Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 16.08.2023 р. на мобільний номер телефону позивачки через мобільний додаток «Telegram» було здійснено телефонний дзвінок під приводом працівника служби безпеки АТ «Ощадбанк», та в ході розмови позивача повідомили, що за її картковим рахунок було здійснено спроби незаконного списання грошових коштів, а відтак в цілях безпеки позивачу необхідно декілька раз здійснити переказ коштів між своїми картками. Далі позивачу було повідомлено про те, що з метою повноцінного завершення процедури перевірки незаконної спроби списання коштів, а також з метою подальшого уникнення подібних випадків, їй необхідно здійснити переказ коштів на номер картки, який її було вголос продиктовано. В результаті шахрайських дій 16.08.2023 р. через систему мобільний банкінг з карткових рахунків в АТ «ОщадБанк», які відкриті на ім`я позивача, було перераховано на картковий рахунок відповідача трьома транзакціями грошові кошти на загальну суму 45\~200,00 грн.: перший переказ відбувся 16.08.2023 року о 14:23 год. на суму 27\~500,00 грн., другий - 16.08.2023 року о 14:25 год. на суму 15\~000,00 год., третій - 16.08.2023 року о 14:26 год. на суму 2\~700,00 грн. Переказ грошових коштів на суму 27\~500,00 грн. та 2\~700,00 грн. відбувся з картки позивача АТ «ОщадБанк» № [NUMBER] (р/р [NUMBER] ), а на суму 15\~000,00 грн. з картки № [NUMBER] (р/р [NUMBER] ), через що позивач зверталася до поліції: Дністровським РВП ГУНП в Чернівецькій області відкрито кримінальне провадження №12023263140000149 від 17.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 190 КК України. В ході досудового розслідування було встановлено та здобуто ряд доказів, які підтверджують, що переказ грошових коштів відбувався саме на картковий рахунок відповідача ( [PERSON] ), який відкрито в АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК». Станом сьогодні досудове розслідування триває, кримінальне провадження не закрито. Представник позивача в окремо поданій суду заяві просив суд про розгляд справи у його відсутності, просив суд задовольнити позов. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 280 ЦПК України). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, встановлено, що позивач є клієнтом АТ «ОщадБанк», на її ім`я відкриті рахунки. 16.08.2023 р. через систему мобільний банкінг з карткових рахунків АТ «ОщадБанк» позивачем було перераховано на картковий рахунок відповідача трьома транзакціями грошові кошти на загальну суму 45\~200,00 грн.: перший переказ відбувся 16.08.2023 року о 14:23 год. на суму 27\~500,00 грн., другий відбувався 16.08.2023 року о 14:25 год. на суму 15\~000,00 год., третій відбувався 16.08.2023 року о 14:26 год. на суму 2\~700,00 грн. Переказ грошових коштів на суму 27\~500,00 грн. та 2\~700,00 грн. відбувся з картки позивачки АТ «ОщадБанк» № 5167 80 31 09 24 1740 (р/р [NUMBER] ), а на суму 15\~000,00 грн. з картки № [NUMBER] (р/р [NUMBER] (а.с. 11-13). В подальшому 16.08.2023 р. позивач, зрозумівши, що її ввели в оману та невідома особа безпідставно заволоділа її грошовими коштами, звернулася до органів національної поліції України з заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій; відкрито кримінальне провадження Дністровським РВП ГУНП в Чернівецькій області (№12023263140000149 від 17.08.2023 р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 190 КК України), в ході досудового розслідування було встановлено, що переказ грошових коштів відбувався саме на картковий рахунок відповідача, відкритий в АТ «ПУМБ», що підтверджується відповіддю №КНО 07.8.6/4652БТ від 10.10.2023 р. з АТ «ПУМБ» (а.с. 73). Досудове розслідування триває. Позивач наголошує на тому, що незнайома з відповідачем, жодних послуг (робіт, купівлі товарів тощо) позивач не здійснювала у відповідача, жодних правочинів між ними не укладалося, кошти в розмірі 45 200,00 грн. були нею в результаті шахрайства перераховані на банківську карту відповідача. Правовідносини між учасниками справи виникли з зобов`язання з безпідставного набуття. Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньо правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Частинами 2, 3 вказаної статті визначено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. За змістом вказаної норми зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач наголошує на тому, що незнайома з відповідачем, жодних послуг (робіт, купівлі товарів тощо) позивач не здійснювала у відповідача, жодних правочинів між ними не укладалося, кошти в розмірі 45 200,00 грн. були нею в результаті шахрайства перераховані на банківську карту відповідача. Правовідносини, що склалися між сторонами, не врегульовані на рівні правочину (довіреності), що не виключає застосування положень статті 1212 ЦК України. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~статті 1213\~ЦК України\~визначено,\~що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок iншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених\~статтею 11 ЦК України). Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої\~статті\~11, частин першої та другої статті\~509 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є\~правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Згідно із частиною першою\~статті 177 ЦК України\~об`єктами цивільних прав є,\~зокрема, речі, у тому числі гроші. Тобто, в розумінні статті 177 ЦК України гроші є майном, відповідно при застосуванні норми статті 1212 ЦК України підлягають поверненню я безпідставно набуте. Дана позиція узгоджується і з позицією викладеною в постанові Верховного суду у справі №495/2442/169-ц від 14.04.2020 року. Частиною 4 статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст.1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року в справі\~№ 6-88цс13\~та від 24 вересня 2014 року\~№ 6-122 цс14\~які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Аналіз наведеної норми свідчить про те, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.02.2019 року по справі №545/163/17, а також у постанові у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11.04.2019 року по справі №150/164/17. Щодо відповідальності відповідача за ст. 625 ЦК України. Позивач просила суд здійснити нарахування інфляційних втрат та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зобов`язання повернути\~безпідставно набуте\~майно виникає\~в особи\~безпосередньо з\~норми ст.\~1212\~ЦК України\~на підставі\~факту набуття\~нею майна\~(коштів)\~без достатньої\~правової підстави\~або факту\~відпадіння підстави\~набуття цього\~майна (коштів)\~згодом.\~Виконатитаке зобов`язання особа повинна відразу після того, як безпідставно отримала майно або як підстава такого отримання відпала. Із цього моменту виникає передбачений ч. 2 ст. 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду (Постанова ВП ВС від 7 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22 (провадження №\~12-45гс23): «зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає у особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Це зобов`язання не виникає з рішення суду. Судове рішення в цьому випадку є механізмом примусового виконання відповідачем свого обов`язку з повернення безпідставно отриманих коштів, який він не виконує добровільно. В іншому випадку (за позицією відповідача) без судового рішення зобов`язання з повернення безпідставно отриманих коштів не виникало б узагалі, тобто якби позивач не звернувся до суду, то відповідач не мав би обов`язку повернути йому безпідставно отримані кошти. Такий підхід суперечив би засадам добросовісності, розумності та справедливості зобов`язання, передбаченим у частині третій статті 509 ЦК України». Отже, загальна сума заборгованості з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних складає 47\~826,37 грн., з яких: 45\~200,00 грн. - сума основного боргу; 1\~698,75 грн. - інфляційне збільшення; 927,62 грн. - 3% річних. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, та при зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 1211,20 грн., дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved