Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №2001195310702 від 17.12.2018 року у загальному розмірі 62702,18 грн, а також судові витрати у сумі 2422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 17.12.2018 року між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - АТ «ПУМБ») та [PERSON] укладено кредитний договір №2001195310702, на підставі якого відповідач отримав від позивача кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 20 000,00 грн, який в подальшому було збільшено до 38100,00 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання і станом на 01.07.2024 року у нього перед банком виникла заборгованість в сумі 62702,18 грн, яка складається з: 35806,77 грн заборгованість за кредитом; 26895,41 грн заборгованість за процентами; 0,00 грн заборгованість за комісією. На теперішній час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за кредитним договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ «ПУМБ», у зв`язку з чим представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 62708,18 грн та судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.09.2024 року дану справу передано на розгляд судді Черенковій Н.П. Після виконання приписів ст.187 ЦПК України, ухвалою судді від 19.09.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 19.11.2024 року від представника відповідача - адвоката Зотікова С.Є. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказав наступне. В позовній заяві та розрахунках не вказано, які були пільгові періоди за час користування відповідачем кредитною карткою, та якими доказами це підтверджується, а розрахунок процентів не містить бази нарахування, застосованої ставки та періоду нарахування процентів. Також, представник відповідача вказує, що з виписки вбачається, що банк утримав із коштів, зарахованих на рахунок відповідача, на погашення кредиту 6 311,19 грн., процентів 23 845,98 грн., та комісії 1 790,06 грн. Відповідач не сплачував самостійно ні проценти, ні комісії вказані у виписці, банк самостійно, без законних підстав зараховував на погашення відсотків та комісії кошти, що надходили на картковий рахунок відповідача. Таким чином, банк не має права нараховувати на суму кредиту проценти за ставкою 47,88 % річних, а всі списані кошти на погашення процентів (23 845,98 грн.) мали бути спрямовані на погашення кредиту. Крім того, банк необґрунтовано списував з рахунку відповідача кошти на погашення комісії (1790,06 грн.). Так, розділом 6 паспорту споживчого кредиту «Додаткова інформація» вказано, що комісія за проведення обов`язкового платежу, внесеного після настання платіжної дати, складає 100 грн., але як вже зазначалось, в заяві та в паспорті споживчого кредиту не визначені розміри щомісячних платежів, що виключає можливість застосування такої комісії, крім того, з виписки вбачається що комісія застосовувалась банком не тільки в сумі 100,00 грн., але і в інших сумах (551,18 грн., 209,97 грн., 341,20 грн. тощо), і в позовній заяві відсутні пояснення про те, на якій підставі нараховувалась така комісія, і чому саме в такому розмірі. Отже, позивач формально підійшов до обгрунтування позовних вимог, вказав у позовній заяві тільки підсумкові суми боргу за кредитом і процентами, який, як він вважає, існує у відповідача, проте не зазначив конкретні положення кредитного договору, на підставі яких банк нарахував таку заборгованість, а як вже зазначалось, кредитним договором не визначено обов`язок відповідача сплачувати проценти. Також наданий банком розрахунок заборгованості по процентам не містять ні бази, ні періоду нарахування, ні ставки процентів. Розрахунок основного боргу не може братись до уваги, оскільки не враховує ті суми, які були безпідставно віднесені банком на погашення процентів та комісії. Представник відповідача також стверджує, що банк у позовній заяві не посилається на конкретні положення публічної пропозиції (щодо визначення тривалості пільгового періоду, розміру процентів, комісії тощо), а тільки зазначає про зміну кредитного ліміту на підставі п.п. 4.3.6.4. частини 4 Публічної пропозиції, але сам факт зміни кредитного ліміту не можна ототожнювати з наданням кредиту, так як кредитний ліміт є лише дозволом банку на отримання певної суми коштів у кредит, проте сам по собі не може бути ані доказом фактичного отримання коштів, ані розміру заборгованості за кредитом (таким доказом в даному разі є виписка за рахунком користувача картки). За такого, на підставі викладеного, сторона відповідача просить суд задовольнити позов частково, стягнути з відповідача [PERSON] на корить АТ «ПУМБ» суму заборгованості за кредитним договором № 2001195310702 від 17.12.2018 року в розмірі 10 500,44 грн і судовий збір пропорційно задоволеній частині позову. В іншій частині позову відмовити. 09.12.2024 року представником позивача - Кущ Я.