Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

15.11.2024 [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачка участі у вихованні їх спільного сина не приймає, не піклується ним, допомоги не надає, участі у житті та вихованні дитини не приймає. Відповідачка перебуває у розшуку, її останнє відоме місце проживання - тимчасово окупована територія України. У 2021 році позивач звертався до Московського районного суду м. Харкова про встановлення факту народження дитини, оскільки свідоцтво дитини видане на непідконтрольній Україні території. Дитина проживає з позивачем. 19.11.2024 ухвалою судді залишений без руху позов із наданням позивачу строку для усунення виявлених недоліків. 02.12.2024 судом отримана інформація про відсутність зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання (перебування) фізичної особи - відповідачки. 05.12.2024 ухвалою судді відкрите провадження по справі. 22.01.2025 ухвалою суду закрите підготовче провадження по справі, призначене судове засідання. Визнана явка виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, як органу опіки та піклування, обов`язковою у судових засіданнях, зобов`язано подати суду письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Витребувано від Державної прикордонної служби України інформацію про виїзд - в`їзд з / на територію України [PERSON] з 01.01.2021 по дату надання відповіді на запит. Витребувано від Міністерства внутрішніх справ України інформацію про стан розшукової справи відносно [PERSON] 14.02.2025 та 27.02.2025 судом отримана інформація від Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за вих № 19/12775-25-Вих від 13.02.2025 про те, що відомостей про перетин кордону [PERSON] з 01.01.2021 по дату надання відповіді не виявлено. 25.02.2025 судом отримана інформація від Головного управління Національної поліції в Луганській області за вих № 712/111/14/01-2025 від 19.02.2025 про те, що під час перевірки встановлено, що [PERSON] знаходиться у розшуку як особа, яка переховується від органів досудового розслідування за ГУНП в Луганській області, ЄРДР № 12014130000000285 від 06.02.2014, ч.2 ст. 260 КК України. Інформація про її розшук перебуває в активному стані. За результатами проведених заходів ймовірне місце переховування [PERSON] - тимчасово окупована територія Луганської області (м. Кадіївка). 26.02.2025 ухвалою суду задоволене клопотання представника органу опіки та піклування від 26.02.2025 про перенесення розгляду справи у зв`язку із наданням часу для ознайомлення із матеріалами справи та підготовки висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] 27.02.2025 представник органу опіки та піклування ознайомився із матеріалами справи, про що міститься відмітка на його заяві від 27.02.2025 за вх № 8500/25. 10.03.2025 та 11.03.2025 судом отримана інформація від Департамента взаємодії з Національною поліцією України за вих № 5411/38-2025 від 20.02.2025 про те, що запитувану інформацію про стан розшукової справи стосовно [PERSON] надіслано листом Головного управління Національної поліції в Луганській області за вих № 712/111/14/01-2025 від 19.02.2025. 03.04.2025 ухвалою суду задоволене клопотання представника позивача, постановлено провести судове засідання 07.04.2025 та усі наступні засідання в режимі відеоконференції через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області. 07.04.2025 у судове засідання з`явився позивач, його дитина [PERSON] , [INFO] , психолог Кременчуцького ліцею № 17 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області [PERSON] 07.04.2025 до суду надійшла заява представника органу опіки та піклування про перенесення розгляду справи для оприлюднення відповідного проєкту рішення органу місцевого самоврядування та його технічного виготовлення. Судом на місці постановлено заслухати думку дитини , яка може висловити її, при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав на підставі ст. 171 Сімейного кодексу України, у судовому засіданні оголосити перерву у зв`язку із клопотанням представника органу опіки та піклування. 07.04.2025 у судовому засіданні заслухана думка малолітнього [PERSON] , [INFO] , у присутності батька дитини (позивача) на прохання дитини, психолога Кременчуцького ліцею № 17 Кременчуцької міської ради [PERSON] . [PERSON] повідомлено, що проживає у м. Кременчуці із татом, мамою [PERSON] та братом 5 років. [PERSON] знає та бачив її у Луганській області рік тому у віці 8 років, вони малювали, трохи спілкувались. [PERSON] йому не дзвонить, подарунки не передає. Хотів би жити разом з мамою [PERSON] та татом, бо з ним безпечно. Зазначив, що хотів би бачитися з [PERSON] більше. Психолог [PERSON] повідомила, що працює у Кременчуцькому ліцеї № 17 Кременчуцької міської ради, де навчається [PERSON] , зауваження, пропозиції щодо з`ясування думки дитини у неї відсутні. 22.04.2025 до суду органом опіки наданий висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON] та копію рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 17.04.2025 № 1004 «Про затвердження висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] ». 