Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

04.07.2023 до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] , вимоги якої в процесі розгляду уточнила, просить встановити факт проживання однією родиною без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з осіні 2010 року по 10.06.2016, в порядку поділу майна подружжя визнати 1\\2 частину чотирикімнатної квартири, загальною площею 83,2 кв.м., житловою площею 54,1 кв. м., розташованої в [ADDRESS] ; земельну ділянку [NUMBER] , площею 0,064 га, кадастровий номер 6325180700:03:006:0303, розташовану в Харківській області, Харківському районі, селищі Глибоке, садівничому товаристві «Осводівець» та стягнути на її користь судові витрати. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що [PERSON] та [PERSON] почали жити однією родиною з 2010 року. В цей час Сторони проживали з батьками Відповідача: мамою [PERSON] та відчимом [PERSON] в квартирі батьків [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В період спільного проживання однією родиною у сторін народився син [PERSON] . 14.11,2011 року, який за рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 листопада 2022 року залишається проживати з матір`ю [PERSON] .Влітку 2012 року Сторони вирішили жити окремо від батьків та переїхали до орендованої квартири в буд. [ADDRESS] . Восени 2015 року родина [PERSON] переїжджає до нової придбаної квартири розташовану в [ADDRESS] . Вже після цього сторони зареєстрували шлюб 10 червня 2016 року, який в подальшому було розірвано Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 24 листопада 2022 року. В період проживання однією родиною та після реєстрації шлюбу сторони придбали майно: - автомобіль Nissan Juke, 2018 р.в., р.н. [NUMBER] , власником зазначено [PERSON] ; - земельну ділянку [NUMBER], площею 0.064 га, кадастровий номер 6325180700:03:006:0303, розташовану в Харківській області, Харківському районі, селищі Глибоке, садівничому товаристві «Осводівець»; - чотирикімнатну квартиру, загальною площею 83,2 кв.м., житловою площею 54,1 кв.м., розташовану в [ADDRESS] . Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 10.07.2023 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. 25.08.2023 відповідачем [PERSON] до суду направлено відзив на позов, де проти вимог первісного позову заперечує в повному обсязі. Зазначив, що квартира не є об`єктом права спільної сумісної власності, оскільки придбана до шлюбу, автомобіль Nissan Juke, 2018 р.в., р.н. [NUMBER] належить йому особисто, оскільки придбаний за його особисті кошти, отримані до шлюбу, проти визнання права власності в цілому за позивачкою на земельну ділянку [NUMBER], площею 0.064 га, кадастровий номер 6325180700:03:006:0303, розташовану в Харківській області, Харківському районі, селищі Глибоке, садівничому товаристві «Осводівець» заперечує, з огляду на долю у спільній сумісній власності, що відповідає частки, також відповідач зазначив, що крім зазначеного в позові майна, ними за спільні кошти придбавався в шлюбі автомобіль Toyota Aygo, 2006 р. випуску, власницею якого 26.03.2019 р. була зареєстрована відповідачка, що також підлягає поділу, як спільне майно подружжя. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 30.11.2023 уточнену позовну заяву прийнято до розгляду. 19.12.2023 представником відповідача [PERSON] до суду подано відзив на уточнений позов,в якому заперечує проти встановлення факту проживання однією сім`єю, посилаючись на те, що вони жили з батьками разом тільки через те, що за словами позивачки їй ніде було жити, при цьому їх відносини не були сімейними, вони не мали спільного господарства та бюджету, взаємних прав та обов`язків, з літа 2012 [PERSON] з їх спільною дитиною проживали в орендованій квартирі, а [PERSON] продовжив проживати з батьками. 19.12.2023 представником відповідача [PERSON] до суду подано зустрічний позов, в якому відповідач просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з [PERSON] на його користь вартість частки автомобілю Toyota Aygo, д.н.з [NUMBER] в сумі 81485 грн. 15.02.2024 представником позивача [PERSON] до суду подано уточнений позов, в якому позивач просить стягнути на свою користь відшкодування вартості частки автомобіля Nissan Juke, 2018 р.в., р.н. [NUMBER] , в розмірі 265000 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06.03.2024 уточнену позовну заяву прийнято до розгляду. 25.03.2024 представником відповідача [PERSON] до суду подано відзив на уточнений позов,в якому заперечує проти вимог позивача за первісним позовом. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.04.2024 розглянуто клопотання представника позивача, прийнято до розгляду зустрічний позов та закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті в судове засідання. За клопотанням сторін, судом неодноразово сторонам надавався строк для мирного врегулювання спору, однак, як встановлено в судовому засіданні, сторони до мирової угоди добровільно не дійшли. В судовому засіданні позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом та її представник позовні вимоги первісного позову просили задовольнити, у задоволенні зустрічного позову - відмовити. В судовому засіданні відповідач за основним позовом, позивач за зустрічним позовом в судове засідання не з`явився, представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом просив відмовити в задоволенні позовних вимог первісного позову просили задовольнити, у задоволенні зустрічного позову. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Судом встановлено, що 10 червня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що вбачається із копії свідоцтва про шлюб, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, актовий запис №755. Рішенням Івано-Франківського районного суду Івано-Франківської області 24.11.2022 у цивільній справі № 344/12497/22 шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с.21-25) Під час судового розгляду встановлено, що в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] було придбано 2 автомобіля: «Nissan Juke», 2018 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , № шассі/кузову [NUMBER] та автомобіль «Toyota AYGO», 2006 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , № шассі/кузову [NUMBER] . Відповідно до відомостей РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області про реєстрацію тз «Nissan Juke», 2018 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , № шассі/кузову [NUMBER] даний автомобіль зареєстровано за [PERSON] (а.с.8) Позивачем у первісному позові не зазначено, проте в зустрічному позові зазначено та перевірено судом, що у спільній сумісній власності подружжя також перебуває автомобіль «Toyota AYGO», реєстраційний номер [NUMBER] набутий сторонами за час шлюбу, який також підлягає поділу. Відповідно до відомостей свідоцтва про реєстрацію автомобіля «Toyota AYGO», 2006 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , № шассі/кузову [NUMBER] , даний автомобіль зареєстровано за [PERSON] (а.с.117-звор.) Сторонами під час розгляду справи не оспорювалось та встановлено судом з даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що в період шлюбу подружжям придбана в спільну сумісну власність земельна ділянка номер [NUMBER] , площею 0,064 га, кадастровий номер 6325180700:03:006:0303, розташованої в Харківській області, Харківському районі, с. Глибоке, садівничому товаристві «Осводівець». Звертаючись з зустрічним позовом [PERSON] зазначає, що автомобіль Nissan Juke», 2018 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , № шассі/кузову [NUMBER] є його особистою приватною власністю, придбаний за особисті кошти, набуті до шлюбу, в період шлюбу його дружина не мала доходів, оскільки не працювала і отримувала лише соціальну державну допомогу. Також відповідач за первісним позовом заперечував проти факту проживання з [PERSON] однією сім`єю до реєстрації шлюбу. На підтвердження факту проживання однією сім`єю [PERSON] з відповідачем за первісним позовом позивач надала фото зі спільного з батьками відповідача святкування Дня народження, також за клопотанням позивача допитано свідка, також позивач посилалася на наявність з відповідачем спільної дитини. За клопотанням представника позивача в судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] , яка повідомила, що є подругою дитинства позивачки за первісним позовом [PERSON] , яка повідомила, що [PERSON] з [PERSON] жили разом з 2011 року, у них народився син, весілля було в 2016 році, вони планували спільні покупки, спочатку працював [PERSON] , потім [PERSON] почала працювати в 2016 році, вона була в гостях у них після весілля, знає, що [PERSON] подарував [PERSON] автомобіль, вона раніше працювала дизайнером, потім народила дитину і не працювала, працював [PERSON] програмістом, через рік після весілля [PERSON] також почала працювати, коли почалася війна [PERSON] з дитиною поїхали з Харкова та вони розійшлися. Клопотання позивача про виклик та допит інших свідків судом було задоволено, однак інші свідки в судове засідання не прибули, представник позивача [PERSON] , на подальшому їх виклику та допиті не наполягали, заходів, щодо забезпечення їх прибуття до суду не вживали. Згідно із частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до вимог статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно як установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). У постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки». Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. За змістом статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. За змістом статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу протягом 2010-2016, суд з`ясовував наявність або відсутність в даному випадку спільного бюджету, спільного харчування, купівлю майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин. Під час розгляду даної справи, суд прийшов до висновку, що позивачем за первісним позовом не доведено факту ведення спільного господарства, наявності в сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї за період з 2010 по 2016 роки. Відповідачем за первісним позовом заперечувалися посилання на родинні відносини з позивачкою, який пояснив, що надавав матеріальну допомогу на утримання спільної дитини, мешкав з [PERSON] окремо, між ними не було спільного побуту, взаємних прав та обов`язків та інших відносин, що притаманні подружжю до 2016 року. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі №466/3769/16, від 27 лютого 2019 року. Інших належних, допустимих та достатніх доказів, ніж фотографії та показання свідків позивачем на підтвердження факту проживання однією родиною з відповідачем до суду не надано. Єдине лише посилання позивачки на народження сина від відповідача не може бути підставою для підтвердження факту спільного проживання з відповідачем однією сім`єю в період з 2010 по 2016 роки. Таким чином, у суді відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. За таких обставин, відсутні підстави вважати квартиру за адресою: [ADDRESS] , придбану [PERSON] 20.10.2014 у власність за договором купівлі-продажу, посвідченим ПНХМНО Кошель Т.В. за р.№4795 спільним майном подружжя. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт в судовому порядку. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності майна, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Аналізуючи наведені вище норми законодавства України, дає підстави для висновку про те, що майно, яке набуте подружжям під час перебування у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя та у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції того, що майно не належить до спільної сумісної власності, покладається на того з подружжя, який її спростовує (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжям позивачем у зустрічному позові не надано, а тому суд дійшов висновку про поділ спірного майна між сторонами, саме виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні. Суд зазначає, що лише посилання позивача за зустрічним позовом на отримання ним коштів в іноземній валюті до придбання автомобіля «Nissan Juke», 2018 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , як чоловіка, а догляд жінкою в період шлюбу за спільною дитиною, тобто дружини та неотримання нею доходу у вигляді заробітної плати у цей період, не може бути підставою для визнання лише за чоловіком права власності на придбане в період шлюбу майна. Також, до суду не надано будь-яких інших належних та допустимих доказів щодо погодження між подружжя розподілу спільних коштів, в тому числі і для придбання спірних автомобілів, або можливого перерахування особистих грошових коштів [PERSON] на придбання автомобілів. Суд, розглядаючи справу в межах позовних вимог, враховуючи, що автомобілі марок «Toyota AYGO», 2006 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , № шассі/кузову [NUMBER] та «Nissan Juke», 2018 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , № шассі/кузову [NUMBER] , а також земельна ділянка [NUMBER] , площею 0,064 га, кадастровий номер 6325180700:03:006:0303, розташованої в Харківській області, Харківському районі, с. Глибоке, садівничому товаристві «Осводівець» набуті сторонами за час шлюбу, а тому вони є об`єктами спільної сумісної власності подружжя сторін, і доходить до висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, в межах позовних вимог первісного та зустрічного позову. Судом, вирішуючи питання поділу спільного майна подружжя враховано, що автомобіль марки «Nissan Juke», 2018 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , № шассі/кузову [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] , а автомобіль «Toyota AYGO», 2006 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , № шассі/кузову [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] , і відповідно вони ними користувались. Враховуючи вищезазначене та позовні вимоги подружжя, суд вважає за необхідне в порядку поділу майна подружжя, визнати за [PERSON] право власності на автомобіль автомобіль марки «Nissan Juke», 2018 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , а за [PERSON] право власності на автомобіль марки «Toyota AYGO», 2006 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , з виплатою різниці вартості автомобілів, задля рівності часток. При вирішенні питання розміру компенсації, яка підлягає виплаті, суд виходить з наявних даних у справі щодо вартості вказаних автомобілів. Згідно даних звіту про незалежну оцінку транспортного засобу «Nissan Juke», 2018 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , № шассі/кузову [NUMBER] , наданого СОД ФОП [PERSON] від 22.06.2023 його вартість становить 530000,00 грн.(а.с.12) і саме ця сума судом береться до уваги, як вартість вказаного майна. Також, для розрахунку вартості автомобіля судом приймаються до уваги відомості про вартість автомобіля «Toyota AYGO», 2006 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , № шассі/кузову [NUMBER] , зазначені у звіті про оцінку майна ТОВ «ОЦІНКА24» від 14.12.2023 - 162970,00 грн, оскільки інших належних та допустимих відомостей про його вартість до суду не надано сторонами протягом розгляду справи. (а.с.118) Виходячи з розміру заявлених позовних вимог, належності вказаних автомобілів та земельної ділянки кадастровий номер 6325180700:03:006:0303 сторонам на праві спільної сумісної власності, з урахуванням принципу рівності часток при поділі вказаного майна, суд вважає за можливе поділити між сторонами автомобілі, визнавши за за [PERSON] право власності на автомобіль марки «Nissan Juke», 2018 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , № шассі/кузову [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] (вартість 530000,00 грн), а за [PERSON] автомобіль «Toyota AYGO», 2006 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , № шассі/кузову [NUMBER] (вартість 162970,00 грн), із компенсацією різниці вартості кожного з автомобілів (530000/2 - 162970/2 = 183515 грн) на користь [PERSON] в сумі 183515 грн., а також припиняючи право спільної сумісної власності подружжя, виходячи з принципу рівності часок визнати частки по земельної ділянки [NUMBER] , площею 0,064 га, кадастровий номер 6325180700:03:006:0303, розташованої в Харківській області, Харківському районі, с. Глибоке, садівничому товаристві «Осводівець» за [PERSON] та [PERSON] кожному. З урахуванням встановлених обставин справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення первісного та зустрічного позову. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно вимог ч. 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеної частини вимог стягуються витрати по сплаті судового збору, питання розподілу витрат на правничу допомогу судом буде розглянуто після надання сторонами доказів на їх підтвердження, іх відповідними рохрахунками.

Outcome: partial