В. надано відповідь на відзив, в якій з твердженнями сторони відповідача, викладеними у відзиві, не погоджується, з наступних підстав. Підписанням Заяви Відповідач підтвердив, що погоджується із взаємодією на умовах договору комплексного банківського обслуговування (надалі за текстом ДКБО). Перед підписанням Заяви у відділенні Банку співробітник Банка, який безпосередньо оформлював видачу Відповідачу кредиту, надав Відповідачу ДКБО у паперовому вигляді для ознайомлення редакція ДКБО у паперовому вигляді (поряд з електронною формою на сайті Банка) завжди знаходиться у кожному відділенні Банка і обмежень прав клієнтів на ознайомлення із ДКБО ніколи не відбувалося клієнт не обмежується ні в часі, ні в доступі до інформації. Протягом дії кредитного договору Відповідач не надавав заперечень Банку, що не погоджується з розміром збільшеного кредитного ліміту, навпаки, активно користувався карткою після збільшення розміру кредитного ліміту, що підтверджується Випискою з особового рахунку. Окрім того, ні на момент укладення кредитного договору, ні протягом строку його дії, Відповідач не звертався до Банку про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору (ДКБО, Заяви), тим самим надав згоду на умови кредитування. Окрім того, представник позивача вказує, що 17.12.2018 Відповідач, поряд із Заявою, підписав «Паспорт споживчого кредиту», який був підписаний до моменту підписання Відповідачем Заяви. У Паспорті споживчого кредиту зазначено детальну інформацію про кредитодавця, суму кредиту, строк кредитування; мета отримання кредиту; спосіб та строк надання кредиту; розмір реальної річної процентної ставки та інші умови. Факт отримання Відповідачем кредитних коштів підтверджується наданими у якості доказів матеріалами Заявою, розрахунком заборгованості, випискою з особового рахунку Відповідача. Розрахунок має табличну форму та містить детальну інформацію відносно: - графіку повернення тіла кредиту та процентів з розбивкою на суми та конкретні календарні дати; - відомості щодо фактичної суми погашення Відповідачем кредиту з розбивкою на суми та конкретні календарні дати; - залишок непогашеної суми за кожним платежем. Жодним нормативним актом, у тому числі нормативно-правовими актами НБУ не затверджений зразок документу «Розрахунок заборгованості». Розробка такого роду документу віднесена до компетенції кожної банківської установи. Наданий Відповідачу та Суду Розрахунок заборгованості є формою, встановленою Банком, мета якого фіксування кредитної заборгованості клієнта-боржника з метою надання до суду при ініціюванні судового провадження. Банк, звертаючись до суду з позовом, на підтвердження позовних вимог та розміру заборгованості Відповідача, надав всі необхідні письмові докази. Також, представник позивача стверджує, що Відповідач був обізнаний у тому, що грошові кошти надаються йому як кредитні і за користування кредитними коштами сплачуються проценти, тобто, Відповідач, підписавши Заяву підтвердив згоду з усіма умовами договору, у тому числі з розміром процентів. Також Відповідач підтвердив у Заяві, що всі умови кредитування йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Відповідач жодного разу не висловлював своїх заперечень проти того, що Банк надав йому кредит на підставі Заяви. Нарахування процентів за користування кредитом є обов`язком Банка, який передбачений Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про споживче кредитування», Цивільним кодексом України. Порушення в діях Банку відсутні. За такого, враховуючи вищевказане, сторона позивача просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 24.11.2024 року від представника відповідача - адвоката Зотікова С.Є. надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому вказав наступне. Сам факт того, що договір кредиту в силу положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України є оплатним, і що банк не вправі видавати безпроцентні кредити (посилання банку на ст 49 ЗУ «Про банки і банківську діяльність») не звільняє банк від обов`язку довести (за стандартом доказування «поза розумним сумнівом») підстави нарахування та розмір процентів, строк їх сплати, а також надати суду такий розрахунок суми позову, який давав би змогу пересвідчитися у підставності нарахування всіх її складових, та за необхідності перевірити методологічну й арифметичну правильність розрахунку. Щодо підстав нарахування процентів, банк відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК зобов`язаний довести наявність відповідних підстав їх нарахування, тобто послатись на відповідні умови договору кредиту. Однак позовна заява взагалі не містить таких доводів (посилання на положення заяви від 17.12.2018 року № 26203111456657, або Договору банківського обслуговування, чи на інші документи). Банком у розрахунку враховані ті суми процентів, які містяться у виписці (як нараховані та як погашені), проте відповідач не ініціював перед банком здійснення операцій з погашення процентів, а вносив кошти на свій картковий рахунок, а також кошти надходили йому від інших осіб, а відтак, всі операцій зі списання коштів на погашення процентів були проведені банком з власної ініціативи, без погодження з відповідачем. Відповідач не заперечує фактичне здійснення операцій щодо надходження та списання коштів, які відображені у наданій банком виписці, проте відповідач вказує на відсутність передбачених законом та/або договором підстав для списання банком з його карткового рахунку коштів на погашення кредиту (6 311,19 грн.), процентів (23 845,84 грн.) і комісії (1 790,06 грн.). Таким чином, сторона відповідача вважає, що відповідно до виписки банку, реальна заборгованість відповідача складає 10 500,44 грн. (313 576,44 303 076), де: 313 576,44 грн. сума використаних відповідачем кредитних коштів; 303 076,00 грн. сума коштів, що надійшли на рахунок відповідача, про що зазначено у контррозрахунку, доданому до відзиву Сторони до судового засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило. Оскільки розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, розгляд проводиться по наявних в справі матеріалах. Відповідно до ч. 13 ст.\~7\~ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно ч. 8 ст.\~279\~ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Статтею 174\~ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Враховуючи вищенаведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (Постанова ВС від 24.10.2024 у справі №752/8103/13-ц). За такого, суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів, що відповідає приписам ст. 223 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» від\~23\~лютого 2006\~року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст. 1, 3 ЦК України, ст. ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1 ст.15\~ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами наступне. 17.12.2018 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] , шляхом підписання Заяви №2001195310702 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, укладено Кредитний договір. Відповідно до змісту Заяви №2001195310702 від 17.12.2018 року, [PERSON] просив відкрити на його ім`я рахунок № [NUMBER] у гривнях та надати кредитну картку № [NUMBER] , на який встановити кредитний ліміт 20 000 грн. Відповідно до Заяви №2001195310702 року про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 17.12.2018, а також паспорту споживчого кредиту з умовами яких погодився відповідач, про що свідчить наявність його власноручного підпису, визначено: - розрахунковий день та платіжна дата - 30 число кожного місяця; - строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмірі мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюються відповідно до умов ДКБО - фіксована процентна ставка - 47,88 % річних; - строк кредитування 12 місяців. Зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін; - орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача,за весь строк користування кредитом ( у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії, інші платежі) - 12577,58 грн; - реальна річна процентна ставка, за умови використання кредиту поза межами пільгового періоду та погашення кредиту рівними платежами - 47,88% річних. Згідно інформації, викладеної у вказаній заяві, її підписання є беззастережним підтвердженням, що відповідач приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ» в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані йому в процесі обслуговування і погоджується з тим, що може обрати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності можливості Банку, а при обранні послуги з укладання договору страхування, підписанням Заяви підтверджує свою згоду на укладання договору страхування на зазначених умовах. Умовами Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, передбачено право Банку змінювати клієнту кредитний ліміт. Так, пунктом 2.2.5 Розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діє з 06.04.2018), затвердженої рішенням Правління АТ «Перший Український Міжнародний Банк» протокол № 694 від 06.03.2018, передбачено, що підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору Клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору. Відповідно до п. 5.1.4. Розділу І Публічної пропозиції АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, Клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодовувати Банку сплачені ним кошти. Згідно із п. 5.1.7. Розділу І Публічної пропозиції АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, Клієнт зобов`язаний сплачувати заборгованість по Договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором. За пунктом 4.3.6.4. частини 4 Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб встановлено, що змінити (зменшити, збільшити) розмір наданого Кредитного ліміту або закрити Кредитний ліміт взагалі за умови інформування Клієнта шляхом направлення SMS- повідомлення на Номер мобільного телефону. В SMS-повідомленні про зміну розміру Кредитного ліміту Банк повідомляє Клієнту новий розмір Кредитного ліміту. У разі незгоди Клієнта із зміненим розміром Кредитного ліміту, за винятком випадку, передбаченого п. 4.2.19. Розділу ІІ цього Договору Клієнт протягом 30 (тридцяти) календарних днів повинен звернутися до Банку та особисто подати відповідну письмову заяву. У випадку, якщо Клієнт протягом вказаного строку не заявив про свою незгоду зі зміною розміру Кредитного ліміту та/або здійснив першу Платіжну операцію після отримання вказаного SMS-повідомлення Банку згода Клієнта зі зміною умов Договору вважається підтвердженою. Відповідно до Довідки про збільшення кредитного ліміту по договору №2001195310702 від 17.12.2018 року за період з 17.12.2018 по 13.11.2020 кредитний ліміт збільшився з 20\~000,00 грн до 38 100,00 грн. Відомостей про те, що [PERSON] , відповідно до умов ДКБО, заявив про свою незгоду зі зміною розміру кредитного ліміту матеріали справи не містять. Крім того, 17.12.2018 року відповідач шляхом підписання Паспорту споживчого кредиту підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування, а саме: процентна ставка 47,88 % річних, тип процентної ставки фіксована, загальні витрати за кредитом 2577,58 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк користування 12577,58 грн, реальна річна процентна ставка 47,88 % річних. Також клієнт ознайомилася з наслідками прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором, які зазначені в п. 6 Паспорту споживчого кредиту, згідно якого процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту становить 62,0% річних, яка застосовується з 1 (першого) дня виникнення простроченої заборгованості на суму залишку заборгованості за кредитом. Комісія за проведення обов`язкового платежу, внесеного після настання платіжної дати - 100 грн. Стаття 9 Закон України "Про споживче кредитування" визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (ч. 2 ст. 9 Закону). Частиною 3 ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування" визначено інформацію, що надається кредитодавцем споживачу, також і в разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку (п. 12). Отже, зважаючи на наявність підписаного сторонам 17.12.2018 року паспорту споживчого кредиту, який відповідає формі та змісту, визначеного для нього додатком 1 Закону України «Про споживче кредитування» свідчить тільки про те, що АТ «ПУМБ» і відповідач мали намір укласти договір споживчого кредитування. 17.12.2018 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, шляхом підписання заяви №2001195310702 про приєднання до цього Договору та паспорту споживчого кредиту. Отже, встановлене свідчить про те, що сторони погодили сплату процентів за користування кредитними коштами. Згідно з наданої АТ«ПУМБ» виписки з рахунку [PERSON] за період з 17.12.2018 по 01.07.2024 вбачається, що відповідачу були надані кредитні кошти шляхом встановлення та збільшення кредитного ліміту, останній користувався кредитними коштами, зокрема знімав кошти та розраховувався через РОS термінал, а також частково погашав заборгованість. Факт отримання та користування коштами стороною відповідача не заперечувався. Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 р. .№ 75 виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 року по справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 року по справі № 760/7792/14-ц, від 22 квітня 2024 року по справі № 559/1622/19. Відповідно до списку № 20241018 ПУМБ згрупованих відправлень рекомендованим листом, на адресу відповідача [PERSON] направлялась письмова вимога (повідомлення) від 02.07.2024 року про необхідність погашення заборгованості в загальному розмірі 62702,18 грн однак, за наявних письмових матеріалів справи, відповідач вимоги банку не виконав, заборгованість не погасив. З розрахунку заборгованості [PERSON] перед АТ «ПУМБ» слідує, що за кредитним договором №2001195310702 від 17.12.2018 року, станом на 01.07.2024 року, загальна сума грошових вимог банку по даному кредитному договору до відповідача становить 62702,18 грн, з яких: 35806,77 грн - заборгованість за кредитом, 26895,41 грн - заборгованість за процентами. Оскільки нормативно-правовими актами, в тому числі актами Національного Банку України, не затверджено зразок «Розрахунку заборгованості кредитним договором», тому розробка такого документу такого типу віднесена до компетенції кожної банківської установи. За таких обставин, долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості є формою, встановленою банком, мета якого фіксування кредитної заборгованості позичальника. Враховуючи правовий висновок Верховного Суду у постанові від 17.12.2020 по справі 278/2177/15-ц, суд визнає наданий банком розрахунок заборгованості належним та допустимим доказом в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України. Щодо стягнення суми заборгованості за тілом кредиту та відстоками. Сторона відповідача щодо неправомірності списання внесених [PERSON] коштів на погашення заборгованості за кредитом і процентам вказувала, що банк незаконно утримав із коштів, зарахованих на рахунок відповідача, на погашення кредиту 6 311,19 грн., процентів 23 845,98 грн., та комісії 1 790,06 грн. Відповідач не сплачував самостійно ні проценти, ні комісії вказані у виписці, банк самостійно, без законних підстав зараховував на погашення відсотків та комісії кошти, що надходили на картковий рахунок відповідача. Таким чином, банк не має права нараховувати на суму кредиту проценти за ставкою 47,88 % річних, а всі списані кошти на погашення процентів (23 845,98 грн.) мали бути спрямовані на погашення кредиту. З вищевказаним твердженням суд не може погодитися з наступних підстав. Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до вимог ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.\~530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 1054\~ЦК України передбачено, що за кредитним договором Банк зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно зі ст. 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до вимог ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050\~Цивільного кодексу\~України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно з ч. 1 ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.1 ст.1050\~ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно Постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 р. у справі №910/1238/17, «Проценти за користування кредитом» проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує \~ \~ \~ \~ позичальник. Частиною 2 ст.