Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

23 липня 2024 року Управління Служби безпеки України звернулося до суду із вказаним позовом, у якому просило: визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , стягнути з повнолітніх відповідачів на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позову представник позивача посилався на те, що рішенням виконавчого комітету Фрунзенської районної ради в м.Харкові від 21.03.2000 року №62/5 до числа службової житлової площі Управління Служби безпеки України в Харківській області включено однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Управління Служби безпеки України в Харківській області зазначену квартиру розподілено [PERSON] , який в 2006 році зареєстрував своє місце проживання за вказаною адресою. В подальшому, [PERSON] зареєстрував у вказаному житлі дружину - [PERSON] , [INFO] , синів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , доньку - [PERSON] , [INFO] Комісією Управління було встановлено, що у службовому житлі тривалий час ніхто не проживає, а відповідачі вибули до іншого постійного місця проживання. Актом перевірки житлових умов співробітників СБУ від 20.06.2024 року встановлено, що квартира, за адресою: [ADDRESS] знаходиться на 1 поверсі 9 поверхового будинку. Огляд квартири не здійснювався внаслідок відсутності мешканців. При огляді квартири з вулиці через вікна, які знаходяться поруч зі входом в під`їзд, встановлено, що квартира перебуває у нежитловому, занедбаному стані, ознаки проживання або проведення ремонтних робіт відсутні. Особисті, побутові речі відсутні. Балкон не засклений, занедбаний, потребує поточного ремонту. Оглядом балкону встановлена відсутність речей мешканців або будівельних предметів. За результатом усного опитування мешканців під`їзду встановлено, що з моменту закінчення будівництва та здачі будинку у квартирі [ADDRESS] ніхто не проживав та не проживає на теперішній час, світло в квартирі ніколи не вмикається. За результатом перевірки, комісія дійшла висновку, що у службовому приміщенні за адресою: [ADDRESS] зареєстровані особи тривалий час (більше останніх 10 років) не проживають. Згідно листа ВП №2 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області від 12.06.2024 №10519/119-59/01-2021, під час перевірки співробітниками поліції 06.06.2024 та 11.06.2024 року здійснено виїзд за вказаною адресою, проведено огляд приміщення під`їзду, опитано мешканців сусідніх квартир та технічних працівників. За результатами перевірки встановлено, що гр. [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] в письмовому вигляді пояснила, що проживає в цьому будинку протягом останніх 25 років, за весь час в квартирі [ADDRESS] ніхто не проживав. Також, гр. [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] в письмовому вигляді пояснила, що проживає в цьому будинку протягом останніх 14 років, за весь час в квартирі [ADDRESS] ніхто не проживав. Згідно відповіді наданої житлово-побутовою комісією Управління від 28.06.2024, відповідач до житлово-побутової комісії Управління з питань отримання відповідного житла у постійне користування або вирішення інших питань пов`язаних з поліпшенням житлових умов не звертався. Згідно відповіді Солоницівської селищної ради від 04.04.2023 №02-22/1197, відповідачі без реєстрації фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Вказаним листом також зазначено, що діти зазначених осіб відвідують онлайн-заходи (уроки), які проводять вчителі КЗ «Солоницівський ліцей №1». Сім`єю підписано декларацію на медичне обслуговування з сімейним лікарем [PERSON] в КНП «Медичний центр Здоров`я +» Солоницівської селищної ради. Таким чином, отримані матеріали свідчать про те, що відповідачі вибули до іншого місця проживання. У квартирі за адресою: [ADDRESS] тривалий час не проживають. Поважних причин не проживання не встановлено. Враховуючи викладене, УСБУ звернулось до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 25.07.2024 року позовну заяву залишено без руху та наданий час для усунення недоліків. Ухвалою суду від 05.08.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі. 01 жовтня 2024 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи. Так, представник зазначила, що в Службі у справах дітей по Немишлянському району ДССД ХМР Водка В.П., [PERSON] та [PERSON] на обліку, як діти, які опинились в складних життєвих обставинах, та на обліку як діти-сироти або діти, позбавлені батьківського піклування не перебувають. Звернень з боку родини ані до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, ані до Служби у справах дітей по Немишлянському району ДССД ХМР не надходило, будь-яка додаткова інформація стосовно дітей відсутня. Спеціалістами Служби у справах дітей по Немишлянському району ДССД ХМР було здійснено виїзд за адресою: [ADDRESS] , в результаті чого складено відповідний Акт обстеження умов проживання. Відповідно до вказаного акту, за адресою: [ADDRESS] , потрапити не виявилось можливим, оскільки двері квартири ніхто не відчинив. Зі слів сусідів з під їзду встановлено, що в квартирі ніхто не мешкає протягом тривалого часу. З зовнішнього огляду вбачається, що квартира знаходиться в занедбаному стані, ознаки проживання людей в квартирі відсутні. Представник Служби у справах дітей по Немишлянському району ДССД ХМР просила ухвалити рішення з урахуванням житлових та майнових прав дітей. Ухвалою суду від 03.10.2024 продовжено строк проведення підготовчого провадження. 22\~жовтня 2024\~до суду\~надійшов відзив\~на позовну\~заяву представника\~ [PERSON] \~ [PERSON] ,\~в якому\~остання просила\~відмовити в\~задоволенні позову.\~В обґрунтування зазначила, що у позовній заяві правовою підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням, представником позивача визначені ст.ст. 71, 72 ЖК України, відтак ним мають бути доведені дві одночасно існуючі обставини: не проживання відповідачів в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Однак, долучені до позовної заяви письмові докази вказані обставини не підтверджують. Так, на підтвердження факту не проживання відповідачів у спірному приміщенні до позову долучений Акт перевірки житлових умов співробітників СБ України від 20 червня без зазначення року, в якому цей Акт був складений. Враховуючи дані обставини, зі змісту цього письмового доказу достовірно встановити в який період часу був складений цей Акт не можливо, відтак вказаний доказ не відповідає вимогам ЦПК України щодо його належності та допустимості. Також, в якості доказу, на підставі якого, на думку представника позивача, підтверджується факт не проживання відповідачів за адресою: [ADDRESS] , долучений акт від 1 вересня 2022 року, складений за участі старшого юрисконсульта Управління СБ України в Харківській області полковника юстиції Костіна О.Ю., ДОП ВП № ХРУП №2 ГУНП в Харківській області капітана поліції Сербіна В.А. та начальника дільниці № 53 КП «Жилкомсервіс» ХМР Лисоколенко Ю. В. Вважає, що вказаний доказ не відповідає вимогам ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, з наведених нижче підстав. По-перше: відомості, які зазначені в цьому акті, були зафіксовані станом на вересень 2022 року, а з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, представник позивача звертається в липні 2024 року, майже через два роки після складання акту. По-друге: як вбачається безпосередньо зі змісту вказаного вище акту, особи, які його складали, доступу до приміщення (квартири [ADDRESS] ) у вересні 2022 року не мали, позаяк на час обстеження (з їх же слів) були відсутні за місцем свого проживання не Відповідачі, а сусіди по тамбуру, що не дало можливість комісії потрапити в середину квартири. Визначені в акті особи в вересні 2022 року лише здійснили огляд вікон та балкону цієї квартири, яка розміщена на першому поверсі, і такий «детальний», на їх думку, огляд надав підстави дійти висновку, що ознак постійного проживання людей станом на момент складання акту в цій квартирі члени комісії начебто не виявили. Здійснений одноразово огляд працівниками поліції під`їзду в жодному разі не може давати підстави зробити об`єктивний висновок про проживання чи не проживання особи (осіб) у певному житловому приміщенні, розташованому у відповідному під`їзді житлового будинку, в якому такий огляд був проведений. Також, у вказаному вище листі поліції зазначено, що письмові пояснення були відібрані від чотирьох осіб: гр. [PERSON] , [INFO] (сусід); гр. [PERSON] , [INFO] (сусідка); [PERSON] , [INFO] (сусідка); [PERSON] [INFO] (технічний працівник, що здійснює прибирання), однак до самого позову були долучені письмові пояснення лише двох із них, а саме: гр. [PERSON] , [INFO] , та гр. [PERSON] , [INFO] . Представник вказала, що особа, яка хоч і тривалий час здійснює прибирання під`їзду в певному будинку, не може достовірно володіти інформацією про проживання або не проживання (тимчасову відсутність) осіб у відповідній квартирі цього будинку, оскільки така особа знаходиться там тимчасово (виключно на період прибирання). Окрім того, в листі поліції зазначено, що в квартирі [ADDRESS] , яка розташована на першому поверху будинку наявний тамбур, двері до якого під час неодноразових виходів працівників поліції ніхто не відчиняв, однак, при цьому жодних доказів на підтвердження факту здійснення таких неодноразових виходів працівників поліції за вказаною адресою до листа не долучено. Також, до позовної заяви представником позивача було долучено два листа від Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області, датованих 04.04.2023 року та 07.06.2024 року, в яких зазначено про те, що начебто відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх діти: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] фактично, без реєстрації проживають за адресою: [ADDRESS] . Однак, обидва листи Солоницівської селищної ради не містять інформації про те, з якого часу вказані особи проживають за визначеною в листах адресою та який характер має це проживання (постійний чи тимчасовий). Враховуючи дані обставини, вважає, що надані представником позивача письмові докази, якими він обґрунтовує заявлені в позові вимоги (попередньо отримані від ГУ НП в Харківській області та Солоницівської селищної ради відомості, а також Акт перевірки житлових умов співробітників СБ України), приймаючи до уваги їх зміст, не підтверджують факту непроживання відповідачів за адресою: [ADDRESS] понад шість місяців без поважних причин такого непроживання, так само, як і не підтверджують доводи представника позивача відносно того, що відповідачі начебто вибули до іншого місця проживання. Відтак, вважає, що позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням є недоведеними. Окрім того, з метою спростування доводів представника позивача, щодо вибуття відповідачів до іншого місця проживання, звернула увагу на те, що [PERSON] разом із членами його родини (іншими відповідачами у справі) періодично проживають за адресою їх реєстрації. В цій квартирі зберігаються особисті речі, предмети меблів та деяка побутова техніка відповідачів. Дані обставини можуть бути підтверджені, зокрема на підставі пояснень гр. [PERSON] , [INFO] , яка є сусідкою відповідачів. Також, відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON] отримують медичні послуги за місцем своєї реєстрації ( [ADDRESS] ), а саме: в КНП «Міська поліклініка № 3» Харківської міської ради та в КНП «Міська дитяча поліклініка № 15» Харківської міської ради. До того ж, відповідач [PERSON] є членом сім`ї пільговика відповідача [PERSON] , яка має статус «Багатодітна сім`я» та перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області, як особа, що має право на пільгу як багатодітна сім`я. Представник відповідача посилалася на те, що цей судовий процес щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням це фактично друга цілеспрямована спроба позивача, скерована на позбавлення багатодітної родини житла. Так, 27.05.2024 року Фрунзенським районним судом Харківської області по цивільній справі № 554/12591/22 (головуючий суддя [PERSON] ), було прийняте рішення, яким відмовлено в задоволенні позовної заяви Управління Служби безпеки України в Харківській області до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Харківської міської ради, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про виселення зі службового житла без надання іншого житлового приміщення. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд обґрунтовував свою позицію тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідачі руйнують чи псують жиле приміщення, використовують його не за призначенням або систематично порушують правила співжиття. Позивач, в цій справі ставив питання про виселення осіб, які, за його ж твердженням, фактично в спірній квартирі не проживали. За таких обставин, доводи позивача були визнані судом суперечливими, оскільки тривале не проживання відповідачів в спірній квартирі, на якому наполягав позивач, саме по собі спростовувало його доводи про факти систематичного порушення відповідачами правил співжиття визначених положеннями статті 116 ЖК України. Набір доказової бази, яка використовувалась позивачем в справі № 554/12591/22 (при спробі виселення відповідачів із житлового приміщення) є майже ідентичним тому переліку письмових доказів, які використовуються позивачем у цій справі. Окрім документів щодо включення спірної квартири до складу службового житла та документа про підтвердження факту реєстрації місця проживання відповідачів, до позову долучені: акт від 01 вересня 2022 року, складений представником відповідача за участі дільничного інспектора капітана поліції Сербіна В.А. та представника обслуговуючої організації начальника дільниці № 53 КП «Жилкомсервіс» ХМР Лисоколенко Ю.В.; лист Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області № 02-22/1197 від 04.04.2023 року (щоправда від селищної ради є і оновлений лист, складений станом на червень 2024 року, але, як і в першому варіанті, без зазначення в ньому часу, з якого відповідачі проживають без реєстрації в смт. Солоницівка та характеру їх проживання (постійного або тимчасового). Також, зазначав, що після повномасштабного вторгнення, періодично, виключно на час загострення безпекової ситуації в м. Харкові, яке систематично та щільно перебуває під ворожими збройними атаками (різного типу) з боку РФ, відповідач [PERSON] та його дружина [PERSON] , діючи в найкращих інтересах своїх неповнолітніх дітей, як того вимагають положення Конвенції про права дитини (ст. 18), Закон України «Про охорону дитинства» (ст. 12) та Сімейного кодексу України (ч. 2 ст. 150), маючи при цьому обґрунтовані підстави переживати за збереження життя і здоров`я цих дітей, так само, як і за власне життя і здоров`я, виїздили на тимчасове проживання до смт. Солоницівка Харківського району, в якому мешкали та мешкають родичі [PERSON] (бабуся, мати), що підтверджується Витягами про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за №№ 1076, 1077 та б/н, сформованими 21.10.2024 року реєстратором Солоницівської селищної ради за адресою: [ADDRESS] . Родинні зв`язки відповідача [PERSON] підтверджується копією його свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Звісно, що на час такого періодичного проживання діти відповідачів користувалися і освітніми, і медичними послугами за місцем свого тимчасового проживання. Однак, при цьому родина відповідачів не виїздила на постійне місце проживання без поважних причин до смт. Солоницівка, як про це безпідставно стверджує представник позивача у позовній заяві. 29 жовтня 2024 р. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача за довіреністю Рибалко О.В. просить задовольнити позов в повному обсязі. Зазначає, що наведені відповідачем доводи не спростовують встановлені та задокументовані факти тривалого непроживання у житлі, а також свідомому виборі іншого місця проживання. Крім того, відзив не містить належних підтверджень поважності причин непроживання протягом тривалого часу. Крім того, долучені до матеріалів справи докази не відповідають вимогам ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України щодо їх належності та достовірності, оскільки мають штучний характер та направлені на викривлення фактичних обставин справи. Недотримання вимог щодо належності та достовірності доказів суперечить завданням та основним засадам цивільного судочинства. До відзиву на підтвердження проживання у службовому житлі та отримання медичних послуг за місцем проживання громадян [PERSON] і неповнолітньої [PERSON] додані копії декларацій про вибір лікаря, який надає первину медичну допомогу № 0001- Р1Т2-89АО та № 0001-10Р9-89АО відповідно. При ретельному дослідженні вказаних доказів, а саме пункту (розділу) 6 (дата подання декларації) копії декларацій № 0001- Р1Т2-89АО ( [PERSON] ) встановлено, що остання укладена 26.08.2024р., тобто після відкриття провадження по вказаній справі (провадження по справі № 645/4308/24 відкрито ухвалою від 05.08.2024р.). Опрацювання іншої долученої до відзиву довідки № 0001-10Р9-89АО ( [PERSON] ) свідчить про її неповноту, у зв`язку з відсутністю відомостей щодо дати її укладення, що, у свою чергу, також, як і зазначена вище декларація [PERSON] може бути укладена після відкриття провадження по справі. При цьому, станом на 2022, 2023, 2024 роки до відкриття провадження по вказаній справі, згідно листів Солоницівської селищної ради, доданих до позовної заяви, родина відповідачів отримувала медичні послуги у КНП «Медичний центр «Здоров`я» у Солоницівській громаді Харківської області на підставі підписаних декларацій з сімейним лікарем [PERSON] . Обрання місця отримання медичної допомоги є безпосереднім правом відповідачів, водночас посилання на відповідні матеріали як докази проживання у службовому житлі та отримання медичних послуг за місцем проживання є недоцільним. Також є недоцільним посилання відповідача на пояснення громадянки [PERSON] , [INFO] , які відповідачем також не долучені до відзиву. Зокрема, представник відповідача зазначає, що громадянка [PERSON] , як сусідка відповідачів спростовує доводи щодо вибуття відповідачів до іншого місця проживання і підтверджує їх періодичне проживання у відповідному житлі. Однак, саме громадянка [PERSON] , [INFO] , 11.06.2024 року надала працівникам поліції письмові пояснення, які долучені до позовної заяви, та зазначила, що за останні 25 років, які проживає у відповідному домі, вона ніколи не бачила відповідачів, а в квартирі [ADDRESS] весь цей час ніхто не проживав. Тобто, після відкриття провадження по вказаній справі, за інформацією представника відповідачів, громадянка [PERSON] змінила свої свідчення, надала протилежну інформацію та зазначила про періодичне проживання відповідачів. Таким чином, посилання представника відповідача на свідчення громадянки [PERSON] є суперечливими та непідтвердженими належним чином. Також, звертали увагу на суперечливі підстави для тимчасового не проживання. Зокрема, представником відповідача у відзиві зазначено: «….періодично, виключно на час загострення безпекової ситуації в м. Харкові, яке систематично та щільно перебуває під ворожими збройними атаками (різного типу) з боку РФ, Відповідач 1 та його дружина Відповідач 2, діючи в найкращих інтересах своїх неповнолітніх дітей, як того вимагають положення Конвенції про права дитини (ст. 18), Закон України «Про охорону дитинства» (ст. 12) та Сімейного кодексу України (ч. 2 ст. 150), маючи при цьому обґрунтовані підстави переживати за збереження життя і здоров`я цих дітей, так само, як і за власне життя і здоров`я, виїздили на тимчасове проживання до смт. Солоницівка Харківського району…». Опрацювання зазначених тверджень свідчить про їх безпідставність та необґрунтованість. Залишається невстановленим, яким чином або з урахуванням яких обставин чи подій відповідачі визначали час «загострення безпекової ситуації в м. Харкові», оскільки з початку повномасштабного вторгнення РФ і по сьогоднішній день місто Харків щодня перебуває під ворожими ракетними обстрілами. Відповідно до відкритих, загальнодоступних інформаційних джерел, а саме публікацій у засобах масової інформації, смт. Солоницівка Харківського району, з урахуванням безпосередньої близькості до енергетичного об`єкту критичної інфраструктури ТЕЦ 5, неодноразово перебувала під ворожими обстрілами, що ставіть під сумнів належне вирішення питань пов`язаних з «безпековою ситуацією». Звертали увагу на доводи представника відповідачів щодо тимчасового характеру проживання в смт. Солоницівка Харківського району. За результатом проведеного співробітником поліції опитування сусідів за місцем фактичного проживання відповідачів ( [ADDRESS] ) встановлено наступне. Так, громадянин [PERSON] , [INFO] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , повідомив «… знаю своїх сусідів більше 20 років. У будинку [ADDRESS] мешкають [PERSON] , [PERSON] та троє неповнолітніх дітей, останнім часом бачив тільки дітей, [PERSON] та [PERSON] не бачив приблизно пів року…» (копія пояснень додається). Громадянин [PERSON] , [INFO] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] повідомив наступне «…Своїх сусідів з будинку [ADDRESS] знаю дуже давно. За даною адресою мешкають [PERSON] , [PERSON] та їх діти [PERSON] (приблизно 16 років) та ще двоє неповнолітніх дітей. За даною адресою мешкають вже більше 40 років. Останній раз бачив 21.10.2024 [PERSON] та [PERSON] ….». Таким чином, факти та доводи тимчасового проживання спростовуються фактичними обставинами та наявними доказами. Викладене вище підтверджує, що наведені у відзиві доводи та долучені докази не тільки не спростовують встановлені позивачем обставини, але й мають характер штучного створення уявлення щодо періодичного проживання відповідачів у вказаному житлі та порушення їх права на житло. Поряд з цим, матеріали справи містять підтверджені відомості щодо тривалого невикористання житла за адресою [ADDRESS] та фактичного проживання за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджені належними доказами, які надані органами місцевого самоврядування та правоохоронними органами. Таким чином, наведені вище належним чином задокументовані факти свідчать про обґрунтовані та законні підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Відповідні доводи та вимоги обґрунтовані, а їх законність підтвердження сталою існуючою практикою. На підставі вищевикладеного представник позивача вважає, що наявні підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з вибуттям до іншого місця проживання за адресою: [ADDRESS] та фактичним не проживанням в ньому тривалий час без поважних причин. Ухвалою суду від 08.11.2024 закрито підготовче провадження у справі. 14.11.2024 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив представника відповідача [PERSON] - [PERSON] аналогічні відзиву на позовну заяву. Так, правовою підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням, представником позивача в позовній заяві визначені ст.ст. 71,72 ЖК України, відтак ним мають бути доведені дві одночасно існуючи обставини: не проживання відповідачів в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Жоден із доказів, долучених представником позивача, як до позовної заяви, так і до відповіді на відзив, факт не проживання відповідачів в спірному жилому приміщенні більше шести місяців без поважних причин не підтверджує. У відповіді на відзив представник позивача посилається на судову практику, викладену в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.11.2021 року № 755/13349/16-ц, за змістом якої суд визначив, що періодичні відвідування квартири особою не свідчать про те, що зазначене житло є її постійним місцем проживання. Представник відповідача вважає, що застосування вказаного вище висновку суду не можливе в цій справі, оскільки мають місце різні обставини двох справ. Обставини справи № 645/4308/24 доказів не проживання відповідачів в квартирі, розміщеній за адресою: [ADDRESS] понад шість місяців без поважних причин не містять. Так само, як і не містять належних доказів того, що відповідачі, начебто виїхали на постійне місце проживання до смт. Солоницівка Харківської області. Вважає, що в даній справі підлягають застосуванню висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17, від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц, в яких визначено, що процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. 03.12.2024 до суду надійшли додаткові пояснення сторони позивача. Так, представник позивача зазначив, що опрацювання викладених доводів відповідача свідчить про їх безпідставність та необґрунтованість, у зв`язку з чим наявні підстави надання додаткових пояснень в порядку передбаченому вимогами статті 44 ЦПК України. Зокрема, зміст заперечення та відзиву свідчить про відсутність обґрунтованих доводів, доказів, які можуть спростувати наведені в позовній заяві обґрунтування та долучені докази. В позовній заяві наведений перелік доказів, що підтверджують факт вибуття відповідачів для проживання в інше місце ( [ADDRESS] ,) та не проживання відповідачів за адресою: [ADDRESS] тривалий час, більше 10 років. До вказаних доказів належать пояснення сусідів отриманих представниками правоохоронних органів щодо факту не проживання за адресою [ADDRESS] , щодо фактичного проживання без реєстрації за адресою [ADDRESS] , відомості надані органом місцевого самоврядування щодо отримання сім`єю відповідачів медичних послуг, відвідування освітніх закладів протягом 2022, 2023, 2024 років за місцем фактичного проживання, та ряд інших додаткових доказів, що свідчать про не проживання та невикористання спірного житла, зокрема, акти житлово-побутової комісії щодо обстеження житлового приміщення. Як достовірно зазначено відповідачем окремі докази факту не проживання вже досліджувались в рамках цивільної справи № 554/12591/22. Разом з тим, неналежними чи недопустимими визнані не були, а відтак факт не проживання вже був встановлений. При цьому, однією з підстав для відмови у задоволенні позовних вимог по справі № 554/12591/22, а саме виселення, стало не проживання відповідачів у квартирі. Тобто факт тривалого не проживання, як самостійна підстава для визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням є доведений належними доказами та встановлений під час розгляду іншої справи. Також звернув увагу на докази фактичного місця проживання відповідачів за адресою: [ADDRESS] . Підтвердження тривалих зав`язків з конкретним місцем проживання надані Солоницівською селищною радою у відповіді щодо фактичного проживання сім`ї відповідачів без реєстрації, отримання ними медичних послуг, відвідування освітніх закладів протягом 2022, 2023, 2024, подання документів для оформлення пільг, а також відомостями ВП №3 Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області, зокрема поясненнями громадян [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили постійне місце проживання відповідачів. У даному випадку, матеріали справи не містять доказів або інших обґрунтованих доводів, які спростовують задокументовані факти не проживання у спірному житлі або фактичному проживанні за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, твердження відповідача щодо процесуальних порушень і недоведеності позовних вимог є безпідставними та передчасними. З урахування вищевикладеного, наявний висновок про відсутність порушень з боку позивача та доведення як самостійних так сукупних підстав, що підтверджені належними доказам для визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням на підставі тривалого не проживання в ньому і обранні іншого місця для постійного проживання та задоволення позовних вимог. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та інших заявах по суті справи. Відповідач [PERSON] , який діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , та його представник просили відмовити у задоволенні позову. Надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов та письмових запереченнях. Окрім того, [PERSON] пояснив суду, що він з родиною проживає у квартирі [ADDRESS] . Дійсно на деякий час вони переїжджали до бабусі за адресою: [ADDRESS] , оскільки вона захворіла та їй був потрібен догляд. Проте старший син, [PERSON] , навчається у місті Харкові (спочатку у технікумі, а зараз в архітектурному університеті), і він постійно проживає у спірній квартирі, оскільки йому звідти ближче їхати на навчання. Коли почалася війна, вони з родиною тимчасово переїхали до бабусі, бо хотіли бути усі разом. [PERSON] зазначив, що інтересу до квартири він не втратив, більше того звертався до житлової комісії з метою приватизувати її, проте йому відповіли, що для цього необхідно зняти з реєстрації у квартирі всіх дітей. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] заперечували проти задоволення позову. Представник третьої особи у судовому засіданні при винесенні рішення покладалась на розсуд суду та просила врахувати інтереси неповнолітніх дітей. Допитана в якості свідка [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , пояснила суду, що знає родину Водки приблизно 10 років та є їх сусідкою. З [PERSON] вони познайомились на дитячому майданчику, коли гуляли з дітьми. Раніше вони бачилися щодня, зараз рідше. [PERSON] бувала у квартирі [PERSON] . Бачила цю родину учора та позавчора. Минулого року влітку бачила їх приблизно 10 разів, заходила до них на каву. До цього гуляли з дітьми, зустрічалися в під`їзді. Наразі родина Водки у квартирі робить ремонт, там є два дивани, тумба, стіл. Громадянка Судак - консьєрж, вона працює вже 8 років, прибирає під`їзд та стежить за порядком. Вона також спілкувалася з поліцією з приводу цієї квартири, давала пояснення. Щодо пояснень, наданих [PERSON] 11.06.2024 року працівнику поліції, свідок пояснила суду, що не захотіла нічого розповідати незнайомій особі. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідка, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням виконавчого комітету Фрунзенської районної ради в м. Харкові від 21.03.2000 року №62/5 до числа службової житлової площі Управління Служби безпеки України в Харківській області включено однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Управління Служби безпеки України в Харківській області зазначену квартиру надано [PERSON] . [PERSON] з 2006 року, [PERSON] , [PERSON] з 2006 року, [PERSON] з 2008 року, [PERSON] з 2012 року зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 04.07.2024 року (т. 1, а.с. 53). Як вбачається з Акту перевірки житлових умов співробітників СБ України від 20.06, квартира за адресою: [ADDRESS] знаходиться на 1 поверсі 9 поверхового будинку. Огляд квартири не здійснювався внаслідок відсутності мешканців. При огляді квартири [ADDRESS] з вулиці через вікна, які знаходяться поруч з входом у під`їзд, встановлено, що квартира перебуває у нежитловому, занедбаному стані, ознаки проживання або проведення ремонтних робіт відсутні. Особисті, побутові речі відсутні. Балкон обладнаний гратами встановленими під час будівництва будинку. Балкон не засклений, занедбаний, потребує поточного ремонту. Оглядом балкону, встановлена відсутність, речей мешканців або будівельних предметів, матеріалів, тощо. За результатом усного опитування мешканців під`їзду встановлено, що, з моменту закінчення будівництва та здачі будинку у квартирі [ADDRESS] ніхто не проживав та не проживає на теперішній час, світло в квартирі ніколи не вмикається. За результатом перевірки, комісія дійшла висновку про те, що у службовому житловому приміщенні, за адресою [ADDRESS] , зареєстровані особи тривалий час (більше останніх 10 років) не проживають. Житло знаходиться у занедбаному, будівельному та непридатному для проживання стані. З моменту останньої перевірки проведеної комісією 01.09.2022 року, особи зареєстровані за вказаною адресою до квартирі не вселились, дій направлених на благоустрій з метою створення можливості проживання не здійснювали (т. 1, а.с. 13). Згідно акту від 01.09.2022 року, складеного старшим юрисконсультом Управління СБ України в Харківській області полковником юстиції Костіним О.Ю., ДОП ВП № 2 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області капітаном поліції Сербіним В.А., начальником дільниці КП «Жилкомсервіс» ХМР Лисоколенко Ю.В., за словами сусідів з квартири напроти, у квартирі [ADDRESS] ніхто не мешкає протягом тривалого часу (близько 20 років), квартира знаходиться на 1 поверсі, оглядом вікон та балкону встановлено, що в квартирі відсутні ознаки присутності людей (постійного проживання), ремонтні роботи не проводились з моменту закінчення будівництва, стан - не придатний до проживання. До житлового приміщення зайти не було можливості через відсутність вдома сусідів по тамбуру. За словами співробітників ділянки КП «Жилкомсервіс» оплата за вказану квартиру не здійснювалась в строк більше року (т. 1, а.с. 14). Відповідно до листів Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області № 02-22/1197 від 04.04.2023 р. та № 02-22/3223 від 07.06.2024 року [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , фактично без реєстрації проживають за адресою: [ADDRESS] . Вказані особи відвідують онлайн-заходи (уроки), які проводять вчителі КЗ «Солоницівський ліцей №1». Сім`єю підписано декларацію на медичне обслуговування з сімейним лікарем [PERSON] у КНП «Медичний центр «Здоров`я+» Солоницівської селищної ради (т. 1, а.с. 15, 16). Як вбачається з листа начальнка ВП №2 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області полковника поліції С. Волобуєва від 12.06.2024 р., 06.06.2024 року та 11.06.2024 року працівниками ВП №2 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області здійснено виїзд до адреси: [ADDRESS] . Проведено огляд під`їзду, опитано мешканців сусідніх квартир та технічного працівника, яка здійснює прибирання у під`їзді, де розташована квартира [ADDRESS] . Квартира розташована у під`їзді на першому поверсі від входу справа, наявний тамбур, двері якого підчас неодноразових виходів, працівникам поліції ніхто не відчинив (т. 1, а.с. 18). З письмових пояснень [PERSON] , наданих 22.10.2024\~року ПОГ\~СВГ ВП\~№3\~ХРУП №3\~ГУНП в\~Харківській області\~капітану поліції\~Юрову В.В.,\~вбачається, що він мешкає за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю дружиною. Повідомив, що знає своїх сусідів з будинку [ADDRESS] дуже давно. За даною адресою мешкають [PERSON] , [PERSON] та їх діти [PERSON] (приблизно 16 років) та ще двоє неповнолітніх дітей. За даною адресою мешкають вже більше 40 років. Останній раз бачив 21.10.2024 [PERSON] та [PERSON] . Йому відомо, що [PERSON] знаходиться на пенсії. За інших мешканців будинку йому не відомо (т. 1, а.с. 216). Як вбачається з письмових пояснень [PERSON] , наданих 22.10.2024 року ПОГ СВГ ВП №3 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області капітану поліції Юрову В.В., він мешкає за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю дружиною на протязі 15 років. Повідомив, що знає своїх сусідів з будинку [ADDRESS] більше 20 років. У будинку [ADDRESS] мешкають [PERSON] , [PERSON] та троє неповнолітніх дітей, останнім часом бачив тільки дітей, [PERSON] та [PERSON] не бачив приблизно пів року. Відомості хто де працює або навчається йому не відомі (т. 1, а.с. 217). Як на підставу позовних вимог, представник Управління СБ України посилався на те, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] тривалий час (більше останніх 10 років) без поважних причин не проживають за адресою: [ADDRESS] , постійно проживають у іншому місці, та не проявляють інтересу до квартири. За таких обставин, вважає, що наявні підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідно до\~ст. 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 9 ЖК України\~передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з вимогами ст. 71\~ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. За\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. При вирішенні справи про наявність передбачених законом підстав для визнання особи такою, що втратила право користування, що за своєю суттю є позбавленням права на житло, суд у кожній конкретній справі, виходячи із принципу верховенства права, повинен провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, а й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року по справі № 442/8188/19. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил\~ЦПК України\~щодо оцінки доказів. Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності такої особи у жилому приміщенні понад зазначені у\~статті 71 ЖК України\~строки. Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 344/19735/19. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил\~статті 89 ЦПК України\~щодо оцінки доказів. Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року по справі № 182/6536/13-ц. Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Згідно ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені\~статтею 71 ЖК України\~строки у жилому приміщенні без поважних причин. З матеріалів справи убачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою спірної квартири з 22.03.2006 року, відповідач [PERSON] з 22.03.2006 року, відповідач [PERSON] , відповідач [PERSON] з 21.08.2008 року, відповідач [PERSON] з 05.02.2013 року. Разом з тим, належних та допустимих доказів того, що відповідачі понад шість місяців без поважних причин не проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS] , суду не надано. Так, Акт перевірки житлових умов співробітників СБ України від 20 червня без зазначення року, в якому цей Акт був складений. Отже, зі змісту цього письмового доказу достовірно встановити в який період часу був складений цей Акт не можливо, відтак вказаний доказ не відповідає вимогам ЦПК України щодо його належності та допустимості. Також, Акт від 1 вересня 2022 року, складений за участі старшого юрисконсульта Управління СБ України в Харківській області полковника юстиції Костіна О.Ю., ДОП ВП № ХРУП №2 ГУНП в Харківській області капітана поліції Сербіна В.А. та начальника дільниці № 53 КП «Жилкомсервіс» ХМР Лисоколенко Ю.В., не відповідає вимогам ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, оскільки відомості, які зазначені в цьому акті, були зафіксовані станом на вересень 2022 року, а з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, представник позивача звертається в липні 2024 року, майже через два роки після складання акту. Окрім того, як вбачається безпосередньо зі змісту вказаного вище акту, особи, які його складали, доступу до приміщення (квартири [ADDRESS] ) у вересні 2022 року не мали, а лише здійснили огляд вікон та балкону цієї квартири, яка розміщена на першому поверсі. Здійснений працівниками поліції одноразово огляд під`їзду не може давати підстави зробити об`єктивний висновок про проживання чи не проживання особи (осіб) у певному житловому приміщенні, розташованому у відповідному під`їзді житлового будинку, в якому такий огляд був проведений. Доказів на підтвердження факту здійснення неодноразових виходів працівників поліції за вказаною адресою матеріали справи не містять. Щодо письмових пояснень гр. [PERSON] (яка на протязі 14 років здійснює прибирання 2 під`їзду, у якому розташована спірна квартири), особа, яка хоч і тривалий час здійснює прибирання під`їзду в певному будинку, не може достовірно володіти інформацією про проживання або не проживання (тимчасову відсутність) осіб у відповідній квартирі цього будинку, оскільки така особа знаходиться там тимчасово (виключно на період прибирання). Щодо листів від Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області, датованих 04.04.2023 року та 07.06.2024 року, в яких зазначено про те, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх діти: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] фактично, без реєстрації проживають за адресою: [ADDRESS] , то обидва листи Солоницівської селищної ради не містять інформації про те, з якого часу вказані особи проживають за визначеною в листах адресою та який характер має це проживання (постійний чи тимчасовий). Щодо письмових пояснень [PERSON] , [PERSON] , наданих 22.10.2024 року ПОГ СВГ ВП №3 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області капітану поліції Юрову В.В., пояснення вказаних осіб не свідчать про те, що відповідачі постійно, а не тимчасово проживають за адресою: [ADDRESS] , та втратили інтерес до спірної квартири. Також, згідно відповіді начальника ГУ ПФУ в Харківській області на запит [PERSON] про отримання довідки щодо пільг, які отримує його родина за адресою: [ADDRESS] та з якого часу, [PERSON] є членом сім`ї пільговика [PERSON] , яка має статус «Багатодітна сім`я». [PERSON] перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області, як особа яка має право на пільгу як багатодітна сім`я. З 01.07.2024 року [PERSON] визначено право, проведено розрахунок та нарахована пільга на житлово-комунальні послуги (т. 1, а.с. 154). З довідки про розмір виплачених пільг/житлової субсидії № [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , яка перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області за період з 01.10.2023 по 30.09.2024 як отримувач пільг/житлової субсидії та їй виплачено пільги/житлову субсидію у наступних розмірах: 10.2023 1220,47 грн., 11.2023 1447,43 грн., 02.2024 -1447,43 грн., 07.2024 2779,58 грн., 08.2024 2779,58 грн. (т. 1, а.с. 154 зворот). Доказів того, що відповідачі не оплачують комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] , стороною позивача суду не надано. Окрім того, доводи представника позивача спростовуються показами свідка [PERSON] , наданими у судовому засіданні, яка пояснила, що знає родину Водки приблизно 10 років, є їх сусідкою, періодично зустрічається з ними, буває у них вдома за адресою: [ADDRESS] . Свідок пояснила, що наразі у цій квартирі робиться ремонт, наявні меблі та особисті речі відповідачів. У суду немає підстав не довіряти показам вказаного свідка, наданим безпосередньо суду, оскільки покази не викликають сумніву в їх правдивості та не суперечать іншим доказам у справі. За таких обставин, доводи позивача про те, що відповідачі тривалий час не проживають у вказаній квартирі, вибули до іншого місця проживання та втратили інтерес до спірної квартири не відповідають фактичним обставинам справи. За змістом ст. ст. 76, 77\~ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання виконання судом обов`язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову суд покладає судові витрати на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed