Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

17.02.2025\~року ПАТ\~«Страхова група\~«ТАС» звернулося\~до суду\~з позовом\~про стягнення\~з [PERSON] \~суми сплаченого\~страхового відшкодування.\~Як зазначає\~позивач,\~постановою Луцького\~міськрайонного суду\~Волинської області\~від 7\~грудня 2023\~року у\~справі №\~161/17236/23\~відповідача було\~визнано винним\~у вчиненні\~адміністративних правопорушень,\~передбачених ст.ст.\~122-4,\~124\~та ч.1\~ст.\~130\~КУпАП. Вказує, що страховою компанією було здійснено страхове відшкодування у розмірі 29\~123,36 грн. власнику автомобіля, який був пошкоджений. У зв`язку з вказаним просить стягнути з відповідача в порядку регресу страхове відшкодування у розмірі 29\~123,36 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою суду від 03 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні. Позивач у судове засідання не з`явився, представник подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі. Справу просить розглянути за їх відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, який про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, в судове засідання не з`явився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені\~ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі за таких підстав. Судом встановлено, що водій [PERSON] ( [PERSON] ) 30.09.2023 о 12:28 год у м. Луцьк по пр. Волі, 68 керував транспортним засобом Audi A4 н.з. [NUMBER] у стані алкогольного сп`яніння, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, та здійснив зіткнення з транспортним засобом Toyota AYGO н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, а також було пошкоджено огорожу, а також будучи причетним до ДТП, залишив місце ДТП після його вчинення до приїзду працівників поліції. Такі дії кваліфіковані поліцейським як порушення п.п. 2.9 «а», 2.10 «а», 12.1, 13.1 ПДР, та вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124, 130 КУпАП. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.12.2023 року у справі №161/17236/23 [PERSON] ( [PERSON] ) визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124, 130 КУпАП (а.с. 4). Постанова суду набрала законної сили 19.12.2023. З врахуванням Договору добровільного страхування транспортних ризиків № AZEP-214001833 від 06.04.2023 року (а.с.5-17), заяви про настання події від 30.09.2023 року (а.с. 19-20), заяви на виплату страхового відшкодування (а.с.21-22), ремонтної калькуляції (а.с. 23-25), страхового акту №22176/53/923 від 08.11.2023 року (а.с.26), платіжної інструкції №375051 від 10.11.2023 (а.с. 27) позивачем було виконано майнове зобов`язання та перераховано [PERSON] (власнику пошкодженого транспортного засобу) суму страхового відшкодування в розмірі 29\~123,36. Оскільки відповідачем на момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність, не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у позивача виникло право вимоги до відповідача. Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких правових норм. Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 108 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. З положень вказаної статті вбачається, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов як до страхувальника так і до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП. Матеріалами справи підтверджено, що на момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність відповідача, не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Частиною 6\~ст.261\~ЦК України визначено, що за регресним зобов`язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у позивача з моменту виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто 10.11.2023 року, що підтверджується платіжним інструкцією (а.с. 27). На підставі наведеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 29 123,36 грн. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264\~ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved