Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просила стягнути з нього аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку. В якості обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач є батьком дитини, проте належної допомоги на утримання не надає, а тому син перебуває на утриманні позивача. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, проте від представника позивача надійшла заява в якій вона позовні вимоги підтримала, розгляд справи просила провести без участі позивача та її представника. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав суду заяву в якій розгляд справи просив провести без його участі, позовні вимоги визнав, надав матеріали, що 23.11.2024 року зареєстрував шлюб і дружина вагітна. Дослідивши матеріали суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно ст.180 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідно ст.ст.181, 191 СК України позивач, як мати дитини, має право на отримання від відповідача, як батька дитини, аліментів на утримання дитини у частці від його заробітку (доходу) від дня пред`явлення позову. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , яке видане повторно 25.05.2016 року Кіровоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №2427, де батьками дитини вказані [PERSON] і [PERSON] (а.с.3). Паспорт громадянина України для виїзду за кордон номер [NUMBER] , виданий 3501 23.02.2023 року на ім`я [PERSON] , свідчить, що останній 14.03.2025 року здійснив виїзд за межі України (а.с.4). Договір тимчасової оренди від 01.02.2025 року, переклад якого з польської мови на українську виконано перекладачем [PERSON] , справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Сибірцевою О.В., свідчить, що між [PERSON] і [PERSON] укладено договір тимчасової оренди житлового приміщення, розташованого у [ADDRESS] , проживати разом із орендарем у приміщенні має право [PERSON] (а.с.5-10). Відповідач є батьком дитини, проте належної допомоги на її утримання не надає, а тому дитина перебуває на утриманні позивача. Таким чином, зваживши у сукупності докази по справі, враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позивач самостійно забезпечити належне утримання неповнолітньої дитини не може та потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, який є батьком дитини та повинен її надати, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню, що не суперечить охоронюваним законом інтересам сторін і дитини, а також відповідає вимогам Сімейного кодексу України. Відповідно ст.ст.141, 142 ЦПК України: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки відповідачем позов визнано, то суд вважає, що необхідно стягнути з відповідача на користь держави 50 відсотків судового збору, що пілягав сплаті при поданні позову, що відповідає вимогам ст.ст.141, 142 ЦПК України. Відповідно ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в стягненні аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved