Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

Представник ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» адвокат Маслюженко Микола Павлович звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, просив стягнути з [PERSON] суму заборгованості в розмірі 16 023,87 грн., що складається з: - заборгованості за основним боргом в сумі 4 966,06 грн.; - заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 7 828,98 грн., - інфляційні витрати в сумі 2 415,88 грн., - три проценти річних в сумі 812,95 грн., а також стягнути судові витрати: зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн., на оплату послуг поштового зв`язку в сумі відповідно до розрахункового документа про оплату послуг поштового зв`язку; на оплату професійної правничої допомоги адвоката в сумі 5 200 грн. В обґрунтування позову позивач покликався на такі обставини. 11.02.2019 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено угоду № С-001-046223-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування крдитної картки. Згідно умов укладеного договору, її підписання відповідач приєднується до публічної пропозиції банку про укладення договору комплексного банківського обслуговування, що затвердженний розпорядження банку і розміщений на сайті Банку www.іdeabank.ua. Разом з тим, в день пидписання угоди відповідач надав банку заяву про відкриття поточного рахунку та приєднання до публічної пропозиції Договору комплексного банківського обслуговування, і приєднання до публічної пропозиції укладення договору про використання аналогу власноручного підпису та відтиску печатки банку ПАТ «Ідея Банк». Відповідач власним підписом підтвердив ознайомлення з Тарифами Банку на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб. За умовами договору банк надав позичальнику кредит шляхом відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом 200 000,00 гривень, ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди становить 5 000,00 грн, з процентною ставкою 48,00% річних, розмір обов`язкового мінімального платежу встановлюється згідно з тарифами Банку та ДКБО. ПАТ «Ідея Банк» повністю свої зобов`язання за угодою перед відповідачем виконав, відкривши поточний рахунок та надавши можливість користуватись кредитними коштами в сумі 5000,00 гривень в межак кредитного ліміту, відповідач кредит отримав, але свої зобов`язання щодо повернення коштів виконав частково (в рахунок погашення основного боргу та сплати процентів лише 1 405,98 грн), останній платіж здійснено 21.12.2019. Таким чином, у відповідача сформувалась заборгованість перед банком в загальній сумі 12 795,04 гривень, яка складається з заборгованості за основним боргом в сумі 4 966,06 гривень та заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 7 828,98 гривень. 16.11.2023 між АТ «Ідея Банк» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» (Фактор) укладений договір факторингу №16/11-23, відповідно до умов та додатків якого, фактор набув право вимоги до боржників за первинними договорами, серед яких і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № С-001-046223-19-980 від 11.02.2019. 29.12.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» договір факторингу №29/12-23, за умовами якого ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості боржників за первинними договорами. Відповідно до Додатку №2 «Друкований реєстр Боржників» до договору факторингу №29/12-23 від 29.12.2023 року до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» перейшло і право вимоги до [PERSON] за угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговуваня кредитної картки № С-001-046223-19-980 від 11.02.2019 року. Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості [PERSON] за кредитним договором № С-001-046223-19-980 від 11.02.2019, сформованої первісним кредитором (АТ «Ідея Банк») станом на 16.11.2023 заборгованість боржника/позичальника становить 12 795,04 грн., що складається з: - заборгованості за основним боргом в сумі 4 966,06 грн.; - заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 7 828,98 грн. Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо АТ «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги - 16.11.2023. ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» та ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» не здійснювали жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювали. Додатково до суми боргу та процентів, що нараховані протягом строку дії кредитного договору, відповідно до його умов, [PERSON] має також сплатити: - інфляційні витрати в сумі 2 415,88 грн., - три проценти річних в сумі 812,95 грн. Позивач зазначає, з урахуванням того, що остання видаткова операці за БПР Клієнта здійснена за рахунок кредитного ліміту відбулась 21.12.2019, то останній платіжний період внесення ОМП сплив 11.01.2020. З цієї дати вся заборгованість відповідача є простроченою. Починаючи з цієї дати і до моменту відступлення прав за вказаним зобов`язанням (16.11.2023) Банк не проводив нарахування процентів на заборгованість, штрафних санкцій та пені. Беручи до уваги приписи п. 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України поточний кредитор має право правомірно нарахувати і вимагати сплати індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми за період, починаючи з наступного дня з дати закінчення строку дії кредитного договору 12.01.2020 і до 23.02.2022 включно. Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 07.10.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 14.10.2024 до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] , який діє на підставі довіреності, про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 11.11.2024 прийнято вищевказану позовну заяву та відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 04.12.2024 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову, застосувати строки позовної давності до позовних вимог, стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати, підтверджені документально. Мотивуючи це тим, що у позивача відсутні будь-які документи за підписом відповідача, позивачем не надано документа, який би підтвердив дійсне отримання відповідачем коштів кредиту, позивач є шахраєм, який намагається ввести в оману суд та видати бажане за дійсне. Крім того, відповідач жодного разу не був у м. Львів, а угода укладалася у вказаному місті. У нього відсутній будь-який рахунок в ПАТ «Ідеа Банк» та номер телефону вказаний в угоді з ПАТ «Ідеа Банк» ніколи не належав [PERSON] . Також акцентує увагу, що жодного відношення до [PERSON] ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» не має, бо не існує жодного договору між ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» та [PERSON] . Договір про відкриття кредитної лінії є недійсним та нікчемним, а в розрахунку позову вбачається порушення закону. Просить стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати за правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн. та заявляє клопотання про витребування оригіналів доказів, про неприйняття судом як доказів копій документів наданих позивачем, про розгляд справи у загальному позовному провадженні, про застосування строків позовної давності до вимог позивача. 30.12.2024 до суду надійшла відповідь на відзив представника позивача. У якій представник звертає увагу, що позивачем надано докази на підтвердження факту укладання, виконання ПАТ «Ідея Банк» своїх обов?язків по передачі кредитних коштів відповідачу (відкриття кредитної лінії, використання відповідачем кредитних коштів) та докази лише часткового виконання [PERSON] своїх обов?язків в рамках Угоди № C-001-046223-19-980 від 11.02.2019 року. Виходячи із норм чинного законодавства належним та допустими доказом на підтвердження виконання ПАТ «Ідея Банк» обов?язку по надання кредитних коштів та здійснення [PERSON] , використання та повернення кредитних коштів на відновлювальну кредитну лінію (рахунок) є виписка рахунку. При подачі позовної заяви, на підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів, як позичальником, формування суми заборгованості по Угоді №C-001-046223-19-980 від 11.02.2019, позивачем надано виписку по рахунку, яка є належним та допустимим доказом на підтвердження існування суми заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Санфорд Капітал», а тому заборгованість в розмірі 4 966,06 грн. є обгрунтованою та підтвердженою. [PERSON] , сплачуючи кошти на погашення кредитної заборгованості протягом тривалого строку, визнав факт укладення угоди № C-001-046223-19-980 від 11.02.2019 року із ПАТ «Ідея Банк» на визначених у цьому договорі умовах, (використання кредитного ліміту). Заміна кредитора у зобов?язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України). Одним із видів договорів, які передбачені ЦК України, та на підставі яких відбувається заміна сторони кредитора у зобов?язанні, є договори факторингу. Положеннями Угоди № C-001-046223-19-980 від 11.02.2019 року не передбачено обмежень щодо відступлення права вимоги по даному договору та не передбачено необхідність отримання згоди боржника на відступлення права вимоги за кредитним договором. ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» правомірно, у передбачений законом спосіб і формі, на підставі договору факторингу набуло право вимоги до [PERSON] за Угодою № C-001-046223-19-980 від 11.02.2019 року, укладеним ним із Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк», а в подальшому таке право вимоги у той же спосіб відступлене на користь ТОВ «Санфорд Капітал», яке є поточним кредитором за вказаним зобов?язанням. Викладене спростовує доводи [PERSON] про те, що він не надавав згоди відступлення права вимоги до нього, а тому такі доводи не можуть братись до уваги при ухваленні рішення по суті. Представник звертає увагу, що правовідносини ТОВ «Санфорд Капітал» із [PERSON] виникли саме на підставі договору факторингу, а тому доводи Відповідача, що між позивачем та відповідачем не виникли правовідносини є необґрунтованими та безпідставними та не можуть братись до уваги судом, оскільки такі доводи [PERSON] побудовані лише на підставі його припущень. Враховуючи, що на момент розгляду даної справи Угода № C-001-046223-19-980 від 11.02.2019 не визнана недійсною та необґрунтованою, підстави її нікчемності не доведені, то доводи [PERSON] про «недійсність та нікчемність» угоди від 11.02.2019 є безпідставними та не можуть братись судом до уваги при ухваленні рішення по суті справи. Щодо строку позовної давності, якщо взяти до уваги, що відлік строку позовної давності розпочався із 21.12.2019, то позовна заява ТОВ «Санфорд Капітал» до [PERSON] подана все одно в строки передбачені чинним процесуальним законодавством. Враховуючи всі обставини в сукупності, позовна заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню. 20.01.2025 до суду надійшла заява відповідача про відкладення розгляду справи. Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 19.02.2025 клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів задоволено частково. Витребувано у ТОВ «Санфорд Капітал» оригінал договору кредиту № C-001-046223-19-980 від 11.02.2019 та платіжний (банківський) документ про переказ коштів на розрахунковий рахунок [PERSON] . Розгляд справи відкладено на 18 березня 2025 року. Визнано явку представника позивача ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» в судове засідання обов`язковою для дачі особистих пояснень суду. 04.03.2025 до суду надійшла відповідь представника позивача на ухвалу суду від 19.02.2025. Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 18.03.2025 розгляд справи відкладено на 28 квітня 2025 року. Визнано явку представника позивача ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» в судове засідання обов`язковою для дачі особистих пояснень суду. Представник позивача Маслюженко М.П., який діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явився. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Бабенко Р.В. у судовому засіданні підтримали позицію викладену у відзиві, просили відмовити у задоволенні позову, стягнути судові витрати на правову допомогу у сумі 6 000,00 грн. Виходячи з положень Закону України від 19 грудня 2024 року №4173-ІХ "Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення ухвалення та проголошення судових рішень, враховуючи складність справи суд ухвалив відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше п`яти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, визначивши дату та час судового засідання, в якому буде відбуватися проголошення судового рішення на 02 травня 2025 року о 14 год. 00 хв. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 11.02.2019 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено угоду № С-001-046223-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування крдитної картки. Згідно умов укладеного договору, її підписання відповідач приєднується до публічної пропозиції банку про укладення договору комплексного банківського обслуговування, що затвердженний розпорядження банку і розміщений на сайті Банку www.іdeabank.ua. Разом з тим, в день пидписання угоди відповідач надав банку заяву про відкриття поточного рахунку та приєднання до публічної пропозиції Договору комплексного банківського обслуговування, і приєднання до публічної пропозиції укладення договору про використання аналогу власноручного підпису та відтиску печатки банку ПАТ «Ідея Банк». Відповідач власним підписом підтвердив ознайомлення з Тарифами Банку на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб. За умовами договору банк надав позичальнику кредит шляхом відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом 200 000,00 гривень, ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди становить 5 000,00 грн, з процентною ставкою 48,00% річних, розмір обов`язкового мінімального платежу встановлюється згідно з тарифами Банку та ДКБО. ПАТ «Ідея Банк» повністю свої зобов`язання за угодою перед відповідачем виконав, відкривши поточний рахунок та надавши можливість користуватись кредитними коштами в сумі 5000,00 гривень в межак кредитного ліміту, відповідач кредит отримав, але свої зобов`язання щодо повернення коштів виконав частково (в рахунок погашення основного боргу та сплати процентів лише 1 405,98 грн), останній платіж було здійснено 21.12.2019 року. Таким чином, у відповідача сформувалась заборгованість перед банком в загальній сумі 12 795,04 гривень, яка складається з заборгованості за основним боргом в сумі 4 966,06 гривень та заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 7 828,98 гривень. 16.11.2023 між АТ «Ідея Банк» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» (Фактор) укладений договір факторингу №16/11-23, відповідно до умов та додатків якого, фактор набув право вимоги до боржників за первинними договорами, серед яких і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № С-001-046223-19-980 від 11.02.2019. 29.12.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» договір факторингу №29/12-23, за умовами якого ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості боржників за первинними договорами. Відповідно до Додатку №2 «Друкований реєстр Боржників» до договору факторингу №29/12-23 від 29.12.2023 до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» перейшло і право вимоги до [PERSON] за угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговуваня кредитної картки №С-001-046223-19-980 від 11.02.2019. Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості [PERSON] за кредитним договором № С-001-046223-19-980 від 11.02.2019, сформованої первісним кредитором (АТ «Ідея Банк») станом на 16.11.2023 заборгованість боржника/позичальника становить 12 795,04 грн., що складається з: - заборгованості за основним боргом в сумі 4 966,06 грн.; - заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 7 828,98 грн. Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо АТ «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги - 16.11.2023. ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» та ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» не здійснювали жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювали. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, яка в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України застосовується до правовідносин у сфері кредитування, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а в ст.530ЦКвказується, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно полягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ч.1, ч.2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється відвідповідальності за неможливість виконанняним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, виходячи із наведеного, суд вважає, що відповідач порушив умови договору, тому з останнього на користь ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ», яке набуло право вимоги за кредитним договором, слід стягнути заборгованість у визначеному розмірі, що складається із заборгованості за основним боргом в сумі 4 966,06 грн та заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 7 828,98 грн. При цьому суд не сприймає доводи відповідача про те, що він не укладав угод із позивачем, нікоди не був у м. Львів. До матеріалів справи позивачем надано оригінал угоди № С-001-046223-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 11.02.2019, в якому міститься оригінальний підпис відповідача. Аргументи щодо виконання підпису іншою особою, а не [PERSON] , не підкріплені належними та достатніми доказами, заяв, клопотань стосовно таких аргументів відповідач не подавав, самостійно будь-яких висновків експертизи щодо виконання підпису іншою особою не ініціював. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як зазначалося вище, ТОВ "Санфорд Капітал" набуло право вимоги за договором факторингу №29/12-23 від 29.12.2023 року за договором № С-001-046223-19-980 від 11.02.2019 у сумі 12 795,04 грн. В той час надає розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за період з 12.01.2020 року до 23.02.2022 року, тобто за період в якому ТОВ "Санфорд Капітал" право вимоги за договором № С-001-046223-19-980 від 11.02.2019 не набувало. У зв`язку з вищевикладеним, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» про стягнення з відповідача суми інфляційних витрат у розмірі 2 415 гривень 88 копійок та суми трьох процентів річних від простроченої суми боргу у розмірі 812 гривень 95 копійок. Крім того, суд зауважує, 15.03.2022 прийнятий Закон України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дій норм на період дії воєнного стану», який набув чинності 17.03.2022 року. Вказаним законом доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. До розділу був внесений пункт 18, відповідно до якого: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». З огляду на викладене, суд, враховуючи положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного Кодексу України, вважає, що слід відмовити у повному обсязі у задоволенні позовної вимоги про стягнення інфляційних витрат та суми трьох процентів річних. Відповідно до приписів п.13 ч.3 ст. 2 ЦПК України однією із основних засад цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до положення ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правничої допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Відповідно до абз. 5 п. 3.1 та п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року (Справа N 1-23/2009) конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість. Серед функцій такого права у суспільстві слід окремо виділити превентивну, яка не тільки сприяє правомірному здійсненню особою своїх прав і свобод, а й, насамперед, спрямована на попередження можливих порушень чи незаконних обмежень прав і свобод людини і громадянина з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правничої допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ). В п. 28 постанови від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц Велика Палата Верховного суду дійшла висновку, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. В п. 64 цієї ж постанови Великої Палати Верховного Суду зазначено, що виходячи із конкретних обставин справи, адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту. У постанові Верховного суду від 02.12.2021 року у справі 280/5176/20 зазначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29 жовтня 2020 року (справа № 686/5064/20). До матеріалів справи долучено договір № 1/04 про надання правової (правничої) допомоги від 01.04.2024, опис послуг та вартість таких від 01.04.2024; актом приймання передачі послуг з правничої допомоги; копією ордера про право на надання правничої (правової) допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) передбачено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 року по справі №462/9002/14-ц (провадження №61-9880св18), прийшов до наступних висновків: «свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою за договором про надання юридичних послуг у формі представництва у суді є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів - права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи у суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес). Також, діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Згідно позиції Верховного Суду, яка висвітлена у постанові КЦС ВС від 09.06.2020 року у справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року у справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, у згаданих постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). При цьому слід відзначити, що чинний ЦПК встановлює такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Враховуючи наведене, а також рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для справи, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який просить стягнути з відповідача позивач в сумі 5200 грн є завищеними. Крім того,суд позов позивача задовольняє частково на загальну суму 12 795,04 грн. Таким чином на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 149,6 грн (12 795,04 грн (задоволені позовні вимоги) х 100% : 16 023,87 грн (заявлені позовні вимоги) = 79,8% (процент задоволених позовних вимог), 5200,00 грн (загальні витрати на правову допомогу) х 79.8% : 100% = 4 149,6 грн). Відповідно ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судового збору в розмірі 2422,40 грн., сплаченого ним при подачі позову, оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України щодо пропорційності стягнення судового збору вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати із судового збору (79,8%) в сумі 1 933 грн. Окрім того, зі списку згрупованих відправлень від 17.09.2024 (ф.103А) та відповідної квитанції вбачається, що ТОВ "САНФОРД КАПІТАЛ" на виконання вимог ст.ст. 43, 177 ЦПК України направило на поштову адресу відповідача пакет документів: позовну заяву з додатками. Плата за пересилання документів з урахуванням ПДВ становить 45 грн (а.с.32). ВІдповідно до п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Оскільки надіслання позовної заяви з додатками відповідачу є обов`язком позивача у разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет, то суд знаходить, що витрати позивача на пересилання позивачу позовної заяви з додатками в сумі 45 грн є процесуальними витратами, які відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в користь позивача.

Outcome: partial