Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

13.02.2025 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , - про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, в прохальній частині якої позивачі просять суд винести рішення, на підставі якого: 1. Прийняти позовну заяву до розгляду. 2. Визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , - в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] . 3. Визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , - в порядку спадкування за законом після домерлого [INFO] [PERSON] . 13.02.2025 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., присвоєно, - справа № 368/215/25, провадження № 2/368/442/25. 21.04.2025 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 189, 197 - 200, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі, прийнято процесуальне рішення про слухання справи в порядку загального позовного провадження, призначено справу до підготовчого судового засідання на 11 год. 00 хв. 02.05.2025 року. В підготовче судове засідання, яке відбулося 02.05.2025 року, позивачка [PERSON] , - не з`явилася, хоча, - була повідомлена належним чином судом про день, час та місце слухання справи, проте, - на адресу суду надійшла письмова заява позивачки [PERSON] , в якій вона просить суд слухати справу без її участі, позовні вимоги, - підтримує в повному обсязі, та просить їх задовольнити. В підготовче судове засідання, яке відбулося 02.05.2025 року, позивачка, - [PERSON] , - не з`явилася, хоча повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, - на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла письмова заява - клопотання позивачки [PERSON] , в якій вона просить суд слухати справу без її участі, позовні вимоги, - підтримує в повному обсязі, та просить їх задовольнити. В підготовче судове засідання, яке відбулося 02.05.2025 року, відповідачка, - [PERSON] , - не з`явилася, хоча повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, - на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла письмова заява - клопотання відповідачки, в якій вона просить суд слухати справу без її участі, позов визнає та просить його задовольнити, їй зрозуміло процесуальні наслідки визнання позову, та вона з ними погоджується. Фактичне визнання позову відповідачкою [PERSON] , - на стадії в підготовчого засідання, - дає підставу суду застосувати положення ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Отже, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд приходить до висновку щодо можливості винесення судового рішення по результатам проведення підготовчого судового засідання, не призначаючи судове засідання до основного судового розгляду по суті. Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та вимоги, викладені в прохальній частині уточненої позовної заяви, - задовольнити, - шляхом винесення судового рішення, як окремого процесуального документу, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Підсудність. Згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред 'явлені одночасно щодо декількох об 'єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою. Як вбачається з позову, - предметом позову в даному цивільному провадженні є визнання права власності на нерухоме майно (житловий будинок), який розміщено в с. Ліщинка Обухівськго району Київської області. Що стосується тієї обставини, що дана справа слухається не в Обухівському районному суді Київської області, а в Кагарлицькому районному суді Київської області, то суд зазначає наступне: - Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807/ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», - с. Ліщинка, - відноситься до Обухівського району Київської області. Разом з тим, відповідно до роз`яснення наданого Радою Суддів України, до зміни системи судоустрою та приведення її у відповідність до нового адміністративно - територіального устрою шляхом утворення, реорганізації чи ліквідації судів, - місцеві загальні суди продовжують здійснювати розгляд справ в межах раніше утворених районів та раніше визначеного адміністративно-територіального устрою, а так як с. Ліщинка до адміністративно - територіальної реформи входило до складу Кагарлицького району Київської області, - то дану справу слід слухати в Кагарлицькому районному суді Київської області. Відповідно, враховуючи ту обставину, що: - предметом спору є визнання права власності на нерухоме майно (житловий будинок), - - та враховуючи положення ч. 1 ст. 30 ЦПК України, - дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, - як суду першої інстанції загальної юрисдикції, так як в даному випадку має місце виключна підсудність, - підсудність за місцем розташування нерухомого майна. Сторони по справі: - позивачем по справі є фізична особа, - [PERSON] , ( [INFO] , уродженка село Ліщинка Кагарлицького району Київської області, громадянка України, паспорт громадянки України серії [NUMBER] , виданий 31 жовтня 2006 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ); Позивачка [PERSON] є рідною донькою спадкодавця по даній справі, - [PERSON] , та, відповідно, - є рідною сестрою позивачки [PERSON] та відповідачки [PERSON] . Факт спорідненості позивачки [PERSON] з спадкодавцем, - [PERSON] та іншою позивачкою, - [PERSON] , та відповідачкою [PERSON] підтверджується: - свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видано 3 квітня 1985 року Ліщинською сільською радою Кагарлицького району Київської області, в якому зазначено, що [PERSON] народилася [INFO] в селі Ліщинка Кагарлицького району Київської області, про що в книзі реєстрації актів про народження 3 квітня 1985 року зроблено запис за № 1. В графі «Батьки» зазначені: - Батько - [PERSON] , - спадкодавець по даній справі; - Мати - [PERSON] . - свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке видане 16 липня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького управління юстиції Київської області, в якому зазначено, що [PERSON] , ( [INFO] , уродженець село Ільниця Іршавського району Закарпатської області, громадянин України), та [PERSON] , ( [INFO] , уродженка с. Ліщинка Кагарлицького району Київської області, громадянка України), - зареєстрували шлюб 4 листопада 2005 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 4 листопада 2005 року зроблено відповідний актовий запис за № 1. Прізвище після реєстрації шлюбу: - Чоловіка - [PERSON]; - Дружини - [PERSON] . - позивачкою по даній справі є [PERSON] , ( [INFO] , уродженка с. Ліщинка Кагарлицького району Київської області, громадянка України, паспорт громадянки України, - ID - картка № [NUMBER] , виданий 23.11.2021 року органом 3231, РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ). - відповідачем по даній справі є фізична особа, - [PERSON] , ( [INFO] , уродженка село Ліщинка Кагарлицького району Київської області, громадянка України, паспорт громадянки України серії [NUMBER] , виданий 12 травня 2014 року Кагарлицьким РС Управління ДМС України в Київській області, РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ); Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні, та застосування до ни норм матеріального та процесуального права: - Спадкодавцем по даній справі є фізична особа, - [PERSON] , який помер [INFO] . Факт смерті спадкодавця по даній справі, - [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 11 червня 2024 року Кагарлицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому зазначено, що: - [PERSON] , ( [INFO] , уродженецеь с. Запруддя Рокитнянського району Київської області), - помер [INFO] , у віці 65 років, про що 11 червня 2024 року складено відповідний актовий запис за № 307. Місце смерті - місто Кагарлик Обухівського району Київської області. Відповідно, - після смерті спадкодавця по даній справі, - [PERSON] , - відкрилася спадщина на належне йому майно. До складу спадкової маси увійшов, зокрема, - об`єкт нерухомого майна: - право власності на житловий будинок, який розміщено за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи, - зокрема, - спадкової справи, номер спадкової справи № 72801195, (номер у нотаріуса 89/2024), яка заведена приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Воловенко Раїсою Павлівною, - за життя спадкодавець по справі, - [PERSON] , - заповіту на належне йому майно, - не складав. Згідно діючих норм ЦК України, - спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 Цивільного кодексу України). З огляду на ту обставину, що спадковдавцем по справі - за життя заповіт не складався, - в даному випадку має місце спадкування за Законом. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згвдно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем майна пормерлого спадкодавця в даній справі, - [PERSON] за законом, - першої черги, - є його доньки: 1. [PERSON] , - позивачка по справі; 2. [PERSON] , - відповідачка по справі; 3. [PERSON] , - позтивачка по справі. Дружина спадкодавця, - [PERSON] , ( [INFO] , уродженка село Запруддя Рокитнянського району Київської області), - рідна мати сторін по справі, - померла ще [INFO] . Факт смерті дружини спадковдавця, - [PERSON] , - підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видано 01 жовтня 2018 року виконавчим комітетом Ліщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області. Як вбачається з матеріалів справи, - інших спадкоємців першої черги, - немає. Сторони по справі прийняли спадщину батька, - шляхом звернення із зайвою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Воловенко Р.П. Листом від 30.01.2025 року з вих. №13/01-16, - приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Воловенко Р.П. повідомила Позивачів про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , - оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вказане майно. Так, згідно з довідкою КП КОР «Київське обласне БТІ» від 15.08.2016 року №1620, - станом до 01.01.2013 року, - державна реєстрація права власності на спадковий житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , - не проводилася. Втім, згідно з випискою з погосподарських книг на домогосподарство [PERSON] [ADDRESS] за 1974-2015 роки, з 1974 року по 1982 року власником даного домоволодіння був [PERSON] (батько померлого [PERSON] ), а з 1983 по день смерті - [PERSON] . Окрім того, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №77954281 від 11.01.2017 року, [PERSON] є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га з кадастровим номером 3222285201:01:309:0006, на якій розташований спірний житловий будинок (спадковий житловий будинок). Також, померлому [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства за тією ж адресою, площею 0,1908 га, кадастровий номер земельної ділянки 3222285201:01:309:0007, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №77950243 від 11.01.2017 року. Вищевказані документи свідчать, що, - попри відсутність у [PERSON] правовстановлюючих документів на спірне майно, - доводять беззаперечно, що спадкодавець по даній справі - був власником домоволодіння за адресою: за адресою: [ADDRESS] , та вказане домоволодіння, - може бути успадковане сторонами по справі. При цьому, - реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку позивачі, - не можуть, - що стало і підставою для звернення до суду з цим позовом. Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України від 21 лютого 2005 року №19-32 319, - в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правоветановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, - Позивачка [PERSON] та позивачка [PERSON] , - об`єктивно, - позбавлені можливості реалізувати свої майнові права на спадкове майно, яке залишилося після смерті їх рідного батька, - спадкодавця по даному цивільному провадженню, - [PERSON] . Відновлення порушених прав позивачки [PERSON] та позивачки [PERSON] , - може мати лише у формі винесення судового рішення, на підставі якого слід визнати за позивачками права власності в порядку спадкування на вказане спадкове майно (у відповідній частці), - так як, - це є єдино вірний спосіб захисту законних прав Позивачок, при цьому суд керувався наступними нормами права: - згідно ч. 4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. - згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. - згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. - згідно ч.2 ст.16 ЦК України позивач самостійно визначає способи захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. - згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. - згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. - згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. - згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. - Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. - Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. - Згідно з ст. 1297 ЦК України право власності на спадкове майно набувається шляхом отримання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. - згідно ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. - згідно ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У випадку, коли нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Суд вважає, що в даному випадку нотаріусом обґрунтовано відмовлено позивачці [PERSON] та позивачці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому даний спір повинен вирішуватися в судовому порядку, - шляхом постановлення судового рішення. Суд зазначає при цьому, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку, - є винятковим способом захисту, що застосовується, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Передумовою для подачі позову до суду про визнання за Позивачем права власності на вищевказане спадкове майно, - є відсутність іншого, крім судового, шляху для визнання ного права. - Згідно ст.