Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (далі позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22 березня 2024 року та 20 квітня 2024 року між ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачем укладено договори позики шляхом підписання електронними підписами. Надалі ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» відступило ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" право грошової вимоги до відповідача за вказаними договорами на підставі договору факторингу. Також 12 та 20 квітня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено договори про споживчі кредити, у вигляді електронного документа шляхом підписання їх електронними підписами. Надалі ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" право грошової вимоги до відповідача за вказаними договорами на підставі договору факторингу. 02 березня та 09 квітня 2024 року між ТОВ «Аванс кредит» та [PERSON] було укладено договори про надання фінансового кредиту. Пізніше ТОВ «Аванс кредит» та позивач уклали договори факторингу, відповідно до умов яких до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаними договорами. У зв`язку з тим, що відповідач не виконує умови взятих на себе зобов`язань, після відступлення позивачу прав грошових вимог, тобто не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості, позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути заборгованість за кредитними договорами, а також судові витрати. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 02 квітня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання учасники не з`явились. В позовній заяві представник позивача просив розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не подав, жодних заяв чи клопотань не надіслав. Виходячи з приписів ст.ст.\~43,\~223,\~280 ЦПК України\~суд постановив слухати справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша\~статті 15 ЦК України, частина перша\~статті 16 ЦК України). За правилом частини першої\~статті 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до\~статті 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша\~статті 627 ЦК України). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга\~статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої\~статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.\~205,\~207 ЦК України). У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (частина перша\~статті 1046 ЦК України). Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1\~ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 22 березня 2024 року між ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачем укладено договір позики № 2259167 шляхом підписання його електронними підписами, відповідного до якого відповідач отримав позику у сумі 6950,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,50 % на добу. Строк користування кредитом 30 днів (а.с. 10-13). Також 20 квітня 2024 року між ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачем укладено договір позики № 79888912 шляхом підписання його електронними підписами, відповідного до якого відповідач отримав позику у сумі 5500,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,98 % на день. Строк користування кредитом 30 днів (а.с. 23-26). Суд встановив, що зазначені договори були укладені сторонами в електронній формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже вказаний правочин відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію»\~вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, а укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» зобов`язання за вищезазначеними договорами виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти у розмірі, передбаченому умовами договорів. Протилежного відповідачем не доведено. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, а також в подальшому додаткові угоди до цього договору, в тому числі угоди містять положення про пролонгацію строку дії договору (а.с. 14-21, 27-28). У відповідності до п. 1.2 даного договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку № 2, ппо відношенню до боржників та набуває відповідні права вимоги. Згідно акту прийому-передачі реєстру боржників № 29 від 19 серпня 2024 року та акту прийому-передачі реєстру боржників № 32 від 25 вересня 2024 року, відповідних витягів з реєстру боржників до договору факторингу № 14/06/21, до ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до [PERSON] за договорами позики № 2259167 від 22 березня 2024 року № 79888912 від 20 квітня 2024 року Також 12 квітня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 9268705 шляхом підписання його електронними підписами, згідно з яким відповідач отримав в кредит грошові кошти в сумі 3000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,94 % в день. Строк користування кредитом до 23.03.2025 (а.с. 36-46). В подальшому, а саме 20 квітня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 5289957 шляхом підписання його електронними підписами, згідно з яким відповідач отримав в кредит грошові кошти в сумі 3000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,94 % в день. Строк користування кредитом 360 днів, до 15.04.2025 (а.с. 52-62). ТОВ «Мілоан» зобов`язання за вищезазначеними договорами виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти у розмірі, передбаченому умовами договорів, на підтвердження чого суду надано платіжні доручення (а.с. 47,63). 28 серпня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 28082024/2, (а.с. 69-71). У відповідності до п. 1.2 даного договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку № 2, ппо відношенню до боржників та набуває відповідні права вимоги. Згідно актів прийому-передачі реєстру боржників № 1 та № 2 від 28 серпня 2024 року, відповідних витягів з реєстру боржників до договору факторингу № 28082024/2, до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшли права вимоги до [PERSON] за договорами про споживчий кредит № 9268705 від 12 квітня 2024 року та № 5289957 від 20 квітня 2024 року. 09 квітня 2024 року між ТОВ «Аванс кредит» та відповідачем укладено договір про надання фінансового кредиту № 14593-04/2024 шляхом підписання його електронними підписами, згідно з яким відповідач отримав в кредит грошові кошти в сумі 9000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,50 відсотків в день. Строк користування кредитом 120 днів (а.с. 82-35). 02 березня 2024 року між ТОВ «Аванс кредит» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 02576-03/2024 шляхом підписання його електронними підписами, згідно з яким відповідач отримав в кредит грошові кошти в сумі 5300,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,50 відсотків в день. Строк користування кредитом 120 днів (а.с. 96-101). Судом встановлено, що обидва договори надання кредиту укладено між сторонами в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. 20 серпня 2024 року між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20082024, а також 19 вересня 2024 року між вказаними сторонами укладено договір факторингу № 19092024 (а.с. 88-90, 102-104). У відповідності до п. 1.2 даних договорів факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку № 2, ппо відношенню до боржників та набуває відповідні права вимоги. Згідно акту прийому-передачі реєстру боржників від 20 серпня 2024 року та акту прийому-передачі реєстру боржників від 19 вересня 2024 року, відповідних витягів з реєстру боржників до договорів факторингу, до ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" перейшли права вимоги до [PERSON] за договорами про надання фінансового кредиту № 14593-04/2024 від 09 квітня 2024 року та № 02576-03/2024 від 02 березня 2024 року (а.с. 91-92, 105-106). Тобто, за вказаними договорами факторингу фактор став кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набув відповідні права вимоги. Згідно з ч. 1\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обов`язки відповідно до договору. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). За ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Порушуючи зазначені приписи законодавства та умови договорів, відповідач зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість. Статтею 514\~ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1\~ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до позивача перейшли всі права ТОВ «1 Безпечене агентство необхідних кредитів», ТОВ «Мілоан», ТОВ «Аванс кредит» щодо права вимоги до відповідача за вказаними договорами. З моменту отримання прав вимог до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування відсотків та штрафних санкцій. Згідно ст. 12 ч. 3, 4, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Щодо вимог про стягнення пені та неустойки суд зазначає наступне. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Стороною позивача нараховано пеню, неустойку за договорами № 2259167, № 79888912, № 9268705, № 5289957. При цьому вказані договори між фінансовими установами та відповідачем укладено в березні-квітні 2024 року. Враховуючи, що з часу укладення договорів і до цього часу на території України діє правовий режим воєнного стану, суд приходить до висновку, що відповідач звільняється від обов`язку сплати на користь позивача неустойки за прострочення виконання грошового зобов`язання. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за комісією суд зазначає наступне. У постанові від 13.07.2022 у справі №363/1834/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Враховуючи викладену позицію, оскільки фінансовими установами нараховано відповідачеві до сплати комісію без зазначення, які саме дії позикодавця входять до такого обслуговування, підстав для задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача комісії за договорами суд не вбачає. Частиною 1\~ст. 141 ЦПК України\~визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивачем при подачі позову до суду сплачено мінімальний розмір судового збору за позов майнового характеру, і позов задоволено частково, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення даних судових витрат з відповідача. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial