Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28.03.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір №28.03.2024-100001728 в електронній формі, за яким кредитор надав відповідачу кредит у сумі 11 525 грн строком на 70 днів з умовою сплати процентів в розмірі 1% в день. Додатковим договором строк кредитування був продовжений до 90 днів. Оскільки відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту та процентів, позивач просив стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за вказаним договором в сумі 20\~859,69 грн, з яких 11\~524,68 грн заборгованість за тілом кредиту, 6453,84 грн заборгованість по процентам, 2881,17 грн - неустойка. В тексті позову позивач заявив про розгляд справи за відсутності його представника. Позов надійшов до суду 20.02.2025 року (позовна заява сформована в системі «Електронний суд» 19.02.2025 року). 04.03.2025 року відкрите провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачка до суду не з`явилася, про час слухання справи повідомлялася рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (до суду повернулось поштове відправлення, з відміткою про відсутність відповідача за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, тому вона відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленою). До суду не надійшло відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. \~ \~ \~ \~ Дослідивши наявні у справі матеріали (копію довідки-розрахунку заборгованості; копію Bank ID [PERSON] ; копію пропозиції про укладення додаткового договору до кредитного договору (оферти) від 30.04.2024 року; копію акцепту від 30.04.2024 року; копію паспорта споживчого кредиту від 28.03.2024 року; копію пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) від 28.03.2024 року; копію заявки від 28.03.2024 року; копію акцепту від 28.03.2024 року; копію додатку до кредитного договору від 28.03.2024 року; копію квитанції від 28.03.2024 року), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що 28.03.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір №28.03.2024-100001728 в електронній формі, за яким кредитор надав відповідачу кредит у сумі 12 000 грн. строком на 70 днів до 05.06.2024 року, з умовою сплати процентів в розмірі 1% за кожен день (0,93% за кожен день), разової комісії в сумі 1800 грн. П. 13 договору передбачав нарахування неустойки в розмірі 120 грн за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання. П. 14 договору визначав розмір процентів відповідно до ст. 625 ЦК України 365% річних, який нараховується від простроченої позичальником суми. 30.04.2024 року сторони в електронній формі уклали додатковий договір до вказаного вище кредитного договору, відповідно до якого строк кредитування був встановлений у 90 днів з дати його надання, дата повернення кредиту 25.06.2024 року. Графік платежів передбачав чотири платежі в загальному розмірі 15\~821,30 грн, з яких: 4296,62 грн проценти, 11\~524,68 грн тіло кредиту. Відповідно до ст. 639 ЦК України\~договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно із ст.ст.1046,\~1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). Законом України «Про електронну комерцію»\~встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі\~ч.2\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Позивач вказує, що заборгованість відповідача перед ним становить 20\~859,69\~грн,\~з яких\~11\~524,68\~грн \~заборгованість за\~тілом кредиту,\~6453,84\~грн \~заборгованість по\~процентам,\~2881,17\~грн \~неустойка. На підтвердження вказаної вище заборгованості позивач надав лише довідку-розрахунок, яка власне арифметичних розрахунків заборгованості окремо за тілом кредиту та, в першу чергу, окремо за процентами та неустойкою не містить, а містить лише кінцеві суми тіла кредиту, процентів та неустойки, тому не може бути визнана судом обґрунтованими розрахунками сум, які підлягають до стягнення. Згідно\~зі ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання за укладеним кредитним договором, тому його заборгованість за тілом\~кредиту в\~сумі 11\~524,68грн має бути стягнута з відповідача на користь позивача. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за вказаним вище договором, то суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.1048\~та ч.1 ст.1049 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1\~ст.1048 ЦК України\~про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2\~ст.1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2\~ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Крім того відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року №723/304/16-ц провадження №14-360цс19 стягнення процентів за користування грошима за період після визначеного сторонами договору строку повернення позики - дня закінчення строку договору, не ґрунтуються на нормах матеріального права. За такого, після закінчення строку кредитування кредитодавець втрачає право нараховувати проценти, комісію та пеню, а має право на отримання окрім суми боргу двох видів плати: 1) компенсації втрат від інфляції за весь час прострочення, 2) трьох процентів річних від простроченої суми. При цьому, як вказано вище, за договором №28.03.2024-100001728 від 28.03.2024 року строк кредитування був визначений спочатку на 70 днів до 05.06.2024 року, а в подальшому збільшений до 90 днів до 25.06.2024 грн. При цьому щодо дійсного розміру процентів кредитний договір має суперечності, оскільки одночасно вказує, що проценти за користування кредитом становлять 1% в день, а далі вказує, що проценти розраховуються, виходячи зі ставки 0,93% в день. Натомість відповідно до усталеної практики Верховного Суду у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення contra proferentem. Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. При цьому це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party). В даній справі умови договору розроблені позивачем, тому саме він несе ризик, пов`язаний з неясністю умов такого договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Незалежно від вказівки в договорі на різний розмір процентів сторони договору у графіку платежів в додатковій угоді до кредитного договору від 30.04.2024 року чітко та однозначно визначили, що за період кредитування позичальник мав сплатити загалом проценти в сумі 4296,62 грн, які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується вимоги позивача про стягнення неустойки в сумі 2881,17 грн та решти процентів, які були нараховані відповідно до п. 14 договору як передбачені ст. 625 ЦК України проценти, то відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки кредитний договір в даній справі був укладений 28.03.2024 року, тобто в період дії в Україні воєнного стану, то вся нарахована за таким договором неустойка та передбачені ст. 625 ЦК України нарахування не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором №28.03.2024-100001728 від 28.03.2024 року в сумі 15\~821,30 грн, з яких: 11\~524,68 грн тіло кредиту, 4296,62 грн проценти. Згідно зі ст. 141 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які задоволені судом на 76 %, тому з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1841,02 грн. (2422,40 грн. х 76 %).

Outcome: partial