Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

Директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" (далі ТОВ "Факторинг Партнерс") Ярослава Сердійчук 24 березня 2025 року звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3406591 від 05.01.2022. Позов мотивує тим, що між Товаристовом з обмеженою відповідальністю "Мілоан" (далі ТОВ "Мілоан") та відповідачем 05 січня 2022 року було укладено договір про споживчий кредит № 3406591, який було підписано електронним підписом позичальника. За умовами договору сума кредиту становить 3480 грн, яка нараховується за ставкою 1,5 відсотка від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредиту. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Договором передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування, шляхом продовження користування кредитним коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У подальшому, між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Факторинг Партнерс" 26 липня 2024 року укладено договір факторингу № 26-07/2024, відповідно до умов якого ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТОВ "Факторинг Партнерс" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за догором № 3406591. Станом на день звернення до суду із даним позовом заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Так, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором № 3406591 від 05.01.2022, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 21080 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 8000 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 11480 грн, заборгованість за комісіями 1600 грн. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 3406591 від 05.01.2022 у розмірі 21080 грн, а також понесені позивачем витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн, та витрати на правову допомогу у розмірі 9000 грн. Ухвалою суду від 03.04.2025 дану справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, установлено відповідачу строк для подання відзиву та призначено судове засідання на 09 год. 00 хв. 02 травня 2025 року. Відповідач 29 квітня 2025 року скерував на адресу суду відзив, у яком зазначив, що ним не було отримано позовну заяву та додані матеріали у зв`язку з перебуванням за межами Волинської області. Про наявність спору та встановлення терміну для подання відзиву йому стало відомо лише 25 квітня 2025 року, коли ним було отримано поштове відправлення з ухвалою про відкриття провадження, яке йому було вручено не особисто, а через родичку дружини. Зазначив, що ним визнається сума нарахованих процентів, яка відповідно до умов кредитного договору становить 3480 грн. Водночас, в долученому до позовної заяви розрахунку, починаючи з рядка 32, здійснювалося "нарахування процентів згідно з п. 1.5.3 договору", однак кредитний договір не містить такого пункту (підпункту), у зв`язку з чим відповідач уважає такий розрахунок безпідставним. Звернув увагу на правову позицію Верховного Суду України, відповідно до якої після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Ствердив, що він не продовжував термін кредитування, не вживав жодних дій, які б свідчили про намір його продовження, а позивачем не надано суду будь-яких свідчень, доказів чи посилань на інші документи, які б свідчили про наявність в діях відповідача наміру пролонгації кредитування. Також вказав, що розмір заявленої позивачем суми витрат на правову допомогу є неспівмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, що підтверджується шаблонністю позовної заяви, а також значною кількістю аналогічних судових спорів за участю ТОВ "Факторинг Партнерс" з типовими позовними вимогами. Просить прийняти відзив на позовну заяву, відмовити позивачу в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу в повному обсязі, а також в частині протиправного нарахування відсотків поза межами строку дії кредитного договору, залишивши до задоволення суму заборгованості 13080 грн, яка складається із 8000 грн суми кредитування, 16000 грн комісії, 3480 грн процентів. Від представника позивача 01 травня 2025 року надійшла відповідь на відзив, у якому зазначив, що у розрахунку заборгованості чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. У договорі сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовдження не потребує додаткових дій від кредитора та позичальника. Таким чином, сторони погодили, що за користування кредитними коштами кредитором нараховуються відсотки за користування кредитом на весь період фактичного користування, в тому числі у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання за ставкою передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. Також послався на правові позиції Великої палати Верховного суду, які полягають у тому, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. За наведних обставин уважає, що нараховані відсотки після спливу строку кредитування повинні бути стягнуті на рахунок позивача. Щодо витрат на правничу допомогу зазначив, що заявлена до стягнення сума витрат позивача є співмірною із складністю даної справи, а зворотнього відповідачем не доведено. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою від 01.05.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. \~ \~ \~ \~ Дослідивши матеріали справи та доводи сторін, викладені у відзиві та відповіді на відзив, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення. Суд установив, що 05 січня 2022 року між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 3406591 (далі Кредитний договір), який підписаний\~електронним підписом\~відповідача шляхом\~відтворення одноразового\~ідентифікатора S96795.За умовами Кредитного договору ТОВ "Мілоан" надає [PERSON] кредит у розмірі 8000 гривень (п. 1.2 Кредитного договору) строком на 29 днів (п. 1.3 Кредитного договору) з 05 січня 2022 року до 03 лютого 2022 року (п.п. 1.3, 1.4 Кредитного договору) зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 3480 грн, які нараховуються за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. (п. 1.5.2 Кредитного договору). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6 Кредитного договору). Комісія за надання кредит становить 1600 грн, яка нараховується за ставкою 20 відсотків від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1 Кредитного договору). Відповідно до пункту 2.3.1.2 Кредитного договору, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в пункті 1.6 договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Пунктом 2.4.2 Кредитного договору передбачено, що у випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання позичальника за цим договором, в тому числі, але не виключно, плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь кредитодавця встановлені умовами цього договору, то така заборгованість повинна бути сплачена позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін, передбачений п. 1.4 договору або у дату завершення періоду пролонгації. Якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування визначеного згідно з пунктами 1.3, 2.3 цього договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим позичальником та передбачає настання наслідків обумовлених розділом 4, п. 3.2.5 договору. За правилами п. 4.2. Кредитного договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору кредитодавець, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника із сплати таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. З копії копії квитанції АТ КБ "Приватбанк" № 1874647998 від 05.01.2022 убачається, що ТОВ "Мілоан" виконало свої зобов`язання за договором перед відповідачем у справі [PERSON] належним чином, перерахувавши на його картковий рахунок з початковим та кінцевим ідентифікатором 545708*02 грошові кошти в сумі 8000 грн. Згідно з відомістю про щоденні нарахування та погашення ТОВ "Мілоан", заборгованість [PERSON] за Кредитним договором станом на 04 березня 2022 року становить 21080 грн, з яких: 8000 грн заборгованість за тілом кредиту, 11480 грн заборгованість по процентах за користування кредитом, 1600 грн заборгованість по комісії за надання кредиту. Між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Факторинг Партнерс" 26 липня 2024 року укладено договір факторингу № 26-07/2024, у відповідності до умов якого ТОВ "Мілоан" відступило ТОВ "Факторинг Партнерс" права вимоги зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, у тому числі щодо боржника [PERSON] на суму 21080 грн з яких: 8000 грн заборгованість за тілом кредиту, 11480 грн заборгованість по процентах за користування кредитом, 1600 грн заборгованість по комісії за надання кредиту. Таким чином, установлено, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, що виникли з Кредитного договору. Згідно з частинами першою, третьою\~статті 509 ЦК\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 5 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" (далі Закону) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномустаттею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514\~ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Порядок та підстави нарахування відсотків за користування чужими грошовими коштами, зокрема за кредитними договорами, передбачені статтями 1048 та 1056-1 ЦК України. Зокрема, ч. 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 1056-1 ЦК України установлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Суд відхиляє доводи відповідача у поданому відзиві про безпідставне стягнення з нього процентів після встановленого договором закінчення строку кредитування 03 лютого 2022 року з наступних підстав. Так, згідно з п. 1.3, п. 1.4 Кредитного договору кредит надавався строком на 29 днів з 05 січня 2022 року, з терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 03 лютого 2022 року. За цей період проценти за користування кредитом становили 1,5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, що становить 120 грн на день. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості станом на 03 лютого 2022 року кредит не було повернуто, і вдповідач продовжив користуватись кредитними коштами, що також не заперечується останнім. Враховуючи, що відповідач продовжив користуватися кредитними коштами, на підставі п. 2.3.1.2 Кредитного договору відбулося продовження строку кредитування до моменту повернення відповідачем кредитних коштів, але не довше 60 днів. На строк пролонгації кредитного договору позивачем правомірно нараховано відсотки за ставкою 5%, що становить 400 грн на день, оскільки таку можливість сторони передбачили п. 4.2 Кредитного договору. За наведених обставин, суд уважає наданий позивачем розрахунок заборгованості за Кредитним договором правомірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавста та умовам Кредитного договору. Зазначення перевісним кредитодавцем у даному розрахунку про нарахування процентів, починаючи з 04.02.2022 згідно з п. 1.5.3 договору, а не згідно з п. 1.6, суд уважає опискою, яка не впливає на правильність нарахування суми заборгованості. Зважаючи на те, що позивачем доведено факт отримання відповідачемм кредитних коштів в розмірі 8000 грн, правові підстави для нарахування відсотків за ставкою 1,5% у розмірі 3480 грн протягом строку дії Кредитного договору та нарахування відсотків за ставкою 5% у розмірі 8000 грн протягом пролонгації строку кредитування на 20 днів, а також 1600 грн комісії, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача у користь позивача заборгованості у сумі 21080 грн. Задовольняючи позов повністю, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України стягує із відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати зі сплати судового збору. Крім того, статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду наступні документи: договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024, укладений між ТОВ "Факторинг Партнерс" та адвокатським об`днанням "Лігал Асістанс"; прайс-лист АО "Лігал Ассістанс", затверджений рішенням Загальних зборів № 01-11/2023 від 01.11.2023; заявку на надання юридичної допомоги № 383 від 01.02.2025 та витяг з акту № 5 про надання юридичної допомоги від 28.02.2025, згідно з якими АО "Лігал Асістанс" надало правову допомогу ТОВ "Факторинг Партнерс" щодо стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № 3406591 на загальну суму 9000 грн. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Тобто вказана судова практика є незмінною. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Відповідач просив відмовити у задоволенні позовної вимоги в частині витрат на оплату правничої допомоги, оскільки заявлена сума до відшкодування не відповідає критеріям обґрунтованості та розумної необхвдності. Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід ураховувати позицію Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги те, що складання позовної заяви не потребувало аналізу великої кількості документів, а у справах даної категорії наявна усталена судова практика, адвокат не вивчав додаткові джерела права, законодавства, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежна сторона у справі обґрунтовує свої заперечення, справа розглядається у спрощеному провадженні, тобто, надання правничої допомоги ТОВ "Факторинг Партнерс" адвокатським об`єднанням "Лігал Ассістанс" у даній справі зводилося до складання позовної заяви. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved