Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

Позиції позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. Позивачка [PERSON] 29.04.2025 звернулася до Хорольського районного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування позову зазначила, що 18.06.2011 між сторонами був укладений шлюб. Від цього шлюбу подружжя має неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Позивачка просить суд розірвати укладений між сторонами шлюб, зареєстрований 18.06.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Хорольського РУЮ у Полтавській області, актовий запис № 41. 05.05.2025 у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач 30.04.2025 надіслав до суду заяву, у якій позовні вимоги визнав повністю. Позивачка у позовній заяві прохала суд проводити розгляд справи за її відсутності. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач та/або позивачка до суду не подавали. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом. З наданих суду доказів встановлено, що 18.06.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Хорольського РУЮ у Полтавській області, актовий запис № 41, зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від цього шлюбу подружжя має неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] . Як вбачається із заяви, надісланої відповідачем [PERSON] до суду, він позовні вимоги визнає повністю, проти розірвання шлюбу не заперечує. Норми права, застосовані судом. Відповідно до ст.\~4\~ЦПК\~України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3\~ст. 105 Сімейного Кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги\~ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно із\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Зокрема, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі ''Фернандес Мартінес проти Іспанії'' від 12 червня 2014 року наголошено на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. Відповідно\~до\~ч. 2 ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання\~шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2\~ст. 114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Мотивована оцінка аргументів сторін. Cпільне життя позивачки та відповідача \~не склалося, шлюб носить формальний характер. Між сторонами припинені подружні стосунки і відновлювати їх вони не мають наміру. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти цього не заперечує, заяв про надання строку для примирення від сторін не надходило. З матеріалів справи вбачається, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин стала втрата почуття любові між сторонами. Сім`я розпалася та існує формально.\~Від цього шлюбу подружжя має неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Отже, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що має істотне значення, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права спільного неповнолітнього сина. Зважаючи на зазначене, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приписами ч.1 ст.142 ЦПК України передбачено, що визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач [PERSON] позов [PERSON] визнав повністю, остання у позовній заяві клопотала про повернення їй 50 % сплаченого судового збору за подання позовної заяви до суду у разі визнання позову відповідачем, ця частина судового збору підлягає поверненню останній з державного бюджету.

Outcome: approved