Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, - виконавчий комітет Верховинської селищної ради як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач свої вимоги мотивує тим,що 25.02.2018 року рішенням Верховинського районного суду розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. У шлюбі сторони перебували з 01.12.2012 року та проживали в с. Замагора в будинку її батьків, який згорів, тому зараз вона з другим чоловіком проживаю в орендованій квартирі. За час шлюбу з відповідачем у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу було зловживання чоловіком алкоголем, постійні скандали та насилля в сім`ї. З часу розірвання шлюбу чоловік переїхав до своїх батьків. Місце проживання дітей судом не визначалося, оскільки за спільною домовленістю діти залишилися проживати зі позивачем. Проживають вони з нею весь час, навчаються у Верховинському ліцеї №1. Батько не цікавиться дітьми та не спілкується з ними, як до розірвання шлюбу, так і після. Весь цей час вона надіялася, що свої батьківські обов`язки відповідач буде виконувати добровільно, однак за останні кілька років він жодного разу не приїздив до дітей, не цікавився ними та не спілкувався з ними. За рішенням суду відповідач повинен сплачувати на її користь аліменти на утримання дітей, однак він цього обов?язку не виконує, заборгованість зі сплати аліментів становить 84 079,01 гривень. Вона, тобто позивач, не забороняє відповідачу бачитися з дітьми чи спілкуватися з ними, інколи телефонує та нагадує про дні народження дітей чи про те, що він є батьком дітей, але жодного бажання приймати участь у вихованні дітей відповідач не проявляє, тобто свідомо ними нехтує. Діти навчаються в ліцеї і, маючи бажання, батько міг би провідувати їх там. Жодних коштів на утримання дітей, їх лікування, придбання необхідних предметів побуту та навчального приладдя відповідач не надає. Батько дітей не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дітьми, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти. Він не був на жодному дні народження дітей за останні 2 роки, на жодному шкільному святі, жодного разу не поцікавився їхніми потребами чи бажаннями. Тобто, відповідач, який є батьком дітей, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками та ухиляється від їх виконання. Будь-яких перешкод для виконання ним своїх батьківських обов`язків позивач не чинить. Більше того, вона заохочує дітей до спілкування з татом, однак з його боку такого бажання немає взагалі, який не заперечує проти позбавлення батьківських прав, що підтверджується його заявою з нотаріально засвідченим його підписом. Ухвалою суду від 22.10.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, в порядку загального позовного провадження. Зобов`язано виконавчий комітет Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області надати до суду письмовий висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету щодо розв`язання спору. Від виконавчого комітету Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області до суду поступив вищевказаний письмовий висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету. Ухвалою суду 18.12.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судове засідання з?явилася, суду пояснила, що відповідач [PERSON] не бере участі у вихованні дітей, її та дітей заблокував, нічим не допомагає, хоча вона не чинить перешкод у спілкуванні з дітьми. Вона, тобто позивач, та відповідач одружилися 26.10.2012 року. Під час перебування у шлюбі народилася двоє дітей - [PERSON] , 2016 року народження, та [PERSON] , 2013 року народження. Шлюб розірвано в 2018 році. З 24.02.2024 року вона одружена з [PERSON] , з яким у них є спільна дитина - син, [INFO] . Відповідач дітьми не опікується з 2020 року, матеріально не допомагає, аліменти не платить з 2022 чи 2023 року. На даний час відповідач в Україні, проживає в селі Ільці Верховинського району. Не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Представник позивача - адвокат Рашковська Л.О. у судовому засіданні позов підтримала та просила його задоволити, оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання обов`язків щодо виховання та утримання дітей, свідченням чого є зокрема заборгованість зі сплати аліментів, а дітей треба утримувати щодня. Всі ці турботи щодо виховання та утримання дітей виконує позивач. Відповідач у судове засідання не з`явився, позовна заява з додатками, судові повістки, які направлялися йому за місцем проживання під час підготовчого та судового провадження в цій справі, поверталися до суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення», а саме на 25.11.2024 року, 18.12.2024 року (а.с. 94-97, 98-101), на 10.02.2025 року з додатковою відміткою «на війні» (а.с.116-118), 19.03.2025 року(а.с.131-132), на 30.04.2025 року (а.с. 135-137). Судову повістку на 16.01.2025 року доставлено [PERSON] 30.01.2025 року згідно зі списком розсилки поштових відправлень (а.с.146). Судом також вжито заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд цієї справи шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті судової влади України на 18.12.2024 року, 16.01.2025 року, 10.02.2025 року, 19.03.2025 року, 30.04.2025 року (а.с.87, 102, 108, 114, 138-139). Із інформації [INFO] (а.с.128) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , перебуває на військовому обліку та на військову службу під час мобілізації не призивався. Відповідно до листа Замагорівського старостинського округу Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області від 09.04.2025 року №8/11-12/01 (а.с. 129), [PERSON] , [INFO] , проживає в [ADDRESS] , ніде не працює, у складі ЗСУ не перебуває. Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог, виконавчий комітет Верховинської селищної ради як орган опіки та піклування, не заперечувала щодо позбавлення відповідача батьківських прав. У ч. 1 ст. 280 ЦПК України закріплено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи той факт, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дачу, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився та не повідомив причин неявки, відзив на позов не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд постановив провести заочний розгляд цієї справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Свідок [PERSON] , 1985 року народження, жителька селища Верховина, суду пояснила, що вона є хрещеною мамою молодшого сина сторін - [PERSON] . У гостях у позивача буває дуже часто, яка відповідає вимогам материнства. Відповідача бачила на хрестинах, більше його не бачила. Вона приходить на дні народження, коли її запрошують. Відповідача бачила два тижні тому, він ховається від ТЦК. Дітей забезпечує мама, а не тато. Свідок [PERSON] , 1981 року народження, жителька села Криворівня, голова батьківського комітету 5 -го та 3-го класу Верховинського ліцею №1, суду пояснила, що у неї на утриманні перебуває троє дітей, які навчаються у 3-му та 5-му класах Верховинського ліцею №1, які навчаються в одному класі разом з дітьми позивача. Вона впродовж п`яти років батька [PERSON] бачила тільки один раз у класі [PERSON] , який зараз навчається у 5-му класі. Це було у березні 2020 року, на той час дитина [PERSON] навчався у першому класі, за все, що потрібно, вона звертається до матері ( в обох класах). Минулого року [PERSON] закінчив 4-й клас, на випускному був вітчим та мати. Суддя заслухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи приходить до такого висновку. Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я , дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У ст. 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у ч. 8 ст. 7 СК України та у ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. У ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей визначається Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України). У ст. 6 СК України закріплено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Відповідно до ст.ст.150-152,154,155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Право дитини на належне батьківське виховання гарантоване законом. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст. 152 СК України). Згідно зі ч.1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного. життя та праці (ч.1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 24.02.2024 року, про що складено відповідний актовий запис №12 Верховинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Верховинському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, дошлюбне прізвище дружини [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 7). Попередньо заочним рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 25.01.2018 року розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований 10.12.2012 року Замагірською сільською радою Верховинського району Івано-Франківської області, про що складено актовий запис №10, рішення набрало законної сили 27.02.2018 року (а.с. 11). [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , про що 11.05.2016 року складено актовий запис №10 Замагірською сільською радою Верховинського районного Івано-Франківської області, та [PERSON] , [INFO] , про що 12.08.2013 року складено відповідний актовий запис №20 виконкомом Красноїльської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області, відповідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 9,10). Відповідно до довідки Замагірського старостинського округу Верховинської селищної ради Верховинського району Івано- Франківської області від 03.10.2024 року №357 (а.с. 8), до складу сім`ї [PERSON] , [INFO] , входять сини - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які є учнями Верховинського ліцею №1, [PERSON] , [INFO] , які перебувають на утриманні матері. Згідно зі характеристикою Верховинського ліцею №1 Верховинської селищної ради Івано-Франківської області учнів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , діти зарекомендували себе добре, мати дбає про дітей, які завжди охайні та доглянуті. Із акта обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] від 15.10.2024 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.84), комісією встановлено добрі умови проживання, на час обстеження сім`я проживала в орендованій квартирі, в якій облаштовані побутові умови для дітей, а саме: мають окремі спальні місця, стіл для навчання, одяг в достатній кількості і відповідно до віку дитини та сезону, в квартирі чисто та охайно, діти доглянуті та забезпечені речами першої необхідності. 10.01.2024 року [PERSON] підписано заяву, яка засвідчена державним нотаріусом Верховинської державної нотаріальної контори Павлюком І.І. та зареєстровано в реєстрі за №50 (а.с. 14), в якій він ствердив факт, що йому відомо щодо позбавлення матір`ю дітей [PERSON] , [INFO] , його батьківських прав щодо малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , одначосно повідомлено, що підтримує та не заперечує про позбавлення його батьківських прав щодо малолітніх дітей та щоб судовий розгляд в судовій справі відбувався без його участі, оскільки в судові засідання з`явитися не може. Відповідно до висновку «Про доцільність позбавлення батьківських прав», затвердженого рішенням виконавчого комітету Верховинської селищної ради від 30.10.2024 року №681 (а.