Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

[PERSON] (далі [PERSON] , позивачка) в особі представника адвоката Михалківа Богдана Степановича (далі адвокат Михалків Б.С., представник позивачки) звернулась до Міжгірського районного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач), в якому, з врахуванням збільшених позовних вимог просила припинити стягувати з неї аліменти на утримання дітей, звільнити її від сплати заборгованості за аліментами та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої й неповнолітньої дитини. Позовні вимоги були обґрунтовані таким. 14.05.2021 судовим рішенням було припинено з 20.08.2020 стягнення з відповідача на користь позивачки, відповідно до рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 19.11.2015 в справі № 302/851/15-ц, аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей та стягнуто з позивачки на користь відповідача аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 3\~000 грн (три тисячі гривень) щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 12.04.2021 і до досягнення ними повноліття. На підставі зазначеного судового рішення, яке було звернуто до примусового виконання, органами Державної виконавчої служби було зроблено розрахунок заборгованості, яка за період з 12.04.2021 по 20.08.2024 склала 362\~506,40 грн (триста шістдесят дві тисячі п`ятсот шість гривень). В первісній позовній заяві представник позивачки стверджував, що двоє дітей сторін: [PERSON] , 2009 р.н. та [PERSON] , 2012 р.н. увесь час проживали з [PERSON] , а тому відсутні підстави для стягнення аліментів, за постановленим без участі позивачки заочним судовим рішенням, про перегляд якого ними подано відповідну заяву. З врахуванням наведеного позивачка просила припинити стягнення з неї аліментів на користь відповідача, що стягуються на підставі рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14.05.2021 в справі № 302/330/21 та звільнити її від сплати заборгованості за аліментами на підставі зазначеного судового рішення за період з 12.04.2021 по 20.08.2024 в сумі 362\~506,40 грн (триста шістдесят дві тисячі п`ятсот шість гривень 40 коп.). В подальшому представником позивачки було збільшено позовні вимоги, а саме заявлено вимоги: припинити стягнення аліментів з позивачки на користь відповідача, що стягуються на підставі рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14.05.2021 в справі № 302/330/21 на утримання про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 5\~000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 коп.) на кожну дитину щомісячно з дати звернення до суду з цим позовом. В зазначеній заяві представник позивачки стверджує про обґрунтованість попередньо заявлених вимог про звільнення від сплати заборгованості за аліментами за період з 12.01.2023 по 31.12.2024 й суму 141\~000,00 грн (сто сорок одна тисяча гривень 00 коп.), проте позовні вимоги в цій частині не зменшено. Вказаний період звільнення від сплати позивачка обґрунтовує тим, що з 12.01.2023 [PERSON] із вказаними дітьми переїхала проживати в м. Ужгород. В підтвердження фактичних обставин справи до позовної заяви долучено акти обстеження умов проживання та характеристики учнів з навчальних закладів і розрахунок заборгованості зі сплати аліментів. На підставі наведеного, з врахуванням уточнених позовних вимог [PERSON] просила припинити стягнення з неї аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з 12.01.2023, стягнути з [PERSON] на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 5\~000,00 грн щомісячно з дати звернення до суду з цим позовом, яким є 15.12.2024 та вирішити питання судових витрат. В інтересах відповідача його представник адвокат Белла Володимир Михайлович (далі адвокат Белла В.М., представник відповідача) подав відзив, яким позовні вимоги визнав частково. Зокрема відповідач, в особі представника, погодився з скасуванням стягнення з позивачки заборгованості за аліментами на його користь: на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] з 13 липня 2023 року та на утримання сина [PERSON] з 12 січня 2023 року. Представник відповідача частково визнав позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі прожиткового мінімуму на дітей віком від 6-ти до 18-ти років, який з 01.01.2024 складає 3\~196 грн. Вважає такий розмір обґрунтованим, зважаючи на відсутність у відповідача постійного місця роботи, наявність на утриманні непрацездатної матері й одної спільної дитини, а також співмірним і відповідним розміру аліментів у сумі 3\~000,00 грн, які стягуються з позивачки на користь відповідача на утримання їх спільної дочки [PERSON] . Під час судового розгляду, у зв`язку із зміною дітьми [PERSON] та [PERSON] місця проживання, а саме переїздом їх на проживання до батька відповідач відмовився від визнання зазначених позовних вимог. В обґрунтування доводів відзиву представник відповідача долучив докази щодо навчання дітей у закладах освіти, зокрема й в Чеській Республіці, висновок органу опіки та піклування про участь у вихованні дітей, матеріали виконавчого провадження щодо стягнення аліментів та копії судових рішень. Ухвалою суду від 09 січня 2025 року підготовче провадження було закрито та призначено судовий розгляд. В судовому засіданні представник позивачки адвокат Михалків Б.С. підтримав позов, з врахуванням збільшених позовних вимог та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи позов визнав частково, а саме щодо звільнення позивачки від сплати на його користь заборгованості за аліментами на утримання дітей: дочки [PERSON] з 13 липня 2023 року по 31 грудня 2024 року та на утримання сина [PERSON] з 12 січня 2023 року по 10 березня 2025 року. Представник відповідача адвокат Белла В.М. підтримав позицію довірителя щодо часткового задоволення позову. До переходу суду до стадії ухвалення судового рішення змінив позицію та просив відмовити в задоволенні позову повністю Суд встановив такі фактичні обставини справи. Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14 травня 2021 року в справі № 302/330/21 було припинено з 20 серпня 2020 року стягувати аліменти з [PERSON] , які стягувались на користь [PERSON] на утримання трьох неповнолітніх дітей на підставі рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 19 листопада 2015 року в справі № 302/851/15-ц. Цим же судовим рішенням стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій сумі в розмірі по 3\~000 грн щомісячно на кожну дитину. На виконання цього судового рішення 02 липня 2021 року Міжгірським районним судом Закарпатської області було видано виконавчий лист, на підставі якого 08 липня 2021 року головним державним виконавцем Міжгірського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Звірич Н.І. було відкрито виконавче провадження. Державним виконавцем вживались передбачені Законом України «Про виконавче провадження» примусові заходи, спрямовані на виконання судового рішення, зокрема 02.08.2021 застосовано арешт коштів та майна боржниці, 04.08.2021 звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржниці, 17.09.2021 відомості про боржницю було внесено до Єдиного реєстру боржників, 17.09.2021 встановлено тимчасове обмеження боржниці у праві виїзду за межі України, 17.09.2021 встановлено тимчасове обмеження боржниці у праві керування транспортними засобами, 17.09.2021 встановлено тимчасове обмеження боржниці у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, 17.09.2021 встановлено тимчасове обмеження боржниці у праві полювання. Постановою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області Кривки В.П. від 09 березня 2022 року в справі № 302/1501/21 було закрито провадження в справі стосовно [PERSON] за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУПАП). З вказаної постанови слідує, що [PERSON] , зокрема на день розгляду зазначеної справи щодо несплати аліментів, не вчиняла зазначеного правопорушення та що діти [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] проживають з матір`ю [PERSON] . З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 20.08.2024 № 8348/24-11-38 (а.с.\~8) виданого Міжгірським відділом Державної виконавчої служби у Хустському районі Закарпатської області слідує, що відповідно до виконавчого листа № 302/330/21 виданого 02.07.2021 Міжгірським районним судом Закарпатської області заборгованість позивачки зі сплати аліментів на користь відповідача на утримання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] за період з 12.04.2021 по 20.08.2024 складає 362\~506,40 грн. З характеристики, виданої 26.06.2024 Ужгородським ліцеєм імені В.С. Гренджі-Донського (а.с. 9) слідує, зокрема, що [PERSON] з січня 2023 року навчався в цьому закладі освіти. Відповідно до характеристики, виданої Ужгородським ліцеєм «Інтелект» Ужгородської міської ради Закарпатської області від 23.05.2024 № 24 (а.с. 10) [PERSON] є ученицею 6-го В класу цього закладу, з якого й почала в ньому навчання. Відповідно до довідки цього закладу від 27.11.2024 за № 606 (а.с. 74) [PERSON] почала навчання в ліцеї з 13 вересня 2023 року. З довідки № 24781/Д-11.2024 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 25.11.2024 (а.с. 45) слідує, що за адресою: [ADDRESS] разом з відповідачем зареєстровані, зокрема, неповнолітні діти сторін: [PERSON] та [PERSON] з 8.07.2024 по дату видачі довідки. З акту обстеження умов проживання від 26.12.2024 (а.с. 63) слідує, що того дня працівниками служби у справах дітей Ужгородської міської ради було проведено обстеження умов проживання позивачки за адресою: [ADDRESS] та з її слів і слів неповнолітнього сина [PERSON] останній проживає з матір`ю (позивачкою) 4 роки, а його молодша сестра [PERSON] 3 роки. Відповідно до довідки Ужгородського вищого професійного училища торгівлі та технології харчування від 13.12.2024 № 270 (а.с. 72) [PERSON] навчається в цьому закладі освіти строком навчання з 01.09.2024 по 30.06.2026. З договору оренди квартири (житлового приміщення) № 1/23 від 13 січня 2023 (а.с. 73 і 75) слідує, що позивачка орендувала квартиру в м. Ужгород з 12 січня по 13 грудня 2023 року. Свідок [PERSON] надала суду показання про те, що вона проживала з батьком [PERSON] (відповідачем) постійно, [PERSON] з весни 2021 року проживав з матір`ю [PERSON] , а з 10 березня 2025 року він постійно проживає з батьком. [PERSON] проживала з батьком, після чого орієнтовно з 13 липня 2023 року по 31 грудня 2024 року проживала з матір`ю, а з 31 грудня 2024 року постійно проживає з батьком. Аналогічні показання дали суду неповнолітні [PERSON] та [PERSON] , при цьому показали, що перебували в цей період на утриманні матері, а батько регулярно надсилав їм грошові кошти. З акту обстеження умов проживання (а.с. 5) слідує, що начальником ССД Міжгірської селищної ради Пискач Ю.І. за зверненням гр. [PERSON] було проведено обстеження умов проживання дітей [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В акті, що за вказаною адресою проживають [PERSON] , [INFO] - мама, [PERSON] , [INFO] син та [PERSON] , [INFO] донька. Також в акті зазначено, що донька проживає з мамою з серпня 2021 року, а син з листопада 2021 року та описано умови проживання. Суд критично оцінює зазначений доказ з врахуванням відсутності відображення в акті відомостей про час (дату) такого обстеження й об`єктивних та безсторонніх джерел з яких отримано суб`єктом складання зазначені відомості. Суд критично оцінює акт обстеження матеріально-побутових умов від 24.05.2024 (а.с. 6) в якому відображено, що обстеженням установлено факт проживання [PERSON] , 1987 р.н., разом з неповнолітніми дітьми: сином [PERSON] 2009 р.н. та донькою [PERSON] , 2012 р.н. в [ADDRESS] до січня 2023 року через наявність у ній суперечливих та взаємовиключних відомостей про періоди проживання й відсутність відображення джерел, з яких отримано суб`єктом складання акта зазначених відомостей, зокрема й щодо проживання вказаних осіб в м. Ужгороді. З наведених доказів в їх сукупності та системному взаємозв`язку суд установив, що [PERSON] проживав з позивачкою з весни 2021 року по 10 березня 2025 року, а [PERSON] з 13 липня 2023 року по 31 грудня 2024 року. Всі діти сторін на час завершення розгляду судом цієї справи проживають з відповідачем. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1-3 ст. 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно з частиною другою статті 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (наприклад, у зв`язку із перебуванням платника аліментів у лавах Збройних Сил України, тяжким матеріальним становищем тощо). Дана норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Відповідно до частин сьомої-дев`ятої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей,незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами,першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Суд зауважує, що принцип забезпечення найкращих інтересів для дитини виражається через такі засади, як рівність, пріоритетність сімейних форм виховання, забезпечення всебічного та гармонійного розвитку дитини тощо. Водночас у кожній конкретній справі реалізація принципу «найкращих інтересів дитини» потребує диференційованого підходу, який, з урахуванням конкретних життєвих обставин, суд застосовує під час вирішення питань, що стосуються прав та інтересів дитини. Суд зазначає, що у цьому спорі між батьками, як і в інших спорах, що стосуються прав та інтересів дітей, визначальне значення мають її найкращі інтереси, а саме вчинення батьками як особами, які несуть відповідальність за дитину, дій або прийняття ними рішень в інтересах дитини, тобто створення найкращих умов, необхідних для її утримання, забезпечення потреб у благах, що сприятимуть гармонічному, здоровому і нормальному розвитку такої дитини як особистості у фізичний, розумовій, моральній, духовній і соціальній сферах. У разі виникнення спору між батьками, який випливає з сімейних відносин, суди мають керуватися справедливою рівновагою між інтересами дитини та інтересами обох батьків, яка має бути спрямована на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності, тобто отримання дитиною належного матеріального утримання від обох батьків. Відповідно до практики ЄСПЛ рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків. Отже, з огляду на об`єктивні обставини спору насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини. Тому поведінка батьків має забезпечувати найкращі інтереси дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. У статті 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, а також їх призначення. Суд зауважує, що тлумачення приписів статті 179 СК України дає підстави зазначити, що аліменти - це кошти особливого призначення, їх належить використовувати для потреб дитини. На одержувача аліментів покладається обов`язок розпоряджатися аліментами лише за цільовим призначенням в інтересах дитини. Під цільовим призначенням необхідно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. Одержання аліментів на дитину тим з батьків, з яким дитина не проживає, не відповідає її інтересам і не забезпечує розпорядження аліментами виключно за цільовим призначенням. Суд установив, що рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14 травня 2021 року в справі № 302/330/21 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій сумі в розмірі по 3\~000 грн щомісячно на кожну дитину. З показань неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] слідує, що під час проживання дітей з позивачкою відповідач брав матеріальну участь в їх утриманні. Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Отже, закон передбачає можливість звільнення особи від сплати аліментів. У цій справі позивачка вважає, що змінилися обставини, які впливають на припинення стягнення з неї аліментів на неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , оскільки на час звернення із цим позовом вони проживали з нею. Суд установив, що [PERSON] з 13 липня 2023 року по 31 грудня 2024 року та [PERSON] з січня 2021 року по 10 березня 2025 року проживали зі позивачкою й перебували на її повному утриманні. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, з ким проживає дитина і який бере активну участь у її вихованні (див.: постанову Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18)). Стягнення з позивачки аліментів на утримання дітей, за умови, що ці діти проживають з нею та перебувають на її утриманні, суперечить нормам статті 181 СК України, згідно з якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини, який проживає окремо, на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц, провадження № 61-3738св22, від 22 листопада 2022 року у справі № 188/1029/19, провадження № 61-11986св20, від 12 травня 2023 року у справа № 686/12480/22, провадження № 61-12518св22, на які посилається заявник у касаційній скарзі. Відтак суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, констатує, що стягнення з позивачки аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] за період з 13 липня 2023 року по 31 грудня 2024 року та на утримання неповнолітнього [PERSON] за період з 12 січня 2023 року по 10 березня 2025 року не відповідає легітимній меті утримання дітей, позаяк в цей час вони постійно проживали з позивачкою та були на її утриманні. За таких обставин суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, зокрема в частині звільнення [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами на утримання [PERSON] з серпня 2023 року по [INFO] та на утримання [PERSON] з січня 2021 року по [INFO] . Вирішуючи спір у справі в частині позовних вимог про припинення сплати аліментів та стягнення аліментів з відповідача суд бере до уваги, що з 31 грудня 2025 року [PERSON] , а з 10 березня 2025 року [PERSON] проживають разом з відповідачем, окремо від позивачки. Окрім цього суд ураховує, що визначене судовим рішенням місце проживання [PERSON] та [PERSON] , у встановленому законом порядку не змінювалось. Відтак, на підставі установлених обставин справи та

Outcome: partial