Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» звернулося в суд із позовом до [PERSON] , просить стягнути з відповідача в користь товариства суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі: 10197 грн 92 коп. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16.12.2023 о 11-00 год. Київській області, по Житомирському шосе, 13а. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів: «Богдан», державний реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] та Hundai державний реєстраційний номер [NUMBER] , який належить Товариству з обмеженою відповідальністю КГ Україна. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Наслідки дорожньо-транспортної пригоди її учасниками були оформлені у вигляді електронного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (електронний європротокол). На момент дорожньо-транспортної пригоди діяв Договір добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) «ПРАВИЛЬНЕ КАСКО» № БО-01687839 від 20.11.2023. Страхувальник своєчасно звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про настання події від 16.12.2023 та заявою на виплату страхового відшкодування від 30.01.2024. За наслідками розгляду звернення пошкодження автомобіля марки «Hyundai», державний реєстраційний номер [NUMBER] визнано страховим випадком у зв`язку з чим, на підставі акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість); рахунку на оплату №НВ00000527 від 21.12.2023; страхового акту №02693/27/924 від 01.02.2024 та розрахунку суми страхового відшкодування ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило виплату суми страхового відшкодування на користь власника пошкодженого автомобіля марки «Hyundai», державний реєстраційний номер [NUMBER] у розмірі 19 491 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 14463 від 02.02.2024. На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Богдан», державний реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована в ТДВ СК "Альфа-Гарннт" за полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № ЕР215823297. ТДВ СК "Альфа-Гарант" виплатила на користь Позивача суму страхового відшкодування в розмірі 9 293 грн 08 коп., згідно платіжної інструкції № 45223 від 29.03.2024. Сума виплати страхового відшкодування, яке повинен сплатити Відповідач Позивачу складає: 19491 грн 00 коп. - 9 293 грн 08 коп. = 10 197 грн 92 коп. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.05.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання свого представника не направив, просив розглядати справу у відсутності. Відповідач належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду, зокрема шляхом надіслання повідомлення за його останнім зареєстрованим місцем проживання та розміщення оголошення на офіційному сайті Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не надав, тому, згідно з частиною четвертою статті 223, статтею 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. Як видно із повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 4), 16.12.2023 о 11-00 год. Київській області, по Житомирському шосе, 13а сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів: «Богдан», державний реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] та Hundai державний реєстраційний номер [NUMBER] , який належить Товариству з обмеженою відповідальністю КГ Україна. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. На момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Hundai державний реєстраційний номер [NUMBER] був застрахований за Договором добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) «ПРАВИЛЬНЕ КАСКО» № БО-01687839 від 20.11.2023. Страхувальник звернувся до із заявою про настання події від 16.12.2023 та заявою на виплату страхового відшкодування від 30.01.2024. За результатами розгляду заяви страхувальника від 30.01.2024 пошкодження автомобіля марки «Hyundai», державний реєстраційний номер [NUMBER] визнано страховим випадком у зв`язку з чим, на підставі акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість); рахунку на оплату №НВ00000527 від 21.12.2023; страхового акту №02693/27/924 від 01.02.2024 та розрахунку суми страхового відшкодування, ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило виплату суми страхового відшкодування на користь власника пошкодженого автомобіля у розмірі 19 491 грн. На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Богдан», державний реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована в ТДВ СК "Альфа-Гарант" за полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № ЕР215823297. ТДВ СК "Альфа-Гарант" виплатила на користь Позивача суму страхового відшкодування в розмірі 9 293 грн 08 коп., згідно платіжної інструкції № 45223 від 29.03.2024. Дослідивши докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши належну правову оцінку доказам у їх сукупності і взаємному зв`язку, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування» та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі статтями 3, 22, 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальника. При настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, законодавець чітко визначив, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. При цьому законодавець не покладає обов`язку на особу, яка застрахувала свою цивільну відповідальність сплачувати і страхове відшкодування, якщо потерпіла особа не скористалася своїм правом на отримання страхового відшкодування у визначеному законодавством порядку. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Вказана правова позиція є усталеною, підтримана судовою практикою у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі №753/881/2017, від 25 вересня 2019 року у справі №415/ 3676/16-ц, від 19 лютого 2020 року у справі № 263/17067/17, від 15 квітня 2020 року у справі № 201/7200/18. Позивач звернувся до суду із позовом про відшкодування 10197,92 грн, стверджує, вказана сума становить різницю між сплаченим ним страховим відшкодуванням за договором добровільного страхування в розмірі 19491 грн за договором добровільного страхування та коштів, які позивач отримав від страхової компанії відповідача. Позивач стверджує, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в ТДВСК «Альфа-Гарант», ліміт за шкоду майну 160000 грн. Разом з тим, як видно із наданих позивачем доказів, ним не доведено, що сума виплаченого ним страхового відшкодування за договором добровільного страхування не покривається страховою виплатою за договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, чи у страховика за цим договором (ПРАТ «Уніка») не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування. В силу статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Позивач стверджує, що вартість відновлювального ремонту становить 19491 грн, вказана сума перераховано на рахунок ФОП, який здійснював ремонт автомобіля. При цьому, із розрахунку суми страхового відшкодування зробленого позивачем (а.с.20, зворот) вбачається, що вартість деталей, що замінюються становить 13200 грн, коефіцієнт зносу замінених складових відсутній. Іншого розміру коефіцієнту зносу деталей, які підлягають заміні, не надано. Отже, позивач не надав доказів того, що виплачене ним страхове відшкодування за договором добровільного страхування не повинно покриватися ТДВ СК «Альфа-Гарант», у якій застрахована цивільна відповідальність відповідача, а також не зазначено, яку саме суму складає коефіцієнт зносу деталей автомобіля Hundai державний реєстраційний номер [NUMBER] , які підлягають заміні (задній бампер), чи яка сума становить втрату товарного вигляду, адже саме вказані витрати не підлягають відшкодуванню за договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів. Суд не приймає до уваги також як доказ, який достовірно підтверджує розмір страхового відшкодування, який повинен бути визначений у відповідності до вимог закону, платіжне доручення №45223, відповідно до якого ТДВ СК «Альфа-Гарант» перерахувало позивачу 9293,08 грн страхового відшкодування в порядку регресу, оскільки із змісту призначення платежу неможливо зробити висновок, який розрахунок суми страхового відшкодування, який розмір коефіцієнта зношених деталей. Сам факт перерахунку ТДВ СК «Альфа-Гарант» 9293,08 грн страхового відшкодування без розрахунку сум такого відшкодування, зокрема, коефіцієнта зносу деталей, які підлягають заміні, не свідчить про відсутність обов`язку страхової компанії покрити всю майнову шкоду в межах ліміту 160000 грн, та можливо, спір між ПРАт «СГ «ТАС» та ТДВ СК «Альфа-Гарант» щодо страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування власників наземних тз. Як уже зазначалося вище, згідно усталеної судової практики, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Обставина щодо розміру витрат, які не відшкодовується страховою компанією у зв`язку із коефіцієнтом зносу, підлягала доведенню саме позивачем, виходячи із принципу презумпції покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхову компанію, а не страхувальника, який уклав договір страхування і сплачує страхові внески. Позивач не довів, що заявлені ним у позові суми до відшкодування з відповідача не повинні покриватися страховою виплатою за договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності страховою компанією відповідача. Відповідно до вимог частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про витребування доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. У своїй заяві представник позивача просив розглянути справу при їх відсутності, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа 755/18920/18, провадження 61-17205ск19. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підсумовуючи наведене суд доходить висновку, що позов не підлягає до задоволення через недоведеність позовних вимог.

Outcome: dismissed