Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

У жовтні 2024 року через підсистему « Електронний суд» [PERSON] в особі свого представника [PERSON] , зазначавши відповідачем Ізюмську міську об`єднану територіальну громаду звернувся до суду із заявою, в якій просив суд встановити факт того, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Заява обґрунтована тим, що [INFO] померла його матір [PERSON] . Заявник не має можливості оформити належним чином спадкове майно, оскільки у свідоцтві про народження серія [NUMBER] від 16 червня 1947 року, що було видано Захлюпанською сільською радою Карлівського району Полтавської області зазначено прізвище матері « [PERSON] ». В той же час у всіх інших наступних документах, що стосуються матері заявника, зазначене її прізвище як « [PERSON] ». Заявник просив суд встановити факт того, що [PERSON] , яка померла [INFO] , актовий запис № 129 від 17 лютого 2011 року, що був складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, є рідною матір`ю [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Заінтересована особа Ізюмська міська об`єднана територіальна громада правом подати письмові пояснення щодо заяви [PERSON] не скористалася, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів. Ухвалою суду від 07 листопада 2024 року відкрито окреме провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 15 січня 2025 року витребувано від Ізюмської державної нотаріальної контори інформацію про те хто звертався з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , актовий запис про смерть № 129 від 17 лютого 2011 року, та інформації про наявність або відсутність заповіту. Ухвалою суду від 25 березня 2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні 07 квітня 2025 року до суду з Ізюмської державної нотаріальної контори надійшли докази, витребувані ухвалою суду від 15 січня 2025 року. В судове засідання учасники справи не з`явилися, представник заявника та представник заінтересованої особи надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, представник заявника просив заяву задовольнити, представник заінтересованої особи проти задоволення заяви не заперечував. У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалось відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у м. Ізюм Харківської області у віці 97 років померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим 17 лютого 2011 року виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 129. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складу якої увійшла частка у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 50,2 кв.м., що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданим Ізюмським приладобудівним заводом 22 березня 1995 року у м. Ізюм Харківської області. Як зазначає заявник і не заперечує заінтересована особа, [PERSON] станом на 16.02.2011 була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 80693763 від 02.04.2025 та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 80693751 від 02.04.2025, у Спадковому реєстрі відсутні відомості про заведені спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, а також про складені заповіти/спадкові договори щодо [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до відомостей паспорта громадянина України серія [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , з 23 грудня 1980 року до теперішнього часу зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серія [NUMBER] , виданого 16 червня 1947 року Захлюпанською сільською радою Карлівського району Полтавської області, актовий запис про народження № 24, його матір`ю зазначено « [PERSON] ». Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом. За зальним правилом, окреме провадження - це самостійний вид цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій. Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У порядку окремого провадження суд може розглянути і вирішити питання встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема і про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами (пункт 5 частини другої статті 293 та пункт 1 частини першої статті 315 ЦПК України), при цьому у заяві про встановлення такого юридичного факту обов`язково має бути зазначено з якою метою заявник має бажання встановити такий факт (пункт 1 частини першої статті 318 ЦПК України). Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц та в постанові від 23 січня 2019 року у справі № 536/1039/17. Таким чином, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право. Системний аналіз вищевикладених норм ЦПК України дає суду підстави для висновку про те, що справам окремого провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення, притаманні такі ознаки, як безспірність розгляду справ, що віднесені до окремого провадження, конкретна мета встановлення факту, а також його зв`язок із певним суб`єктивним матеріальним правом. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Тобто, заявник повинен надати докази того, що станом на час розгляду справи встановлення певного факту має юридичне значення для його суб`єктивних матеріальних прав. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Зі змісту поданої заяви вбачається, що метою встановлення факту родинних відносин є можливість для заявника реалізувати своє право на оформлення відповідно до законодавства спадкових прав на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України). \~ \~ \~ \~Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч. 1 ст. 1296 ЦК України). Відповідно до п. 4.3, 4.4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів державної реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин, а також документи, видані органами іноземних держав, які посвідчують такі факти. Згідно з п. 14.4 Порядку 296/5 свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Таким чином, за відсутності документа, який підтверджує родинний зв`язок між спадкоємцем та спадкодавцем, або наявності суперечностей у первинних документах (свідоцтво, актовий запис про народження тощо), які унеможливлюють встановити родинні зв`язки між спадкоємцем та спадкодавцем, нотаріус не має права видати свідоцтво про право на спадщину за законом. При цьому, Порядок 296/5 визначив можливість підтвердження родинних зв`язків рішенням суду, яке набрало законної сили, за відсутності інших документів, передбачених п. 4.4 Порядку. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи На підстав досліджених в судовому засіданні доказів, які відповідають критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності в сукупності, встановлено і не викликає сумніву, що померла [INFO] [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Такий висновок суду ґрунтується на інформації, яка міститься в Свідоцтві про право власності на житло, виданому Ізюмським приладобудівним заводом 22 березня 1995 року у м. Ізюм Харківської області, в якому зазначено, що воно видане [PERSON] та членам його сім`ї, зокрема [PERSON] . Крім того, на наявність родинного зв`язку між [PERSON] та [PERSON] , як сина та матері, вказують відомості про матір у свідоцтві про народження заявника, де ім`я та по-батькові матері аналогічне імені та по-батькові [PERSON] , а прізвище відрізняється лише суфіксом та закінченням. Також факт родинних відносин між заявником та [PERSON] підтверджується спільною адресою проживання та реєстрації заявника та [PERSON] за однією адресою у квартирі [ADDRESS] , співвласниками якої є заявник та спадкодавиця. Таким чином, оскільки заявник, який є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, який у встановленому законом порядку, а саме відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , проте позбавлений можливості реалізувати спадкові права відповідно до ст. 1296-1297 ЦК України у зв`язку з наявністю помилки у свідоцтві про народження заявника в графі «Відомості про матір», тому наявні підстави для судового захисту цивільних прав заявника шляхом встановлення факту родинних відносин зі спадкодавцем. Враховуючи викладене, оскільки судом встановлено і не викликає сумніву, що [PERSON] є сином [PERSON] , проте внаслідок помилки у його свідоцтві про народження він позбавлений можливості оформити спадкові права на спадщину, яку він прийняв після смерті матері [PERSON] , тому наявні підстави для встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , як сина та матері, оскільки цей факт має юридичне значення (від нього залежить виникнення майнових прав), чинне законодавство не передбачає іншого порядку встановлення цього факту, і встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право, оскільки цей факт лише підтверджує те, що заявник є сином померлої. У зв`язку з викладеним вище, суд задовольняє заяву [PERSON] про встановлення факту родинних відносин.

Outcome: approved