30.04.2025 у судове засідання з`явились позивач та його представник. Відповідачка у судові засідання жодного разу не з`являлась, повідомлялась належним чином шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України» на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Додатково, ухвала про відкриття провадження по справі, позов з додатками направлявся їй за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання ( [ADDRESS] , однак повернуті у зв`язку із не обслуговуванням зазначеної території. Правом подання заперечення проти позову відповідачка не скористалася, заперечення не надала, причини неявки не повідомила. Орган опіки та піклування не з`явився, клопотав розглянути справу за відсутності його представника. Позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Просили його задовольнити. Позивач зазначив, що не бажає, щоб дитина підтримувала стосунки із відповідачкою, яка участі у вихованні їх спільного сина не приймає, не піклується, допомогу не надає, участі в його житті та вихованні не приймає. Дитина проживає разом з ним, відвідує школу, має друзів, тут йому проживати комфортно. Відповідачка перебуває у розшуку, її останнє відоме місце проживання - тимчасово окупована територія України. У 2021 році звертався до Московського районного суду м. Харкова про встановлення факту народження дитини, оскільки свідоцтво дитини видане на непідконтрольній Україні території. [PERSON] повідомив, що на момент їхніх відносин із відповідачкою, про її діяльність він не знав. Позивач проживає разом із сином зі своєю співмешканкою та її сином. Був би радий, якби відносини із співмешканкою у подальшому склалися добре. Наміру виїхати за межі території України немає. Крім того, наголосив, що малолітній син під час попереднього судового засідання не вірно зрозумів деякі запитання. 30.04.2025 суд на підставі ст. 244 ЦПК України оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, відклавши його ухвалення та проголошення, оголосивши дату та час його проголошення, а саме: 15 год. 01.05.2025. 01.05.2025 ухвалою суду постановлено провести на підставі наявних доказів заочний розгляд справи про позбавлення батьківських прав. Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи позивача, його представника, заслухавши у присутності психолога думку дитини, дослідивши висновок органу опіки та піклування із усіма матеріалами справи, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних по справі доказів, на їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наступне. Судом установлено, що [PERSON] та його син є внутрішньо переміщеними особами, фактично проживають у [ADDRESS] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] відповідно до копій довідок Управління соціального захисту населення Автозаводського району Департамента соціального захисту населенняКременчуцької міської ради від 17.12.2022 № 1604-5002430693 та № 1604-5002430712). [PERSON] та [PERSON] перебували у стосунках, від яких [INFO] народився [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11.08.2021 Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стануу місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків), актовий запис № 17. 11.08.2021 Московським районним судом м. Харкова постановлене рішення по справі № 643/14496/21, провадження № 2-о/643/649/21, за заявою [PERSON] про встановлення факту народження дитини, місцем народження якого є м. Кадіївка Луганської області, у матері [PERSON] та батька [PERSON] , які не перебувають у зареєстрованому шлюбі на підставі ст. 126 Сімейного кодексу України. Згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/98902078 зазначене судове рішення набрало законної сили 13.09.2021. Відповідно до інформації Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за вих № 19/12775-25-Вих від 13.02.2025 та Головного управління Національної поліції в Луганській області за вих № 712/111/14/01-2025 від 19.02.2025 відповдіно не виявлено відомостей про перетин кордону [PERSON] з 01.01.2021 по дату надання відповіді, [PERSON] знаходиться у розшуку як особа, яка переховується від органів досудового розслідування за ГУ НП в Луганській області, ЄРДР № 12014130000000285 від 06.02.2014 за ч.2 ст. 260 КК України. Інформація про її розшук перебуває в активному стані. Ймовірне місце переховування [PERSON] - тимчасово окупована територія Луганської області (м. Кадіївка). Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради 17.04.2025 № 1004 затверджений висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Зазначений висновок обгрнтований тим, що [PERSON] повідомив спеціалістам служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради, що із [PERSON] не перебував у зареєстрованому шлюбі. У результаті відносин у них народився малолітній син [PERSON] . Зі слів останнього взаємовідносини між ним та матір`ю дитини були нетривалими, оскільки остання була прихильницею та учасницею воєнізованих формувань, що з 2014 року спрямовувалися на утворення Луганської народної республіки. Він сподівання, що після народження дитини жінка усвідомить пріоритети, віддавши перевагу вихованню сина, однак його очікування не виправдалися. Як зазначив [PERSON] мати дитини з самого народження нею не цікавилася, не піклувалася, не переймалася його вихованням, навчанням, розвитком, здоров`ям, утриманням сина, не проявляла ініціативу щодо спілкування, побачення з ним, після народження передала його на виховання баби [PERSON] , яка на той момент проживала в Луганській області. Під час реєстрації народження сина позивач не був записаний батьком дитини, тому протягом 2019-2021 років займався пошуком матері дитини задля установлення батьківства та оформлення свідоцтва про його народження, оскільки попереднє свідоцтво про народження видане на непідконтрольній Україні території. Знайшовши контакти матері дитини в 2021 році, позивач звернувся до Московського районного суду м. Харкова щодо встановлення факту народження дитини та отримання свідоцтва про його народження, що встановлене відповідним рішенням суду. Після оформлення якого [PERSON] із сином деякий час проживали в м. Харкові, після повномасштабного вторгнення російських військ на територію України переміститилися до м. Кременчука. Наразі син проживає з батьком. Місцезнаходження та контактні дані [PERSON] для [PERSON] або дитини не відомі. Відповідно до інформації Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради від 23.12.2024 № 9232/01-27, згідно з Реєстром територіальної громади відомості щодо реєстрації / зняття з реєстрації місця проживання на території Крюківського району міста Кременчука та Потоківського старостинського округу [PERSON] відсутні. Відповідно до інформації від 30.12.2024 № 16862/01-27, наданої відділом ведення Реєстру територіальної громади Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради, відомості про реєстрацію місця проживання [PERSON] у межах Автозаводського району міста Кременчука відсутні. З листа Департамента цифрової трансформації, інформаційних технологій та кібербезпеки Міністерства соціальної політики від 05.03.2025 № 6236/0/290-25/19 слідує, що станом на 04.03.2025 у Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб відсутня інформація щодо [PERSON] . З письмових пояснень, наданих 18.03.2025 [PERSON] спеціалістам служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради з`ясовано, що ним ініційований процес позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина, оскільки з народження дитини виключно родина чоловіка та він опікувалися життям, виховання, розвитком, утриманням дитини. Мати дитини не брала і не бере участі в житті сина і з 2021 року будь-які контакти з нею втрачені, вона жодного разу не вийшла на зв`язок та не поцікавилася життям [PERSON] . Згідно висновку органу опіки та піклування слідує, що [PERSON] вважає, зважаючи на відсутність материнської уваги, інтересу до дитини, мати дитини була б не проти позбавлення її батьківських прав, однак знаходиться у розшуку і навряд чи покине місце перебування чи переховування. З висновку органу опіки та піклування вбачається, що [PERSON] зазначив про те, що син бачив матір лише один раз, уваги на неї не звернув, зацікавленості не виявив, оскільки для нього ця жінка є сторонньою, чужою особою. 18.03.2025 спеціалісти служби у справах дітей обстежені житлово-побутові умови за місцем проживання дитини, за результатами чого з`ясовано, що у орендованій трикімнатній квартирі з усіма зручностями проживає [PERSON] , [INFO] , із сином [PERSON] , [INFO] , співмешканкою [PERSON] , [INFO] та її сином [PERSON] , [INFO] . Умови проживання родини належні. Для дітей відведені окремі кімнати, що облаштовані належним чином з урахуванням потреб та побажань хлопчиків, які забезпечені одягом, взуттям відповідно до віку та сезону, навчальними та розвиваючими матеріалами, іграшками, технічними засобами, продуктами харчування, засобами особистої гігієни. Відповідно до ст. 171 Сімейного кодексу України службою у справах дітей з`ясована думка малолітнього [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав, який повідомив, що не зовсім усвідомлює про що йде мова, маму бачив один раз, не відчуває до неї ніяких емоцій. Хлопчик розповів, що мама з ним ніколи не спілкувалася і не спілкується, не телефонувала, не вітала зі святами, не дарувала подарунків. [PERSON] не виявив стану емоційного схвилювання, відповідаючи на питання пов`язані з позбавленням [PERSON] батьківських прав, до неї нічого не відчуває та не переймається. Відповідно до інформації комунального некомерційного медичного підприємства «Центр первинної ме дико-санітарної допомоги № 3» м. Кременчука від 25.12.2024 № 1478/186, малолітній має укладену декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу. Дитина здорова, медичне спостереження регулярне, щеплений. На прийом до лікаря-педіатра звертається у супроводі батька. З інформації Кременчуцького ліцею № 17 «Вибір» ім. М.Г. Неленя Кременчуцької міської ради від 23.12.2024 № 01-36/882 [PERSON] , учень 3Б класу, навчається у ліцеї з 01.09.2023. Фізичний і психологічний розвиток [PERSON] достатній для його віку. У хлопчика розвинене мовлення, добре читає, уміє мислити логічно, на уроках активний, позитивний, життєрадісний, вихований, комунікативний, із задоволенням спілкується з однокласниками. З матір`ю дитини класний керівник, [PERSON] , не знайома. 25.03.2025 питання щодо доцільності / недоцільності позбавлення батьківських прав розглянуте на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кременчуцької міської ради із участю [PERSON] , який повідомив, що мати дитини не приймає участі в житті сина майже з його народження, самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Остання була зацікавлена питаннями участі у озброєних заворушеннях з боку прихильників Луганської народної республіки, за що з 2014 року перебуває у розшуку. Не опікувалася і не опікується життям і вихованням сина, не намагається зв`язатися чи зустрітися з дитиною, не утримує сина, на території України знаходиться у розшуку через відкрите проти неї кримінальне провадження. На засіданні комісії [PERSON] повідомив, що вважає за доцільне позбавити батьківських прав матір дитини, оскільки в майбутньому відсутність її у житті дитини перешкоджатиме забезпеченню прав та інтересів дитини, зокрема вирішення питань з перереєстрацією хлопчика, виїздом за кордон, тощо. Разом з тим, у судовому засіданні позивачем повідомлено суд, що зазначене питання ним не розглядається та для органу опіки та піклування не повідомлялось. Дослідивши матеріали справи, члени комісії вирішили рекомендувати виконавчому комітету Кременчуцької міської ради прийняти рішення про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Згідно ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК України). Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено ст. 7 СК України, згідно якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст.ст. 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. П.п. 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплений основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ст. 152 СК України). Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: (1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ( 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; ( 3) жорстоко поводяться з дитиною; ( 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; ( 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; ( 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пленум Верховного суду України в п.п. 15, 16 постанови № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови, винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно ч.4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсний обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). При цьому, суд може не погодитись із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст.19 СК України). Згідно позиції Верховного Суду, висловленої у постановах від 07.02.2022 по справі № 759/3554/20, від 26.07.2021 по справі № 638/15336/18, від 15.04.2021 по справі № 243/13192/19-ц, висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення або відмову у позові щодо позбавлення одного із батьків батьківських прав. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 15.11.2023 по справі № 932/2483/21, від 10.11.2023 по справі № 401/1944/22, від 07.02.2022 по справі № 759/3554/20, від 26.07.2021 по справі № 638/15336/18. Згідно ч.6 ст. 19 Сімейного кодексу України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальному забезпеченні (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03.12.1986). Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, а тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат щодо життя дитини, який має настати, а також водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Відповідно до ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27.02.91, встановлено, що в діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно судового рішення, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, необхідність такого розлучення в якнайкращих інтересах дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою 20.11.1959 Генеральною Асамблеєю ООН, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дітей, інтереси яких превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про позбавлення батьківських прав слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо. Таким чином, позивачем та його представником доведено, що відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини з його народження, віддавши на виховання бабі позивача, не піклується про навчання дитини, підготовку до самостійного життя, не забезпечує сину мінімально необхідного матеріального утримання, медичного догляду, лікування, харчування. Зазначене у своїй сукупності свідчить про свідоме нехтування відповідачкою своїми обов`язками як матері, її умисне небажання брати участь у фізичному і духовному розвитку дитини та навчанні, небажання виконувати свої материнські обов`язки. Факт перебування матері дитини у розшуку як особи, яка переховується від органів досудового розслідування за ГУ НП в Луганській області, ЄРДР № 12014130000000285 від 06.02.2014 за ч.2 ст. 260 КК України, ймовірне місце її переховування - тимчасово окупована територія Луганської області (м. Кадіївка), є причиною, яка унеможливлює виконання нею батьківських обов`язків. Однак, суд звертає увагу, що дитина народжена відповідачкою через 2,5 роки після оголошення її в розшук, а отже остання розуміла та усвідомлювала, що починаючи з моменту народження дитини, фактично самоусунеться від її виховання, не піклуватиметься про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя тощо, свідомо нехтуватиме своїми обов`язками, що у своїй сукупності не відповідатиме інтересам дитини загалом. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки стосовно малолітнього сина. Згідно постанови Верховного Суду від 08.12.2021 по справі № 311/563/20 позбавлення батьківських прав батька чи матері, які, починаючи з моменту народження дитини, фактично самоусунулися (ухилилися) від її виховання, не піклувалися про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя тощо, відповідає найкращим інтересам дитини У постанові Верховного Суду від 26.01.2022 по справі № 203/3505/19 заначено Судом, що відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків / одного з батьків батьківських прав Крім того, суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, позбавленої батьківських прав, на спілкування із дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (постанова Веховного Суду від 29.09.2021 по справі № 459/3411/18). Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. На підставі ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У зв`язку із тим, що позивачем не заявлялось питання щодо стягнення аліментів, з урахуванням ст. 183 СК України, з відповідачки слід стягнути аліменти на утримання дитини від дня пред`явлення позову (ст.ст. 183, 191 Сімейного кодексу України). Відповідно до положення пункту 1 частини 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачки слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір за подання позову до суду у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved