Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

У травні 2020 року позивач АТ «Креді Агріколь Банк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором №492561 від 03.12.2019 року у сумі 51 735,49 грн. та судові витрати. Позов обґрунтовує тим, що на підставі комплексного договору №492561 від 03.12.2019 року, укладеного між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та відповідачем, [PERSON] було надано кредит в сумі 51 368,17 грн. строком з 03.12.2019 року по 04.12.2019 року. Як зазначає позивач, він виконав умови договору та надав кошти відповідачу, проте відповідач не виконує належним чином умов договору, а тому позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, яка станом на 24.04.2020 року становить: 0,00 грн. - строкова заборгованість за кредитом, 51 368,17 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 367,17 грн. - нараховані відсотки з 05.12.2019 по 29.02.2020, 367,32 грн. - проценти за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 3% річних згідно ст. 625 ЦКУ. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2020 вищевказана справа надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 23.07.2020 цивільну справу за зазначеним вище позовом було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та розгляд справи визначено здійснювати за правилами спрощеного без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 02.11.2020 року продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Протокольною ухвалою суду від 15.04.2021 року замінено позивача Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал». Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 23.08.2024 року вказану позовну заяву залишено без розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 11.12.2024 року ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 23.08.2024 року скасована та направлено справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 15.01.2025 вищевказана справа передана судді Сіромашенко Н.В. В судовому засіданні представник позивача просила позов задовольнити з підстав, зазначених в позові, та ухвалити відповідне рішення, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причину неявки до суду не повідомив. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 01.11.2017 року між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та [PERSON] укладено Договір про відкриття поточного (карткового) рахунку, видачу кредитної платіжної картки та їх обслуговування № [NUMBER] . Згідно п. 1.1. Договору, Банк відкриває власнику рахунку поточний (картковий) рахунок № [NUMBER] (надалі - Картрахунок) в гривні з можливістю встановлення/відкриття відновлювальної кредитної лінії (надалі - Кредитна лінія) та надає у користування платіжку картку CHIP MASTERCARD WORLD (тип) (надалі - Кредитна картка або Картка) та персональний ідентифікаційний номер (ПІН) до неї на підставі отриманої від Власника рахунку заяви за встановленою Банком формою, інших документів відповідно до вимог чинного законодавства України та Правил користування платіжною карткою, які є невід`ємною частиною цього Договору та розміщені на офіційному сайті Банку www.credit-agricole.ua (надалі - Правила) і здійснює їх обслуговування. Відповідно до п. 1.2. Договору, станом на Дату укладення Договору максимальний (граничний) розмір кредитного ліміту на Картрахунку встановлюється у розмірі 50 000,00 грн. Пунктом 1.3. Договору визначено, що кредитна лінія відкривається Банком не пізніше наступного робочого дня після видачі Кредитної картки Власнику рахунку та діє до закінчення строку дії Картки або до припинення дії Кредитної лінії з інших підстав, передбачених цим Договором, Правилами та/або чинним законодавством України. Пунктом 1.4. Договору встановлено, що за користування Кредитною лінією Банк щоденно нараховує, а власник рахунку щомісячно, в терміни, передбачені п. 2.5. цього Договору сплачує проценти за ставкою 30% річних. Відповідно до п. 1.5. Договору, виходячи з розміру кредитного ліміту відповідно до п. 1.2. Договору та строку дії кредитної лінії відповідно до п. 1.3. Договору, розмір реальної процентної ставки за кредитом (кредитною) лінією стновить 0,00 % річних, загальна вартість кредиту (кредитної лінії) становить 50 000,00 грн.. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач належним чином свої зобов`язання не виконував, а тому утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 24.04.2020 року складає: 0,00 грн. - строкова заборгованість за кредитом, 51 368,17 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 367,17 грн. - нараховані відсотки з 05.12.2019 по 29.02.2020, 367,32 грн. - проценти за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 3% річних згідно ст. 625 ЦКУ. 22.12.2020 між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та АТ «Креді Агріколь Банк» укладений договір про відступлення права вимоги № ІІ-2020, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги, зокрема і за кредитним договором від 01.11.2017 року № 492561, який укладений між АТ «Креді Агріколь Банк» та відповідачем. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги від 24.12.2020 року № 2 сума заборгованості відповідача становить 51 368,17 грн.. Згідно з платіжним дорученням № 20797 від 28.12.2020 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перерахувало кошти за Договором відступлення прав вимоги від 22.12.2020 № ІІ-2020 на рахунок АТ «Креді Агріколь Банк» у розмірі 796 654,41 грн. ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» направляло [PERSON] письмову претензію про погашення кредитної заборгованості. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Між сторонами виникли правовідносини щодо належного виконання відповідачем, як позичальником, умов укладеного кредитного договору. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Позивач звертаючись до суду з даним позовом, зазначає, що загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов Кредитного договору, що підлягає стягненню з позичальника станом на 24.04.2020 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 51 735,49 грн. Однак, документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та п. 2.1.1 Постанови НБУ «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України від 30.12.1998 № 566, оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Проте, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості Відповідача перед Позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку є правильними. Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, який він не виконав, оскільки не довів належними та допустимими доказами її розмір. Окрім того, подаючи позовну заяву, позивач зазначає кредит у сумі 51 368,17 грн., надано відповідачу на строк з 03.12.2019 до 04.12.2019, тобто на один день, а станом на 24.04.2020 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 51 735,49 грн. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Відповідно до вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. При розгляді справи принципи змагальності учасників процесу та рівності між собою є основоположними. Засада рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині 1 статті 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного частиною 1 статті 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Слід зважати, що рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав. При цьому слід зважати, що рівність учасників процесу встановлюються не обмежено в конкретному судовому процесі, а стосовно всіх суб`єктів, які звернулися до суду за захистом своїх прав. Рівність має забезпечуватися навіть в окремих непов`язаних судових провадженнях. Європейський суд з прав людини приділяє особливу увагу дотриманню аналізованих принципів як невід`ємної складової права на справедливий суд, практичне застосування яких відбувається при дослідженні доказів та оскарженні невмотивованих рішень суду, коли влучні аргументи сторін судом просто проігноровані. Рішенням у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії» від 23.05.1993 р. ЄСПЛ вказав, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, а також, що вкрай важливо, відповісти на них (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії», заява №12952/87 від 23.05.1993 року). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №18390/91 від 09 грудня 1994 року). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Суомінен проти Фінляндії», заява №37801/97 від 01 липня 2003 року). За таких обставин, враховуючи, що позивачем належних та допустимих доказів, що вказували б на наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором, позивачем не надано, тому оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов слід залишити без задоволення. У порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат не здійснюється.

Outcome: dismissed