатами огляду у [PERSON] встановлено наявність множинних забоїв та підшкірних гематом обох передпліч та обох стегон. Зі слів побита чоловіком. Відповідно до проективного методу вивчення особистості, проведеного 02.05.2025 практичним психологом, щодо [PERSON] , [INFO] : «налагодивши контакт з дитиною, було виявлено, що родина перебуває в стані розлучення, в родині постійно відбуваються сварки і з`ясування взаємин між батьками, а також [PERSON] була свідком насильства зі сторони вітчима [PERSON] до матері. Вона бачила як [PERSON] бив ногами маму і зняла це на телефон. Вона відчуває страх за маму і образу на вітчима [PERSON] . Сказала, що вона ніколи його не пробачить. Також дитина зазначила, що до неї [PERSON] насильницькі дії не проявляв, але жити вона з ним не хоче і не буде ніколи, хоче жити з мамою і братиком, а також дуже переживає, що вітчим забере молодшого братика від неї». За заявою щодо розпорядження квартирою, за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , орендодавець даної квартири, прийняла висновок про те, щоб громадянин [PERSON] до 12:00 02.05.2025 покинув дану квартиру. [PERSON] неодноразово зверталась до РВП ГУНП в Одеській області, про що свідчить талон-повідомлення єдиного обліку № 11451, № 11295, № 11303, № 11743. Нормативне обґрунтування. Оцінка аргументів сторін, висновки суду Згідно зі\~статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша\~статті 16 Цивільного кодексу України). Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів стосовно кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї особи. 07 листопада 2011 року Україною підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07 грудня 2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який врегульовує організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на подружжя, що встановлено у частині другій ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. \~Згідно з ч. 1-4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. ЄСПЛ у справі «Левчук проти\~України» (Заява\~№ 17496/19) зазначив, що суд повторює, що коли національні органи влади розглядають достовірні твердження про домашнє насильство, вони мають оцінити ситуацію в цілому, у тому числі ризик вчинення насильства у майбутньому. Відповідно до частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 (провадження № 61-21337св19) зроблено висновок, що відповідно до частини третьої\~статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Верховний Суд зазначає, що Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками. У постанові від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 Верховний Суд зазначив, що «докази, що додають до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді\~психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. Як докази до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Саме по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальні провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства». Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 14 січня 2020 року в справі № 754/6995/19 (провадження № 61-16980св19). Строк дії обмежувального припису має бути пропорційним і достатнім та визначається судом із урахуванням оцінки ризиків, про що наголошено у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 415/10120/18 (провадження № 61-7849св19). Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4\~ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Згідно з частиною третьою статті\~12, частиною першою статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із вимогами ст. ст.\~76,\~77,\~79,\~80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надаючи оцінку ризикам, на які посилалися заявниця, суд критично оцінює посилання заявниці на наявність кримінального провадження № 12025166240000150 за ознаками ч. 1 ст. 163 КК України, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Водночас, суд приймає до уваги доводи заявниці, яка посилаючись на докази, підтвердила факти неодноразових конфліктів між сторонами, погроз, залякування, домашнього насильства. Зокрема, суд бере до уваги наявність постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 (домашнє насильство), ст. 173-8 КУпАП (невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце тимчасового перебування у разі винесення такого припису), звернень до органів місцевого самоврядування, поліції, термінового заборонного припису. Також важливими видаються ствердження заявниці про можливість вчинення [PERSON] насильства щодо неї і у майбутньому з огляду на його поведінку після подання заяви про розірвання шлюбу. Однак, строк, на який просить встановити обмежувальний припис заявниця, на думку суду, з урахуванням фактичних обставин справи, а також доказів, наявних у матеріалах справи, оцінки ризиків є надмірним та не є пропорційним, а отже має бути зменшений до 2 місяців. З огляду на наведене та з урахуванням наданих заявницею доказів, суд приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявниці, тому з метою забезпечення дієвого та ефективного захисту інтересів [PERSON] , доцільно встановити відносно [PERSON] обмежувальний припис строком на два місяці. У силу ч. 3ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: partial