с. 27-29), [PERSON] , [INFO] , доцільно позбавити батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Із розрахунку заборгованості Верховинського ВДВС у Верховинському районі ЗМРУ МЮ зі сплати аліментів [PERSON] на користь [PERSON] (а.с. 119-122) вбачається, що станом на 18.03.2025 року сукупний розмір заборгованості складає 100 059,01 гривень, остання часткова сплата відповідачем аліментів на утримання дітей в розмірі 16000 гривень здійснена в березні 2023 року, аліменти стягуються в мінімальному розмірі, тобто в розмірі 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Згідно з вимогами ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як передбачено ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрала дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не висвітлила бажання щодо її батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засудження за вчинення кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 16 постанови N 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надають дитині доступу до нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав. Таким чином, з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі. Аналогічні положення закріплені у ст. 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (дата підписання- 25.01.1996 року, дата набрання чинності для України - 01.04.2007 року) під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Вирішуючи спір між сторонами по справі в частині позбавлення батьківських прав, суд враховує практику Європейського суду з прав людини з приводу виниклих між сторонами правовідносин. Ухвалюючи рішення в справі "М. С. проти України" від 11.07.2017 року, Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Враховуючи вищевказане, судом у присутності психолога Верховинського ліцею №1 Потяк І.Я. заслухано думку сина сторін - [PERSON] , 2013 року народження, при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав. Зокрема, [PERSON] , [INFO] , учень 5-го класу Верховинського ліцею №1, суду пояснив, що він проживає з мамою, яку звати [PERSON] , братиками [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] 9 років, [PERSON] 8 місяців. Є ще дядя [PERSON] - мамин чоловік. Тата звати [PERSON] . Мама і вони, тобто сини, з татом [PERSON] не спілкуються. Тато до нього не телефонує і не приїжджає, навіть 13 квітня у [PERSON] було день народження тато не приїхав і не перетелефонував. Тато [PERSON] приходив до школи один раз,бо його заставила прийти до школи бабуся (мама тата), яка телефонувала до них та казала, що заставила [PERSON] прийти до дітей. У тата є ще один хлопчик (син), з яким він гуляв і купив йому багато солодкого. Тоді він, тобто [PERSON] , зателефонував до нього і спитав, чи він хоче з ним погуляти також, тато сказав, що ходи, але [PERSON] відповів, що не хоче, тоді тато виключив телефон і більше до нього не телефонував. Він, тобто [PERSON] , з татом нікуди не їздив відпочивати, не пам`ятає, коли гуляв, відпочивав чи спілкувався, тобто проводив спільно час із татом. Таким чином, суд приходить до переконання, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Таке втручання здійснюється для захисту емоційного здоров`я та моралі неповнолітніх дітей, тобто відповідає цілям, зазначеним у п. 2 ст. 8 Конвенції. Як зазначалося вище, позбавлення батьківських прав є втручанням у сімейне життя. Однак таке втручання в даному випадку є виправданим і пропорційним, якщо цього потребують інтереси дитини, мати яких не виявляє про них піклування. Поведінка матері відносно своєї дітей може давати підстави для обґрунтованих сумнівів у її спроможності та волевиявленні виконувати свої природні батьківські обов`язки і свідчити про ризик неналежного виховання дітей, свідоме нехтування своїми обов`язками. З врахуванням усіх встановлених обставин справи суд констатує, що рішення про позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей відповідатиме найкращим їх інтересам, якими є забезпечення розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Також суд враховує висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду викладений у постанові від 19.02.2025 року у справі №147/277/24, згідно з яким згода батька на позбавлення його батьківських прав і свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків є достатніми підставами для позбавлення батьківських прав. Свідоме, тривале ухилення батька від виконання батьківських обов`язків щодо виховання малолітньої дитини, що призвело до відсутності психоемоційного зв`язку між батьком та дитиною, заяви останнього про позбавлення його батьківських прав стосовно дитини, адаптованість дитини до відносин у сім`ї з новим чоловіком матері є достатніми підставами для позбавлення батьківських прав. Враховуючи конкретні обставини справи, свідоме нехтування відповідачем обов`язком щодо виховання своїх дітей, що підтверджується матеріалами справи, у тому числі розрахунком заборгованості по сплаті аліментів, не виправлення своєї поведінки при реальній можливості цього, самоусунення та ухиляння від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, суд приходить до переконання про наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . При цьому враховується, що позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, права на спілкування з дитиною і побачення з нею, як це передбачено законом, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. У ст. 265 ЦПК України закріплено, що в рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат. Оскільки, позивач сплатила судовий збір у сумі 2422,40 гривень, то, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вказана сума.

Outcome: approved