Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс», в якому просить стягнути з безпідставно набуті\~грошові кошти\~за договором\~купівлі-продажу\~часток житлового\~будинку за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~від 27.04.2021\~року в\~сумі 263\~211,19\~грн.\~та безпідставно\~набуті грошові\~кошти за\~договором №\~15/03/21-1\~від 15\~березня 2021\~року в\~сумі 1\~162\~610\~грн.,\~а всього\~1\~425\~821,19\~грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2025 року справу прийнято до провадження судді Шишкіна О.В., постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02 квітня 2025 року справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача\~адвокат Макшанов Є.С. у судовому засіданні позов підтримав, не заперечув проти ухвалення заочного рішення. Відповідач до суду не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву у порядку\~статті 178 ЦПК України\~не подав. Відповідно до ч. 3\~ст. 131 ЦПК України\~сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явилися в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 1\~ст. 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Технічна фіксація судового розгляду не здійснювалась на підставі\~статті 247 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, дійшов наступних висновків. Відповідно до вимогст. 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12,13\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79\~ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободщодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. З наданих доказів суд вбачає наступне. 27 квітня 2021 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «АНАЛІТІК ФІНАНС» був укладений договір купівлі-продажу 9/10 часток житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 77,0 кв.м., житловою площею 49,1 кв.м, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Алейніковою К.Л., р.№ 2357. Право власності на вказаний житловий будинок було зареєстровано за позивачем. На час укладення договору купівлі-продажу право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] зареєстровано за ТОВ «АНАЛІТІК ФІНАНС» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Алейніковою К.Л., приватним нотаріусом ХМНО 22.04.2021 року, номер запису про право власності 41636660, р. № об`єкта нерухомого майна 2343746763101. Відповідно до п.2.1 договору купівлі-продажу від 27.04.2021 р. продаж вказаного житлового будинку з надвірними будівлями вчинено за 252 000 грн. Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 12 жовтня 2022 року за позовом [PERSON] до ТОВ «АНАЛІТИК ФІНАНС», [PERSON] , приватного нотаріуса ХМНО Алейнікової Катерини Леонідівни було визнано припиненим зобов`язання за кредитним договором № 014/2017/74/74391 від 11 серпня 2006 року, укладеному між [PERSON] та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль»; визнано припиненим іпотеку за договором іпотеки № 014/2017/74/74391/1 від 11 серпня 2006 року, укладеному між [PERSON] та АППБ «Аваль»; скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса ХМНО Алейнікової К.Л. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57795817 від 22 квітня 2021 року про державну реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «Аналітик Фінанс», витребувано на користь [PERSON] з чужого незаконного володіння [PERSON] 9/10 часток житлового будинку з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2343746763101); стягнуто з ТОВ «Аналітик Фінанс», [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 372 грн. (по 3 186 грн.00 коп. з кожного). Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 17 лютого 2023 року стягнуто з ТОВ «Аналітик Фінанс» та [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 57 500 грн. 00 коп. (по 28 750 грн.00 коп. з кожного відповідача). Постановою Харківського апеляційного суду від 18 жовтня 2023 рок рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2022 року та додаткове рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 17 лютого 2023 року залишені без змін. Під час розгляду позовної заяви [PERSON] по суті було встановлено, що 11 серпня 2006 року між [PERSON] та АППБ «Аваль» був укладений кредитний договір № 014/2017/74/74391, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 72 000 доларів США строком на 180 місяців. Того ж дня між АППБ «Аваль» та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 014/2017/74/74391/1, предметом якого був житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Також, між [PERSON] та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» укладались договори добровільного страхування від нещасних випадків та здоров`я на випадок хвороби, у відповідності до яких, застрахованою особою була [PERSON] , а вигодонабувачем - ПАТ «Райффазен Банк Аваль». [INFO] [PERSON] померла. 20 серпня 2010 року ВАТ «Райффазен Банк Аваль», як кредитор та вигодонабувач після смерті [PERSON] , звернулось до ПрАТ «УПСК» із заявою про страхову виплату. Листом № 4215 від 20 червня 2011 року ПрАТ «УПСК» розглянуло матеріали та повідомило начальнику ВПКО операційного управління ХОД AT «Райффазен Банк Аваль» [PERSON] та начальнику Тридцять першого міського відділення ХОД ПАТ «Райффазен Банк Аваль» про відсутність підстав для здійснення страхової виплати. Як встановлено під час розгляду позовної заяви [PERSON] по суті - ВАТ «Райффазен Банк Аваль» протягом шести місяців з моменту, коли дізналось про смерть [PERSON] , не звернулось до спадкоємців з вимогою у встановленому законом порядку. 23 грудня 2019 року АППБ «Аваль» було відступлено право грошової вимоги за кредитним договором № 014/2017/74/74391 AT «Оксі Банк». 23 грудня 2019 року AT «Оксі Банк» було відступлено право грошової вимоги за договором № 014/2017/74/74391 до ТОВ «Фінансова компанія «Укртехфінанс». 08 лютого 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Укртехфінанс» та ТОВ «Аналітик Фінанс» був укладений договір № 08/02-21 про відступлення права вимоги за кредитним договором № 014/2017/74/74391. [PERSON] є донькою померлої [PERSON] та спадкоємицею першої черги за законом після її смерті. [PERSON] спадщину прийняла у встановленому законом порядку - станом на час смерті [PERSON] була зареєстровано разом з нею за адресою: [ADDRESS] з серпня 2002 року. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2022 року встановлено, що ВАТ «Райффазен Банк Аваль», а отже і ТОВ «Аналітик Фінанс» втратило право вимоги за кредитним договором № 014/2017/74/74391. За статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимогпро: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14- 241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). Передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача. Як було зазначено вище, зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає у особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Це зобов`язання не виникає з рішення суду. Судове рішення в цьому випадку є механізмом примусового виконання відповідачем свого обов`язку з повернення безпідставно отриманих коштів, який він не виконує добровільно. Як Велика Палата Верховного Суду зазначила вище, зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Виконати таке зобов`язання особа повинна відразу після того, як безпідставно отримала майно або як підстава такого отримання відпала. Це зобов`язання не виникає з рішення суду. Судове рішення в цьому випадку є механізмом примусового виконання відповідачем свого обов`язку з повернення безпідставно отриманих коштів, який він не виконує добровільно. Разом із тим, як вбачається з висновків Касаційного цивільного суду у постановах від 11 серпня 2021 року у справі № 344/2483/18 та від 12 квітня 2023 року у справі № 461/4066/21, зобов`язання повернути майно, отримане за недійснім оспорюваним правочином, виникає в особи з моменту набрання законної сили судовим рішенням про визнання такого правочину недійсним. Враховуючи`презумпцію правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), можна зробити висновок, що особа отримала майно на підставі укладеного правочину, але ця підстава згодом відпала з визнанням судом цього правочину недійсним. Отже, Касаційний цивільний суд у наведених справах зробив правильний висновок про виникнення у особи обов`язку повернути майно з моменту визнання судом відповідного правочину недійсним. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 07 лютогот 2024 року у справі № 910/3831/22. Таким чином, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2022 року набрало чинності 18 жовтня 2023 року - з моменту проголошення Постанови Харківського апеляційного суду. З того ж часу у ТОВ «Аналітик Фінанс» виник обов`язок повернути грошові кошти в сумі 252 000 грн., отримані за договором купівлі-продажу від 27.04.2021 року. Але до теперішнього часу грошові кошти [PERSON] не повернуті. З урахуванням індексу інфляції та 3% річних відповідно до вимог ст.625 ЦК України поверненню підлягають грошові кошти в розмірі 263 211,19 грн., з яких 258 621,43 грн. - сума боргу з урахуванням індексу інфляції, за період з 19 жовтня 2023 року ( 252,000 х 1,02627550 - 252 000 = 258 621,43), а 4 589,76 - 3% річних за період з 19 жовтня 2023 року. Крім того, між позивачем [PERSON] та ТОВ «Аналітик Фінанс» 15 березня 2021 року був укладений договір про надання послуг № 15/03/21-1. Відповідно умов вказаного договору ТОВ «Аналітик Фінанс» зобов`язується надати [PERSON] послуги з відчуження до 15.06.2021 року предмета іпотеки - житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Оплата послуг становить суму 29 000 доларів США. Під час розгляду судом позовної заяви [PERSON] , ТОВ «Аналітик Фінанс» незаконно було звернено стягнення на предмет іпотеки, що стало підставою для скасування рішення приватного нотаріуса ХМНО Алейнікової К.Л. про державну реєстрацію права власності ТОВ «Аналітик Фінанс» на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] . Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Крім того, ТОВ «Аналітик Фінанс» зобов`язувалось надати послуги з відчуження житлового будинку з надвірними будівлями. Відповідно до договору від 27 квітня 2021 року до позивача перейшло право власності не на весь предмет іпотеки, а на 9/10 його часток. Відповідно до п.1.4 договору від 27 квітня 2021 року Продавець (ТОВ «Аналітик Фінанс») свідчить, що Предмет договору є вільним для безперешкодного користування Покупцем на момент підписання договору. Але, як встановлено рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2022 року станом на 05 травня 2021 року в житловому будинку мешкали та були зареєстровані родичі [PERSON] . Таким чином, договір про надання послуг № 15/03/21-1 від 15 березня 2021 року направлений на порушення прав людини і громадянина. ТОВ «Аналітик Фінанс» не надавав та не міг надати будь-яких послуг з відчуження об`єкта, який на той час не знаходився у власності відповідача. Право власності на майно було зареєстровано за ТОВ «Аналітик Фінанс» лише 22.04.2021 року. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц правочин, спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, відповідно до частини першої, другої статті 228 ЦК України вважається таким, що порушує публічний порядок. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Відповідно до вимог ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Належним способом захист порушеного права у подібному випадку є визнання відповідного права або застосування наслідків недійсності (Постанова Великої Палати від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17). Таким чином підлягають поверненню грошові кошти, а саме 29 000 доларів США, отримані ТОВ «Аналітик Фінанс» за договором № 15/03-21-1 від 15 березня 2021 року. Курс НБУ долара США до гривні станом на 26 травня 2024 року становить 40,09 грн. за 1 долар США. Таким чином, станом на час звернення до суду з позовною заявою сума, яка підлягає поверненню позивачу становить - 1 162 610 грн. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13\~ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно доКонституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановленіКонституцієюта законами України. Суд застосовує при розгляді справКонвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимогст. 76-83 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є правомочними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 15140,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved