Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 08.07.2024 року у розмірі 17110,00 грн. та понесені судові витрати у розмірі 3028,00 грн. сплаченого судового збору та 7100,00 грн. витрат на професійну правову допомогу. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що 08.07.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №79313131 щляхом обміну електронними повідомленнями , відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 10000 грн 00 коп. строком на 30 днів шляхом перерахування на картковий рахунок № [NUMBER] . Фіксована прцентна ставка 0,75 % в день, процентна ставка за понадмтроукове користування позикою становить 2,70 % в день. Однак, відповідач не виконує свої зобов`язання по договору в зв`язку з чим утворилась заборгованість перед позикодавцем, яка станом на 01.11.2024 року становить 17110,00 грн, яка складається з заборгованості за основним боргом 10000,00 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими базовими відсотками 2250,00 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами на прострочену позику 4860,00 грн. Ухвалою судді Баранівського районного суду Житомирської області від 31.01.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду у спрощеному провадженні з повідомленням сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просив про розгляд справи без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує . [PERSON] в судове засідання не з`явився і не повідомив причин своєї неявки, про час і місце розгляду справи повідомлений належно, про що свідчить поштове повідомлення. Правом відзиву не скористався. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності сторін, що відповідає положенню ст. ст. 280, 281 та ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 08.07.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №79313131. Згідно пунктів 1, 2 Договору Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю проценти від суми позики. Сума позики складає 10000,00 грн. Кредит надається на строк 30 днів. Процентна ставка (базова)/день фіксована та становить 0,75 %; процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день - 2,70%; пеня % день - 2,70%; орієнтовна реальна річна процентна ставка 1186,17 % ( а.с. 6-8). Відповідно до п. 5.2, 5.3 Договору Позичальник до моменту підписання договору ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з офіційними Правилами програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ 1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та Правилами надання грошових коштів у позику, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі. Згідно з п. 22 Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень\~Закону України «Про електронну комерцію»\~Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Відповідно до п. 24 Договору позики, його укладено у вигляді електронного документа, шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно\~Закону України "Про електронну комерцію", про що свідчить п. 29 Договору позики, який містить в тому числі прізвище, ім`я та по батькові відповідача [PERSON] його РНОКПП, адресу місця проживання, реквізити паспорта, адресу електронної пошти та інформацію щодо реквізитів рахунка, на який [PERSON] просив перерахувати суму позики. Відповідач [PERSON] одноразовим ідентифікатором підписав також Паспорт споживчого кредиту та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту ( а.с.9, 10 11). При підписанні договору позики особу відповідача було ідентифіковано, що підтверджується довідкою про ідентифікацію ( а.с.22). Відповідачу Акціонерними товариством «Таскомбанк» були перераховані кошти, відповідно до умов договору позики, в сумі 10000,00 грн. на рахунок платіжної картки позичальника № [NUMBER] , дата транзакції 08.07.2024 о 15:05:13, що підтверджується довідкою банку від 12.12.2024 року (а.с. 23). Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, заборгованість [PERSON] станом на 01.11.2024 року становить 17110,00 грн, яка складається з заборгованості за основним боргом 10000,00 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими базовими відсотками 2250,00 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами на прострочену позику 4860,00 грн. (а.с. 25-29). За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч.1, 3, 4, 7ст.11 Закону України «Про електронну комерція» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону,\~вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку про укладеність вищевказаного кредитного договору між відповідачем та позивачем, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договорів недійсним не визнано. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, як і жодних доказів на спростування його обов`язку повернення кредитних коштів, процентів за користування ними у розмірі, зазначеному позивачем. Оскільки позивач довів належними доказами факт укладення відповідачем договору позики, невиконання його умов відповідачем, а також розмір боргу, правильність якого відповідачем не оспорено, суд дійшов висновку про задоволення повністю позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» заборгованості за договором позики у розмірі 17110,00 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 та ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з урахуванням положень\~статті 141 ЦПК України,\~з [PERSON] на користь ТОВ «1Безпечне агенство необхідних кредитів» необхідно стягнути витрати зі сплати судового збору в сумі 3028,00 грн. Відповідно до положень\~ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження надання правової допомоги, представник позивача надав копію Договору про надання правничої допомоги №03-08/2023 від 03.08.2023 року, копію Додаткової угоди №2 від 31.10.2024 року до Договору про надання правової допомоги від 03.08.2024 року, копію акта приймання-передачі справ на надання правничої допомоги від 31.10.2024 року , копія акта приймання-передачі наданої правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги від 03.08.2024 року (а.с.32-45). Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі №753/15687/15. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Визначаючи розмір суми наданої правничої допомоги, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, зважаючи на категорію справи, яка є малозначною за ціною позову, розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження без участі представника позивача, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 7100,00 грн є завищеними, становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат, а тому суд приходить до висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути із відповідача на користь позивача понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді у розмірі 5 000 грн.

Outcome: approved