Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

24 грудня 2025 року представник [PERSON] адвокат Мініх І.М. звернулася в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , 1971 р.н., [PERSON] , 1990 р.н., в якому просить визнати, а саме: за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на 2/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] ; за [PERSON] право власності на 1/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , як члена колгоспного двору. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] побудовано у 1972 році [PERSON] та який відноситься до суспільної групи «колгоспний двір». Станом на 15.04.1991 року головою двору був [PERSON] та членами двору були: дружина [PERSON] , син [PERSON] , дочка [PERSON] , зять [PERSON] , 1971 р.н., онук [PERSON] , 1990 р.н. Проте ними право власності на будинок не зареєстровано і правовстановлюючий документ не отримали. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті спадщина відкрилась на частку вказаного будинковолодіння. Спадщину прийняла його дружина [PERSON] , але не оформила спадщину після смерті чоловіка, так як [INFO] померла. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла її дочка [PERSON] , яка оформила своє право на частину спадкового майна. Позивач, як спадкоємець за законом після смерті матері звернулася до нотаріуса для оформлення спадкових прав на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , однак нотаріусом відмовлено їй в оформленні спадкових прав на вказане будинковолодіння, через відсутність правовстановлюючого документа та зареєстрованого права власності на нього. В судове засідання представник позивача [PERSON] адвокат Мініх І.М. подала заяву про розгляд справи у її відсутності та у відсутності позивача, підтримує позовні вимоги у повному обсязі, просить позов задоволити. Відповідачі, які вчасно повідомлені про місце і час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, та від них не надходили клопотання про відкладення розгляду справи. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] , побудований 1972 році та відноситься до суспільної групи колгоспний двір. Станом на 15.04.1991 року головою колгоспного двору був [PERSON] та членами двору були його: дружина [PERSON] , син [PERSON] , дочка [PERSON] (яка згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 20.10.1998 року змінила прізвище на « [PERSON] »), зять [PERSON] , 1971 р.н., онук [PERSON] , 1990 р.н., що підтверджується письмовим повідомленням Великочернятинського старостинського округу Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 14.10.2024 року за № 262/16-10. Під час проведення паспортизації житлових будинків [PERSON] свідоцтва про право власності не оформляв та вказаний будинок в органах БТІ не реєстрував. Згідно з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області 14.05.2012 року, в с. Малий Чернятин Старокостянтинівського району Хмельницької області [INFO] помер [PERSON] . На день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , разом із дружиною [PERSON] , яка фактично вступила в управління майном після смерті чоловіка. Відповідно до ч.1 ст.563 ЦК УРСР в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи. Правовідносини щодо будівництва житлових будинків і набуття прав на них до 15 квітня 1991 року регламентувалися нормами\~ЦК УРСР\~в редакції 1963 року. Відповідно до ст.86 ЦК УРСР 1963 року право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до положень ч.1 ст.120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до роз`яснень, даних в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про власність», застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема: - право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; - розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; - згідно зі ст.4 Постанови ВРУ «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. Оскільки житловий будинок [ADDRESS] належить до суспільної групи колгоспний двір й станом на 15.04.1991 року членами цього колгоспного двору були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , 1971 р.н., [PERSON] , 1990 р.н., тому спірний будинок є спільною сумісною власністю усіх його членів, кожен з яких має рівну частку у цьому будинку - по 1/6 частині (1 : 6 = 1/6). Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України). Судом встановлено, що [INFO] в с. Малий Чернятин Старокостянтинівського району Хмельницької області померла [PERSON] . На день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] (до адміністративно-територіальної реформи Старокостянтинівського) району Хмельницької області, одна. Згідно письмового повідомлення Великочернятинського старостинського округу Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 07.08.2024 року за № 189/16-10, згідно погосподарської книги с. Малий Чернятин том 1 (2016-2020 років, ПГО № 020332-1) власником житлового будинку по [ADDRESS] , фактично являлась [PERSON] 13 грудня 2019 року на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом та за законом, Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №626/2019 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Позивач оформила частину спадково майна, що підтверджується виданим нотаріусом свідоцтвом про право на спадщину за законом. Отже, [PERSON] є єдиною спадкоємицею першої черги за законом до майна померлої матері [INFO] [PERSON] , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину. 01 серпня 2024 року завідувачем Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотною Т.В. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] , через відсутність правовстановлюючого документа та зареєстрованого права власності на нього. Відповідно до роз`яснень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Досліджені судом докази свідчать, що до складу спадщини після смерті [PERSON] також увійшла 2/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , а саме 1/6 частка, яка їй належала, як члену колгоспного двору та 1/6 частка, яку [PERSON] прийняла, але не оформила право на спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] . Оскільки [PERSON] є єдиною спадкоємицею до майна померлої матері, тому вона набула право власності на належну померлій [PERSON] 2/6 частини вищезазначеного будинковолодіння. Таким чином, [PERSON] у спірному будинковолодінні належить 1/6 частка, як члену майна колгоспного двору та 2/6 частки, набуті в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . З огляду на викладене, за [PERSON] слід визнати частку права власності будинковолодіння по [ADDRESS] . Вимог про стягнення судових витрат по справі позивачем не заявлено.

Outcome: approved