ст. 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право) (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06.06.2018 по справі № 597/1070/15-ц). Таким чином, за наявності перешкод у оформленні спадкових право через нотаріуса, - спадкоємець може звернутися з позовом про визнання права власності до суду, а суд може визнати за позивачем право власності на спадкове майно. Пункт 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, які виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: - реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; - на момент виникнення таких прав діяло законодавство, яке не передбачало їх обов`язкової реєстрації. У разі обґрунтованої відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в позовному провадженні (абз. 15 п. 3.1. листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який застосовується в разі існування перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, зокрема, при визначенні судом додаткового строку для прийняття спадщини за позовом спадкоємця (абз. 16 п. 3.1. листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13). При розгляді питань щодо визнання права власності на житлові будинки чи споруди у порядку спадкування записи у погосподарських книгах розглядаються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухвалами органів місцевого самоврядування про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення земельних ділянок під забудову, тощо (абз. 38 п. 3.1. листа ВССУ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13). У разі втрати правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем суди здебільшого задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно (п. 3.3. листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13). Відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на будинки та садиби, щодо яких відсутні правовстановлюючі документи, є спадкоємці, які прийняли спадщину, органи, уповноважені видавати правовстановлюючі документи, або органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно (абз. 1 п. 3.3. листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13). Ці органи також можуть бути залучені до справи як треті особи відповідно до ч. 2 ст. 35 ЦПК. Органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, визначаються відповідно до положень Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, що затверджена Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року. У період дії цієї Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилася в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно в сільській місцевості може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради (абз. 2 п. 3.3. листа ВССУ від 16.05.2013 № 24- 753/0/4-13). Найпоширенішою причиною звернення до суду у справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємців оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі через відсутність правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця та/або відсутність державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем (абз. 14 п. 3.3. листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13). Це особливо характерно для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом у погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном спадкодавцем (абз. 15 п. 3.3. листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4- 13). Перші власники не оформили документи на належне їм нерухоме майно та не зареєстрували його в органах БТІ. У зв`язку з цим, - спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, і його право має бути визнане в судовому порядку (абз. 16 п. 3.3. листа ВССУ від 16.05.2013 № 24- 753/0/4-13). Відповідно до роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладеного в п.23 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, - свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, - визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має з`ясовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У випадку, коли нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що застосовується, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Передумовою для подачі позову до суду про визнання за Позивачем права власності на спадкове майно, є відсутність іншого, крім судового, - шляху для визнання її права. Відсутність правовстановлювальних документів на спірне нерухоме майно не є підставою для відмови у задоволенні позову (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 в рамках справи № 557/1209/16-ц). Відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України, положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право) (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06.06.2018 по справі №597/1070/15-ц). Таким чином, за наявності перешкод у оформленні спадкових прав через нотаріуса, спадкоємець може звернутися з позовом про визнання права власності до суду. Отже, оскільки нотаріусом було правомірно відмовлено Позивачкам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , та відсутні будь-які інші способи для реалізації їх спадкових прав, - то наявні усі законні підстави для визнання за Позивачкою [PERSON] та позивачкою [PERSON] права власності на спадкове нерухоме майно, та, відповідно, - є підстави захисту спадкових майнових прав позивачок - шляхом винесення судового рішення. Згідно п. 9 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» встановлено, що підставою для державної реєстрації прав, зокрема, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved