Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

14.03.2025 позивач ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» звернулось до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог зазначили, що 15.06.2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір №2028902 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти на споживчі потреби, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, що передбачені Договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 4500,00 грн; дата надання кредиту: 15.06.2021 року; строк кредиту: 30 днів; валюта кредиту: UAН; цільове призначення - на споживчі потреби; стандартна процентна ставка - 1,90% в день. Факт отримання коштів позичальником підтверджується листом ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» за №31194-0403 від 04.03.2024 року, відповідно до якого 15.06.2021 року на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 4500,00 грн за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що є доказом видачі кредитних коштів. 24.12.2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» було укладено договір факторингу №02-24122001, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 24.12.2021 року до договору факторингу № 02-241220001, ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Згідно виписки з особового рахунка, станом на 10.01.2025 року загальний розмір заборгованості відповідача за Кредитним договором становить 12951,20 грн, яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача, а також витрати по справі. 17.03.2025 року відкрито провадження у даній справі та розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 24.04.2025 представником відповідача адвокатом Старовойтовим О.В. через систему «Елктронний суд» подано відзив на позовну заяву. У відзиві представник просить позов задоволити частково. В обгрунтування своєї позиції зазначає, що відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір з ТОВ «Лінеура Україна» та отримані кредитні кошти. Разом з тим відповідачка не погоджується з нарахованими відсотками в сумі 8809,20 грн, зазначаючи що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст. 1050 ЦК України. Відповідно до договору позика їй надавалася строком на 30 днів, починаючи з 15.06.2021, тобто, строк договору закінчився 14.07.2021 року. При цьому, умови договору містять умови щодо продовження строку кредиту ще на 15 календарних днів. Позивач не виконав умови п.4.2.4 договору та не направив відповідачу протягом 4-х днів після закінчення строку кредиту електронний лист-повідомлення та/або СМС-повідомлення на номер телефону клієнта, інформуючи клієнта про новий строк користування кредитом та розмір процентної ставки за користування кредитом. Умови індивідуальної частини договору не містять нарахування процентної ставки поза межами дії договору тому стягнення процентів після 14.07.2021 суперечать умовам договору про надання фінансового кредиту. Також позивачем не надано розрахунок заборгованості за відсотками із зазначенням періоду та відсоткову ставку. Таким чином відповідачка заперечує суму заборгованості за відсотками в розмірі 8809,20 грн та просить стягнути 4142,00 грн заборгованість за сумую кредиту та 2360,64 грн заборгованість за відсотками за період з 15.06.2021 по 14.07.2021 року. Також представник відповідача вважає, що заявлена представником позивача сума судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10500,00 грн є завищеною і непропорційною до предмету спору та просить зменшити до 3000,00 грн враховуючи принцип співмірності та критерію розумності. 28.04.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив. У відзиві представник позивача зазначає, що відповідно до п.4.2 договору №2028902 від 15.06.2021 сторони домовились що у випадку, якщо у Клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та Клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п.4.1.1-4.1.6 Договору, за цим Договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. Відповідно до п.4.2.5 загальна кількість автопролонгацій за договором обмежується кількістю календарних днів яка не може бути більшою за 120 календарних днів. Таким чином представник позивача зазначає, що сторони узгодили розмір кредиту, строк та умови кредитування, порядок пролонгації і відповідачка уклала договір на таких умовах шляхом його підписання електронним підписом. Також представником позивача надано розрахунок заборгованості за відсотками за період з 15.06.2021 по 13.10.2021 відповідно до якого заборгованість складає 8809,20 грн. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу представник позивача зазначив, що ними надано всі документи про фактичний розмір понесених витрат в сумі 10500,00 грн, зокрема акт про отримання правничої допомоги, квитанцію про сплату зазначеної правової допомоги, тому твердження представника відповідача що розмір понесених витрат на правничу допомогу не доведений є безпідставним та необгрунтованим. Просить позов задовольнити в повному обсязі, а також стягнуті понесені судові витрати позивачем по справі. 13.05.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив яке обгрунтовано тим, що позивачем не виконано умови п.4.2.4 договору та не повідомлено відповідачку про новий строк користування кредитом після автопролонгації та розмір процентної ставки за користування кредитом, а тому відповідач вважав, що строк користування кредитом становив 30 днів і закінчився 14.07.2021. Тобто, відповідачка погодилась на пролонгацію договору лише за умови повідомлення кредитором про новий строк користування кредитом не пізніше 4-го календарного дня після закінчення строку кредиту. Оскільки представником позивача доказів виконання вимог п.4.2.4 не надано, вважає що вимога про стягнення з [PERSON] процентів після закінчення строку кредитування задоволенню не підлягає. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у відповіді на відзив на позовну заяву зазначив, про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Представник відповідача адвокат Старовойтов О.В. в судовому засіданні позов визнав частково в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 4142,00 грн та процентів в сумі 2360,94 грн. Щодо стягнення іншої частини заборгованості за процентами заперечив з підстав викладених у відзиві та позовну заяву та в запереченні на відповідь на відзив. Представник відповідача також просив суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу з 10500,00 грн до 3000,00 грн. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, вислухавши представника відповідача, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 червня 2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2028902. Вказаний кредитний договір, додаток №1 до нього, паспорт споживчого кредиту підписано [PERSON] 15 червня 2021 року о 11:52:04 електронним підписом одноразовим ідентифікатором А908. Відповідно до довідки про ідентифікацію, що видана ТОВ «ЛІНЕУРА України» клієнт [PERSON] ідентифікована товариством, одноразовий ідентифікатор А908 був надісланий 15.06.2021 року на номер телефону [NUMBER] . Відповідно до п.п.1.2., 1.3., 1.4. кредитного договору товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, виконати інші обов`язки, передбачені договором на умовах: сума кредиту - 4500,00 грн., дата надання кредиту - 15.06.2021, строк кредиту - 30 днів, цільове призначення - на споживчі потреби, стандартна процентна ставка - 1,90 % в день, знижена процентна ставка 1,90% в день. Відповідно до умов п.2.1 договору кредит надається клієнту у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або на іншу платіжну картку клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту. Згідно з п.2.4. договору кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «ЛІНЕУРА України» суми кредиту (загального розміру) на користь клієнта. За умовами п.4.2.2 договору сторони домовились, що клієнт, підписуючи цей договір, дає згоду на його автопролонгацію, - продовження дії договору та строку користування кредитом з закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту (п.1.3, п.4.1.5 договору) ще на 15 календарних днів. За користування кредитом в період автопролонгації нарахування процентів здійснюється в порядку, визначеному розділом 3 договору, за стандартною процентною ставкою у відповідності до п.1.5.1 договору; при застосуванні автопролонгації знижка, надана клієнту в рамках програми лояльності, анулюється та здійснюється автоматичний перерахунок процентів за користування кредитом за період, визначений п.1.3 договору, за стандартною процентною ставкою (застосовується стандартна процентна ставка) та відбувається перерахунок загальної вартості кредиту. Результати таких перерахунків відображаються в особистому кабінеті (п.4.2.3 договору). Загальна кількість автопролонгацій за цим договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів (включаючи період визначений в п.1.3 договору та періоди пролонгацій). Тобто, якщо у разі наступної (чергової) автопролонгації загальна кількість днів користування кредитом буде більшою за 120, така автопролонгація не застосовується, а строк повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є таким, що настав (п.4.2.5 договору). Підписанням цього договору відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами Правил надання коштів у позику у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА Україна», які розміщенні на вебсайті, повністю приймаючи умови кредитного договору, відповідачка підтверджує, що вона повністю розуміє, погоджується та зобов`язується неухильно дотримуватись цих Правил (п.10.9 договору). Відповідно до інформаційної довідки №31194-0403 від 04 березня 2024 року, виданої ТОВ «Універсальні платіжні рішення», через платіжний сервіс «іPay.ua» 15 червня 2021 року о 17:53:10 було успішно проведено транзакцію на суму 4500 грн. на карту № [NUMBER] номер транзакції в системі «іPay.ua» - 93732560. 24 грудня 2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №02-24122001, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» передає (відступає) «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги, а «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» права вимоги до боржників, що вказані у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 24 грудня 2021 року до договору факторингу №02-24122001 від 24 грудня 2021 року ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором кредиту №2028902 в сумі 12951 грн. 20 коп., з яких 4142,00 грн. - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 8809,20 грн. - прострочена заборгованість за процентами. Згідно виписки по особовому рахунку за кредитним договором №2028902від 15 червня 2021 року за період з 15.06.2021 року по 10.01.2025 року заборгованість [PERSON] за договором кредиту №2028902 становить 12951 грн. 20 коп., з яких 4142,00 грн. - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 8809,20 грн. - прострочена заборгованість за процентами. 13 січня 2025 року ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» направило [PERSON] вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором в сумі 12951,20 грн. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до п.6 ч.1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч.1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається зі змісту кредитного договору №2028902 від 15.06.2021 року, цей договір підписано електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону із зазначенням адреси проживання відповідачки, її паспортних даних, РНОКПП. При укладанні кредитного договору відповідачкою вчинено ряд дій, без здійснення яких договір був би не укладеним, що в свою чергу підтверджує укладання вказаного договору в електронній формі. [PERSON] була належним чином ознайомлена з умовами вищевказаного кредитного договору, однак не виконала грошового зобов`язання по поверненню кредитних коштів, а тому заборгованість по договору підлягає стягненню за рішенням суду. Крім того, відповідачкою [PERSON] кредитний договір не оспорювався та остання не заперечує його укладення. Щодо тверджень представника відповідача про стягнення заборгованості за процентами у сумі 2360,94 грн., в межах строку кредитування 30 днів, з посиланням на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, та те, що автопролонгація договору відбувається лише за умови повідомлення кредитором про новий строк користування кредитом та розмір процентної ставки за користуванням, то суд не бере такі твердження до уваги, виходячи з наступного. Згідно п.п. 4.2.1- 4.2.2-4.2.3, 4.2.5, 10.9 договору № 2028902 сторони домовилися, що у випадку якщо у клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та клієнт не продовжив строку кредиту відповідно до п.п. 4.1.1-4.1.6 договору, за цим договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. Клієнт, підписуючи договір, надав згоду на його автопролонгацію - продовження дії Договору та строку користування кредитом з закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту (п.1.3, п.4.1.5 договору) ще на 15 календарних днів. Загальна кількість автопролонгацій за договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів (включаючи період визначений в п. 1.3 договору та періоди пролонгацій). При цьому, за користування кредитом в період автопролонгації нарахування процентів здійснюється у порядку визначеному у розділі 3 договору за стандартною процентною ставкою (п. 4.2.3 договору № 2028902). Отже, твердження про те, що відповідач не погоджувала процентну ставку в період пролонгації договору є безпідставним. Щодо тверджень представника відповідача що умовами пролонгації відповідно до п.4.2.4 є направлення повідомлення про новий строк користування кредитом та розмір процентної ставки за користування, то вказаний пункт договору не містить таких умов пролонгації як попереднє повідомлення відповідача, а носить лише інформативний характер, а тому суд вважає таке трактування помилковим та суб`єктивним. Умови автопролонгації договору викладені в п.4.2.1, відповідно до якого сторони домовились, що у випадку якщо у клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та клієнт не продовжить строк кредиту відповідно до п.4.1-4.1.6 договору, за цим договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. Тож нарахування відповідачеві процентів у сумі 8809,00грн. за стандартною процентною ставкою (1,90 % на день) протягом визначеного строку кредитування та строку автопролонгації договору (не більше 120 днів), виходячи із суми заборгованості як 4500,00 грн., повністю узгоджуються з умовами кредитного договору погодженими відповідачкою, а тому доводи про протилежне в цій частині не заслуговують на увагу. Щодо стягнення витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Так, представником позивача долучено договір про надання правової допомоги від 29.12.2023 року, додаткову угоду №1 від 27.12.2024 року, акт про отримання правової допомоги на суму 10500,00 грн від 31.03.2025 року, платіжна інструкція №37165 про оплату послуг за правничу допомогу в сумі 10500,00 грн згідно договору. Частиною 1 ст.133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 3 ст.141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч.ч.4-5 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України). Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною: в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19; у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня2020 року у справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19); у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18 листопада 2020 року у справі № 922/3706/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 922/3708/19. Представником відповідача заявлено про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката в розмірі з 10500,00 грн до 3000,00 грн. Верховний Суд у справі №922/3812/19 висловив позицію про те, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Дослідивши зміст наданої адвокатом професійної правничої допомоги, оцінивши поведінку/дії/бездіяльність обох сторін, виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець, тривалість розгляду справи, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, віднесення даної справи до категорії справ незначної складності, враховуючи ціну позову, суд приходить до висновку, що заявлені витрати на правову допомогу в сумі 10500 грн 00 коп є дещо завищеними. Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень, враховуючи кількість справ з аналогічним предметом спору, в яких ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» є позивачем, суд вважає, що для підготовки даного позову немає необхідності у значній кількості часу, дослідження великого об`єму нормативно-правових актів, збору та аналізу значної кількості документів, а також значного дослідження практики вирішення судами справ даної категорії. Отже, враховуючи обставини та результат розгляду даної справи, а також зважаючи на документи надані на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, які надані позивачу за договором, суд вважає пропорційним розміром витрат на оплату професійної правничої допомоги до предмета спору та складності справи - 3000 грн 00 коп. Решта витрат на професійну правничу допомогу покладається на позивача. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесений судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп.

Outcome: approved