Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" звернулося до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №00-10868334 від 09.01.2024 року у сумі 25830,00 грн. В обґрунтування вимог зазначається, що 09 січня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Качай Гроші» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №00-10868334 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора 17404 та перераховано відповідачу кредитні кошти у розмірі 7000,00 грн на його банківську картку [NUMBER] , з урахуванням комісії в розмірі 350,00 грн за надання кредиту. 22 січня 2024 року між ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «Макс Кредит» укладено договір факторингу № 22-01/2024 згідно умов якого ТОВ «Макс Кредит» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №00-10868334 від 09.01.2024 року. 16 серпня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу №16082024-МК/ЕЙС згідно умов якого, ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №00-10868334 від 09.01.2024 року. Відповідно до Реєстру боржників за договором факторингу №16082024-МК/ЕЙС від 16.08.2024 року ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 25830,00 грн. Ухвалою суду від 18.03.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Копія ухвали про відкриття провадження у справі була надіслана відповідачу. З рекомендованого повідомлення, яке повернулись до суду вбачається, що відповідач отримав копію ухвали суду. Відповідач не скористалася своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 09 січня 2024 року між ТОВ «Качай Гроші» та відповідачем [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 00-10868334, який підписано електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на номер телефону відповідача. Також, під час укладення вищевказаного кредитного договору, відповідачем 09 січня 2024 року підписано електронними підписами з одноразовими ідентифікаторами графік платежів та паспорт споживчого кредиту, в якому викладені основні параметри надання ТОВ «Качай Гроші» кредитних коштів відповідачу, де обчислено загальну вартість кредиту та реальну річну процентну ставку за договором надання грошових коштів у кредит, в якому відображені: дата видачі кредиту/дата платежу, кількість днів у розрахунковому періоді, чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період, сума кредиту за договором/погашення суми кредиту, проценти за користування кредитом, реальна річна процентна ставка, загальна вартість кредиту. 22 січня 2024 року між ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «Макс Кредит» укладено договір факторингу № 22-01/2024 згідно умов якого, ТОВ «Макс Кредит» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №00-10868334 від 09.01.2024 року. 16 серпня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу №16082024-МК/ЕЙС згідно умов якого, ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №00-10868334 від 09.01.2024 року. Відповідно до Реєстру боржників за договором факторингу №16082024-МК/ЕЙС від 16.08.2024 року ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 25830,00 грн, з яких: 7000,00 грн - заборгованість по кредиту; 18480,00 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредиту; 350,00 грн - одноразова комісія від суми кредиту. З наданої АТ "Таксомбанк" від 07.04.2025 року на ухвалу суду від 18.03.2025 року інформації вбачається, що AT «ТАСКОМБАНК» на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) емітовано банківські платіжні картки № [NUMBER] та № [NUMBER] . 09 січня 2024 року на рахунок [PERSON] [NUMBER] у гривні, операції по якому можуть здійснюватися за допомогою картки [NUMBER] , здійснено безготівкове зарахування коштів в сумі 7 000,00 грн. Номер телефону [NUMBER] У згідно анкетних даних [PERSON] , вказаний останнім як фінансовий номер телефону. З наданої виписки по рахунку [PERSON] міститься інформація про зарахування на вищезазначений рахунок 09.01.2024 грошових коштів у сумі 7000,00 грн. Повний номер банківської платіжної картки емітованої на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), на яку здійснено безготівкове зарахування коштів в сумі 7 000,00 грн - [NUMBER] (а.с.88-90). Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами частини першої статті 14ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з положеннями статей 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно з частиною першою статті 1047ЦК України у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до частини першої статті 207ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно зі статтею 5Закону України«Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до статті 8Закону України«Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно з частиною шостою статті 11Закону України«Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до статей 3, 12Закону України«Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно зі статтею 3Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. У постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду вже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти встановлені статтею 625ЦК України підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до статті 625ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Враховуючи наведене вище, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку дії договору чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 00-10868334 у розмірі 25830,00 грн, з яких: 7000,00 грн - заборгованість по кредиту; 18480,00 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредиту; 350,00 грн - одноразова комісія від суми кредиту. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження суду не надав, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2422,40 грн. Також представник позивача просить стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 1 статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. На виконання вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України до позовної заяви позивачем було приєднано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на загальну суму 7000,00 грн., що складаються із витрат на професійну правничу допомогу. Згідно правової позиції ВП ВС, висловленої у постанові від 07.07.2021 у справі №а910/12876/19, зазначено що в цілому нормами законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. При цьому, Велика палата вказала, що відсутність клопотання сторони про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, свідчить про відсутність підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат. Отже, критерії визначення та розподілу судових витрат у тому числі необхідність та розумність мають оцінюватися судом на предмет співмірності до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. У той же час, згідно із ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України учасник справи може заявити клопотання про зменшення розміру судових витрат виключно з підстав їх не співмірності із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, але в жодному разі не з підстав необхідності надання професійної правничої допомоги, оскільки це невід`ємне конституційне право кожного. Разом з тим, відповідачем не було подано клопотання про зменшення розміру правничої допомоги на користь позивача. На підставі викладеного, судом встановлено, що вартість наданих послуг позивачу становить 7000,00 грн. є співмірною із ціною позову, складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved