Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

У жовтні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що у 2022 році позивач вирішив придбати житло. 13.01.2022 р. між позивачем та відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого позивач сплатив відповідачу 773015 грн. у якості забезпечувального платежу. Договір було укладено у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, що робить його нікчемним відповідно до ст. 220 ЦК України. Позивач зазначає, що відповідач, користуючись юридичною необізнаністю позивача, отримав значну суму коштів за неіснуючу квартиру. На початку 2024 р. позивачу стало відомо про вивіз з будівельного майданчика ЖК «Зарічний» будівельних матеріалів та техніки. Спроби повернути кошти виявились безуспішними. Відповідач отримав та користується грошовими коштами позивача без достатньої правової підстави. Також зазначає, що наявні підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат та відсотків за користування грошима. Протиправною поведінкою відповідача позивачу заподіяна моральна шкода, у зв`язку з тривалим очікуванням отримання квартири, постійним психологічним напруженнями через невизначеність ситуації з будівництвом, невиконанням відповідачем умов договору, неможливістю користуватися коштами, сплаченими за квартиру, відчутті обману та використання його довіри. Уточнивши позовні вимоги, позивач просить стягнути з відповідача 773015,00 грн. безпідставно набутих коштів, інфляційних витрат - 327226 грн. 96 коп., трьох процентів річних - 66970 грн. 39 коп. та моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн. Просить також зазначити в рішенні, що нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат на суму безпідставно набутих коштів в розмірі 773015 здійснюється з 09.12.2024 до моменту виконання рішення, а остаточна сума трьох процентів річних та інфляційних втрат розраховується приватним виконавцем або органом державної виконавчої служби, який здійснює примусове виконання рішення і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом 7 ЦПК України. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28.10.2024 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 09.12.2024 забезпечено позов шляхом заборони відчуження належного відповідачу нерухомого майна. Ухвалою суду від 20.01.2025 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання через його електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд», в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 13.01.2022 р. між сторонами було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири №СЗ.07.1.029, відповідно до умов якого сторони зобов`язуються в майбутньому, в чіткій відповідності до умов та положень попереднього договору укласти договір купівлі продажу квартири (основний договір) з наступними характеристиками: адреса: [ADDRESS] , проектний номер квартири [ADDRESS] , кількість кімнат 1, проектна загальна площа 21,5 кв.м. Відповідно до п. 1.3. договору продавець на день укладення попереднього договору є інвестором будівництва житлового будинку. Відповідно до п. 2.1 договору сторонами узгоджено, що орієнтовна загальна вартість квартири становить 773\~015 грн. Відповідно до п.2.2. попереднього договору покупець на підтвердження власної платоспроможності та наміру щодо укладення Основного договору та виконання інших обов`язків, що покладені на нього згідно попереднього договору, зобов`язаний сплатити продавцю, шляхом перерахунку на рахунок повіреного продавця, грошові кошти в якості забезпечувального платежу, розмір якого дорівнює загальній вартості квартири, що вказано в п.2.1 попереднього Договору, та має бути сплачений у строки, визначені попереднім договором. Відповідно до п.2.4. попереднього договору, покупець зобов`язується сплатити частину забезпечувального платежу в розмірі 759\~000 грн. Протягом трьох банківських днів з моменту підписання попереднього договору. Іншу частину забезпечувального платежу в розмірі 14015 грн. покупець зобов`язується сплатити протягом трьох банківських днів з моменту підписання попереднього договору сторонами. Відповідно до п. 2.12 попереднього договору, при укладенні основного договору, усі грошові кошти, сплачені покупцем продавцю, шляхом перерахунку на рахунок повіреного продавця, в процесі виконання попереднього договору, будуть зараховані у належний з покупця платіж за основним договором. Договір підписано повіреним продавця директором ТОВ «Сібіес Сейлз» Сухомліною О.В., покупцем [PERSON] . Факт перерахування позивачем коштів в сумі 773015,00 грн. в якості забезпечувального платежу згідно з попереднім договором купівлі продажу квартири підтверджується за платіжним дорученням АТ «ОТП БАНК» від 18.01.2022 р. №24851326 (а.с. 11). Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. За приписами статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 статті 640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Оскільки попередній договір укладався з метою забезпечення укладання у майбутньому договору купівлі-продажу квартири, то за правилами статті 635 ЦК України цей договір підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню. Правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору визначені статтею 220 ЦК України, відповідно до положень якої у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. За ст. 236 ЦК України нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. У даному випадку між сторонами виникли правовідносини з приводу укладення попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна. Враховуючи положення наведених вище норм попередній договір щодо купівлі продажу об`єкта нерухомого майна мав сторонами договору укладатися в письмовій формі із обов`язковим нотаріальним посвідченням. В силу вимог положень ч. 1 ст. 220 ЦК України такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що сторони правочину не зверталися в судовому порядку із позовом про визнання такого договору дійсним. Враховуючи встановлення судом факту нікчемності правочину попереднього договору купівлі продажу квартири №С3.07.1.029 від 13.01.2022, кожна із сторін договору зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Судом встановлено, що на виконання попереднього договору позивачем сплачено відповідачу грошові кошти в розмірі 773015,00 грн. Зазначені кошти підлягають поверненню позивачу як безпідставно набуті відповідно до ст. 1212 ЦК України. Згідно зі ст. 536 та ст. 625 ЦК України на суму безпідставно отриманих коштів нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами (три проценти річних) та індекс інфляції за весь час прострочення. Згідно з наданим позивачем розрахунком за період з 19.01.2022 по 01.06.2024 сума інфляційних втрат становить 262\~664,80 грн., 3% річних 54\~931,63 грн. Вказаний розрахунок відповідачем не спростовується. Не довіряти йому у суду немає підстав. Відтак, ці кошти також підлягають стягненню з відповідача. Позивачем заявлено вимогу про продовження нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат на суму безпідставно набутих коштів в розмірі 773015 здійснюється з 09.12.2024 до моменту виконання рішення. Відносно цієї вимоги суд зазначає таке. Відповідно до\~ч.ч.\~10,11\~ст.\~265\~ЦПК України\~суд,\~приймаючи рішення\~про стягнення\~боргу,\~на який\~нараховуються відсотки\~або пеня,\~може зазначити\~в рішенні\~про нарахування\~відповідних відсотків\~або пені\~до моменту\~виконання рішення\~з урахуванням\~приписів законодавства\~України,\~що регулюють\~таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому\~розділом VII\~цього Кодексу. Відповідно до статті\~1291\~Конституції України\~суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Пунктом 9 частини другої\~статті 129 Конституції України\~однією з основних засад судочинства визначено обов`язковість судового рішення. Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, яка охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини\~Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012). Юридичною гарантією виконання рішення суду слугує впровадження ефективних та дієвих засобів впливу на забезпечення реалізованості рішення суду, яка є одним із наслідків набрання ним законної сили. Цивільний процесуальний кодекс України передбачає механізм нарахування відсотків до моменту виконання рішення суду, розкритий у\~положеннях частин десятої, одинадцятої\~\~статті 265 ЦПК України. Наведеній нормі кореспондують норми частин одинадцятої, дванадцятої\~статті 26 Закону "Про виконавче провадження",\~якими конкретизується\~порядок виконавчих\~дій виконавця\~щодо нарахування\~пені,\~відсотків до\~моменту виконання\~рішення суду\~за механізмом\~(формулою)\~визначеним у\~цьому рішенні\~суду.\~Зокрема,\~визначено:\~якщо у\~виконавчому документі\~про стягнення\~боргу зазначено\~про нарахування\~відсотків або\~пені до\~моменту виконання\~рішення,\~виконавець у\~постанові про\~відкриття виконавчого\~провадження розраховує\~остаточну суму\~відсотків (пені)\~за правилами,\~визначеними у\~виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку. Системний аналіз наведених норм свідчить, що положення частин десятої, одинадцятої\~статті 265 ЦПК України\~закріплюють механізм, який позбавляє кредитора необхідності звернення до суду з позовом щодо нарахування та стягнення, зокрема, відсотків за наступні періоди невиконання зобов`язання після того, як був розглянутий по суті і задоволений його позов про стягнення боргу, відсотків за невиконання того самого зобов`язання між тими ж сторонами. За своєю природою відсотки, зазначені в частинах десятій, одинадцятій\~статті 265 ЦПК України, є заходами відповідальності, що застосовані судом за порушення боржником виконання зобов`язання. Тобто це ті самі заходи відповідальності, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Зазначені норми не визначають якоїсь іншої чи особливої правової природи відсотків, про нарахування яких суд може зазначити у рішенні про стягнення до моменту його виконання. Стягнення процентів річних, правове регулювання яких визначено частиною другою\~статті 625 ЦК України, охоплюються положенням наведених норм. Підтвердженням цього висновку додатково свідчить сам зміст частини другої\~статті 625 ЦК України, в якій прямо зазначено, що проценти річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Враховуючи, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою\~статті 625 ЦК України\~сум . Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2024 року № 911/952/22. Враховуючи викладене, наявні підстави для продовження нарахування 3% річних та інфляційних збитків з дня звернення до суду з позовом до моменту виконання рішення. Вимога щодо продовження нарахування інфляційних втрат до моменту виконання рішення не підлягає задоволенню, оскільки за своєю правовою природою нарахування інфляційних втрат полягає у відшкодуванні грошових втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції. Нарахування ж 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України є за правовою природою компенсацією за неналежне виконання зобов`язань. Враховуючи, що положеннями ч.ч. 10,11 ст. 265 ЦК України передбачена можливість продовження нарахування після ухвалення судом рішення лише пені та відсотків у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання та цією нормою не передбачено продовження нарахування втрат від інфляції, вимога позивача в цій частині не підлягає задоволенню. Відносно вимог про стягнення моральної шкоди суд таке. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] мав намір придбати квартиру для особистих потреб проживання, що підтверджується як змістом попереднього договору, так і всіма обставинами справи. Відповідач, будучи суб`єктом підприємницької діяльності - акціонерним товариством, що здійснює діяльність на ринку нерухомості, виступав як продавець, який повинен був забезпечити споживача відповідним товаром - квартирою. Враховуючи, що [PERSON] діяв як споживач, а відповідач - як суб`єкт підприємницької діяльності, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України «Про захист прав споживачів», у тому числі щодо відшкодування моральної шкоди Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Внаслідок неправомірних дій відповідача позивач ззазнав моральної шкоди, яка виражається в душевних стражданнях, пов`язаних з тривалим очікуванням отримання квартири, на яку [PERSON] розраховував, та постійним протягом 6 років психологічним напруженням через невизначеність ситуації з будівництвом. Позивач зазнав розчарування через невиконання умов договору відповідачем, а також значного стресу, пов`язаного з неможливістю користуватися коштами, сплаченими за квартиру. Суд погоджується з доводами позивача, що внаслідок дій відповідача нього у виникла втрата довіри до забудовників та відчуття безпорадності перед недобросовісними учасниками ринку нерухомості. На переконання суду, достатньою сумою щодо відшкодування моральної шкоди є стягнення з відповідача 30000,00 грн. на користь позивача. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відповідно до ч. 1,2 ст. 191 ЦПК України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. В ухвалі про відкриття провадження відповідачу було надано строк для подання відзиву разом з доказами на підтвердження обставин, на яких він грунтується. Після отримання копії ухвали про відкриття провадження відповідачем не було подано відзиву або іншої заяви, у якій би він висловив свою позицію по справі, свою незгоду із позовними вимогами та обгрунтував підстав такої незгоди. Відповідно до\~ч.ч.\~1,2,\~3,\~4\~ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи відсутність заперечень відповідача проти позову та наведені вище обставини, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню 773015,00 грн. безпідставно набутих коштів, інфляційних витрат - 327226 грн. 96 коп., трьох процентів річних - 66970 грн. 39 коп. та моральна шкода в розмірі 30 000,00 грн. Крім того, нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат на суму безпідставно набутих коштів в розмірі 773015 має продовжуватися з дня уточнення позовних вимог - 09.12.2024 до моменту виконання рішення, а остаточна сума трьох процентів річних та інфляційних втрат має розраховуватися приватним виконавцем або органом державної виконавчої служби, який здійснює примусове виконання рішення і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом 7 ЦПК України. На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову та звільненням позивача від сплати судового збору при зверненні до суду з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 11972,11 грн.

Outcome: partial