Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

[PERSON] (далі Позивачка, [PERSON] ), представник адвокат Прокоп`єв К.Є., звернулася із позовом до [PERSON] (далі Відповідач, [PERSON] ) про поділ спільного майна, у якому просить визнати за нею: право особистої приватної власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 83.5 кв.м., житловою площею 41.5 кв.м; право особистої приватної власності на 1/2 частину об`єкту незавершеного будівництва - однокімнатну квартиру [ADDRESS] ; право особистої приватної власності на автомобіль MAZDA 6, 2018 р.в., д.н.з. [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат: 15140,00 грн судового збору, 30000,00 грн - надання правової допомоги. В якості правових підстав звернення зазначає норми статтей 3, 60, 71, 74 Сімейного кодексу України (далі СК України) та норми статтей 26, 364, Цивільного кодексу України (далі ЦК України). В обґрунтування позову вказала, що з листопада 2014 року по березень 2022 року Позивачка та Відповідач проживали однією сім`єю, не перебувають у шлюбі між собою та в будь-якому іншому шлюбі. За період спільного проживання без реєстрації шлюбу сторони за спільні кошти придбали наступне майно: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 83.5 кв.м., житловою площею 41.5 кв.м., автомобіль TAYOTA CAMRY, 2019 р.в., д.н.з. [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , що зареєстрований за [PERSON] та автомобіль MAZDA 6, 2018 р.в., д.н.з. [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , що зареєстрований за [PERSON] . Крім того, [PERSON] (як Новим Покупцем) було укладено додатковий договір №1 від 12.11.2021р. до Попереднього договору №8/РР від 06.05.2021 про укладення у майбутньому договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме однокімнатної квартири [ADDRESS] , за яким Покупцем ( [PERSON] ) було сплачено гарантійний платіж у повному обсязі у розмірі 689 250 грн. Ухвалою від 10.12.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою від 13.01.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою від 08.04.2025 справу повернуто на стадію підготовчого провадження. Ухвалою від 28.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті 07.05.2025. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, представником Позивачки [PERSON] було подано заяву, у якій він просить проводити розгляд справи без участі Позивачки та її представника, Позивачка позов підтримує в повному обсязі та просить його задовільнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності та відзив на позовну заяву суду не надав. 12.12.2024 подав до суду заяву, в якій вказав, що позов [PERSON] не підтримує, вважає незаконним та необґрунтованим, таким що не відповідає обставинам справи. Вказана квартира [ADDRESS] є його особистою власністю, придбана за його власні кошти. В зареєстрованому шлюбі вони не були. Просив слухати справу за його відсутності, позов не підтримує, в позовних вимогах просить відмовити. 07.05.2025 суд ухвалив провести заочний розгляд справи. На підставі частини другої\~статті 247 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України), у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, заслухавши Учасників справи, допитавши свідків, встановив, що з листопада 2014 року по березень 2022 року [PERSON] та [PERSON] проживали в квартирі, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Згідно з інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 17.06.2024р. однокімнатна квартира, житловою площею 51,9 кв.м., житловою площею 24,7 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, квартири, серія та номер: 4190, виданий 25.12.2013, видавник: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Петриченко О.О. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , Сторони зазначені батьками у відповідному свідоцтві про народження дитини [NUMBER] від 23.09.2015. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився другий син [PERSON] , Сторони зазначені батьками у відповідному свідоцтві про народження дитини [NUMBER] . Допитана в судовому засіданні у якості свідка Позивачка повідомила, що з листопада 2014 року по березень 2022 року вона та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в належній [PERSON] на праві власності квартирі, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , мають двох спільних дітей, були пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки у тому числі щодо дітей. З врахуванням того, що [PERSON] почав зловживати алкогольними напоями, вона вимушена була переїхати з дітьми проживати окремо. На даний час орендує квартиру. [PERSON] обіцяв вирішити питання розподілу майна в добровільному порядку, але наразі це питання Сторонами не врегульовано. Допита в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що знайома з [PERSON] та [PERSON] вже досить тривалий час, багато разів була у них вдома, підтвердила той факт, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мали спільний побут, проживали в одній квартирі, мають спільних дітей. Допитаний в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] підтвердив той факт, що з листопада 2014 року по березень 2022 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мають спільних дітей, були пов`язані спільним побутом, разом купували та продавала рухоме та нерухоме майно. Відповідно до листа Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції №12823/14183-10-25/15.6 від 16.04.2025 за результатами перевірки відділами державної реєстрації актів цивільного стану громадян по Донецькій, Луганській, Полтавській, Сумській, Харківській та Чернігівській областях, актових записів про шлюб відносно [PERSON] та [PERSON] не виявлено. Перевірка наявності актових записів про шлюб проведено з 01.11.2014 по 31.12.2024 по первинним та поновленим актовим записам цивільного стану. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 760/20948/16-ц зроблено висновок, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Разом з тим у справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Згідно з частинами першою та другою статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна, набутого у власність у цей період, на праві спільної сумісної власності. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно. У\~статті 74 СК України\~закріплено спеціальний прийом юридичної техніки для того, щоб уникнути повторення норм\~СК України. Це означає, що майно, набуте цими особами за час спільного проживання, належить жінці та чоловікові, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, на праві спільної сумісної власності. Тобто і для жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, передбачено презумпцію спільності права власності. Ця презумпція може бути спростована й жінка та (або) чоловік можуть оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числів судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на жінку та (або) чоловіка, який її спростовує. Жінка та (або) чоловік, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.06.2024 у справі №757/19682/18-ц. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Презумпція спільності права власності в силу положень статті 74 СК України поширюється й на майно, придбане в період проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Отже, законодавством передбачено рівнозначну презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна та майна, придбаного жінкою та чоловіком, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, до спільної сумісної власності. Це означає, що якщо майно придбано подружжям під час шлюбу чи жінкою та чоловіком в період проживання однією сім`єю, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на його особисті кошти, не буде належно підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Подібні висновки щодо презумпції належності майна, придбаного в період шлюбу, до спільної сумісної власності подружжя та щодо розподілу тягаря доказування на спростування цієї презумпції викладено в постановах Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, у постановах Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі № 646/6271/16-ц, від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15- ц зазначено, що: «Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю, спільний побут, взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). СК України не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які підтверджують наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю». На підставі досліджених письмових доказів та показів свідків встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у період з листопада 2014 року по березень 2022 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мають спільних дітей, були пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, зокрема щодо дітей та майна, яке було придбано за час спільного проживання.Так, Сторони придбали квартиру [ADDRESS] , загальною площею 83.5 кв.м., житловою площею 41.5 кв.м., що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 23.07.2019, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.07.2019, інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 17.06.2024; автомобіль TAYOTA CAMRY, 2019 р.в., д.н.з. [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , що зареєстрований за [PERSON] , що підтверджується відповіддю на адвокатський запит від 30.06.2024; автомобіль MAZDA 6, 2018 р.в., д.н.з. [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , що зареєстрований за [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З урахуванням зазначеного, враховуючи, що вищевказане майно є спільною сумісною власністю сторін, тобто їх частки у зазначеному майні є рівними, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги про визнання за [PERSON] право особистої приватної власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 83.5 кв.м., житловою площею 41.5 кв.м. Щодо поділу неподільних речей, а саме автомобілів суд керується таким. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини друга статті 71 СК України). В силу положень статтей 21, 24, 41 Конституції України та статтей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Outcome: approved