\~1056-1\~ЦК України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Частиною1 ст. 534 ЦК України визначено черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням, а саме: 1. У разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. З наданого позивачем розрахунку боргу вбачається, дотримання Банком черговості погашення вимог за грошовим зобов`язанням, передбачною ст. 534 ЦК України. Крім того, суд зазначає, що відповідач був вільним в укладанні зазначеного договору та був обізнаний з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, з чим погодився, підписавши відповідні документи. Своїми діями відповідач [PERSON] погодився з умовами сплати процентів за користування кредитними коштами. Також, суд не погоджується із позицією відповідача, що в заяві та в паспорті не визначено розмір щомісячного платежу, який відповідач має сплачувати банку, виходячи з наступного. Умовами кредитного договору, погодженого та підписаного сторонами, передбачено, що тип кредиту наданий відповідачу є кредитна лінія, яка надається шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії в межах встановленого кредитного ліміту, а тому розмір платежів розраховується щомісячно, і залежить від суми заборгованості за кредитом на кінець звітного Розрахунокового періоду (включає суму нарахованих процентів за користування кредитом, суми інших обов`язкових платежів) (п.5 Паспорту споживчого кредиту). Щодо стягнення комісії за кредитним договором. Згідно зі статтею 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. За пунктом 10 частини 1 статті 12\~цього ж\~Закону визначено, що у кредитному договорі обов`язково визначається порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися). Закон №\~1734-VIII\~«Про споживче\~кредитування» не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно) для отримання, обслуговування і повернення кредиту....» Відповідно до ст.\~5\~Закону України\~«Про платіжні\~послуги» до фінансових платіжних послуг належать такі послуги: 1) послуги із зарахування готівкових коштів на рахунки користувачів, а також усі послуги щодо відкриття, обслуговування та закриття рахунків (крім електронних гаманців); 2) послуги із зняття готівкових коштів з рахунків користувачів, а також усі послуги щодо відкриття, обслуговування та закриття рахунків (крім електронних гаманців); 3) послуги з виконання платіжних операцій із власними коштами користувача з рахунку/на рахунок користувача (крім платіжних операцій з електронними грошима), у тому числі: а) виконання кредитового переказу; б) виконання дебетового переказу; в) виконання іншої платіжної операції, у тому числі з використанням платіжних інструментів; 4) послуги з виконання платіжних операцій з рахунку/на рахунок користувача (крім платіжних операцій з електронними грошима), за умови що кошти для виконання платіжної операції надаються користувачу надавачем платіжних послуг на умовах кредиту, у тому числі: а) виконання кредитового переказу; б) виконання дебетового переказу; в) виконання іншої платіжної операції, у тому числі з використанням платіжних інструментів; 5) послуги з емісії платіжних інструментів та/або здійснення еквайрингу платіжних інструментів; 6) послуги з переказу коштів без відкриття рахунку; 7) послуги з випуску електронних грошей та виконання платіжних операцій з ними, у тому числі відкриття та обслуговування електронних гаманців. До нефінансових платіжних послуг належать: 1) послуги з ініціювання платіжної операції; 2) послуги з надання відомостей з рахунків. Як вбачається з виписки по рахунку [PERSON] , стягнута з відповідача комісія у загальній сумі 1790,06 грн, проти якої заперечує відповідач, нарахована за переказ грошових коштів (сервіс cash to card). Таким чином, з огляду на виконану Банком послугу, надання якої підтверджується серед іншого і випискою по рахунку, щодо переказу коштів, не є послугою, що надається безоплатно, а відтак, може надаватись за плату, на підставі домовленості сторін договору. За таких обставин, доводи сторони відповідача про неправомірність стягнення такої комісії є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу. За такого, враховуючи вищевказане, суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, що відповідає положенням ст.ст. 617, 1049, 1054, Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною 6 статті 81\~Цивільного процесуального\~кодексу України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене вище, беручи до уваги те, що відповідач [PERSON] взятих на себе кредитних зобов`язань у строки, передбачені кредитним договором, не виконав, суд вважає, що позовні вимоги АТ «ПУМБ» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також відрізних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й відрізних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для ухвалення судового рішення. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп. Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 2 422,40 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved