Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

04.12.2024 року представник позивача ТОВ «Іннова фінанс» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначав, що 01.06.2024 року між ТОВ "Іннова Фінанс" та [PERSON] укладено Договір про надання грошових коштів у позику №4167920624. Сума кредиту становила 14000,00 грн, строк дії договору - 360 днів, процентна ставка 1,5% в день. У зв`язку із невиконанням позичальником умов договору, у нього утворилася заборгованість, яка становить 58578,80 грн, з яких: 14000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 38010,00 грн - заборгованість за процентами, 6568,80 грн пеня за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та сплачений судовий збір. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.46). 21.03.2025 року від відповідача [PERSON] надійшли пояснення на позовну заяву, в яких остання просила частково задовольнити позов і стягнути на користь ТОВ «Іннова Фінанс» суму заборгованості по кредитному договору 19064,00 грн, судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 1211,20 грн. Справу розглянути у її відсутність (а.с.65). 10.04.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій просив задовольнити позовну заяву з підстав зазначених у ньому.(а.с.66-69) Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив провести розгляд справи без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 4 зворот). Відповідач в судове засідання не з`явився, позовні вимоги визнала частково, справу просила розглянути за її відсутності (а.с.65). За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 01 червня 2024 року між ТОВ "Іннова Фінанс" та [PERSON] укладено електронний договір про надання грошових коштів у позику № 4167920624 (12-23). Відповідно до умов договору, позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику у розмірі 14000,00 грн, шляхом їх безготівкового перерахунку на рахунок позичальника на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно умов договору. Умовами договору також передбачено, що строк позики складає 360 днів; стандартна процентна ставка 1,5 % в день; дата надання кредиту 01.06.2024 року. Згідно даних, які містяться у анкеті клієнта позичальником зазначено номер банківської карти для перерахунку коштів: номер [NUMBER] (а.с.6). Згідно квитанції до платіжної інструкції №19875-1354-112183261 від 01.06.2024 ТОВ "Іннова Фінанс" перерахувало на картку [NUMBER] кошти у розмірі 14000,00,00 грн (а.с. 24). Отже, позивач свої зобов`язання за договором кредиту виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 14000,00,00 грн на умовах передбачених договором. У зв`язку із невиконанням позичальником умов договору, у нього утворилася заборгованість, яка становить 58578,80 грн, з яких: 14000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 38010,00 грн - заборгованість за процентами, 6568,80 грн. пеня. Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст.3,11,12 Закону України "Про електронну комерцію". За правилом ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст.627 ЦК України). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким чином, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем ТОВ «Іннова Фінанс» доведено факт укладення 01 червня 2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] Договору надання грошових коштів у позику №4167920624 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що ґрунтується на засадах добровільності, розумності та справедливості. При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться - ст. 526 ЦК України, в строки, що вказані у зобов`язанні - ст. 530 ЦК України. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, ст. 527 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за договором про надання споживчого кредиту банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст.ст. 610,\~611 ЦК України зазначають, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і за порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу грошові кошти в кредит у розмірі 14000,00 грн. З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором надання грошових коштів у позику №4167920624 від 01 червня 2024 року, укладеного між нею та ТОВ «Іннова Фінанс», суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Іннова Фінанс» підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за вказаним договором у розмірі 52010,00 грн., з яких: 14000,00,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 38010,00 грн. заборгованість за процентами. Щодо вимоги про стягнення з відповідача пені суд зазначає наступне. 17 березня 2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ, яким були внесені зміни до Цивільного кодексу України та Закону України «Про споживче кредитування», а Національним банком України прийнято «Правила роботи банків у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, затверджені постановою правління НБУ від 25 березня 2022 року № 23 «Про деякі питання діяльності банків України та банківських груп». «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи викладене, позов в частині стягнення з відповідача пені за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 6568,80 грн задоволенню не підлягає. Щодо форми наданих доказів Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.2\~ст. 76 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1\~ст. 78 ЦПК України). Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч.1 \~ст. 83 ЦПК України). Відповідно до частин другої-четвертої\~статті 95 ЦПК України\~письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог\~законів України "Про електронні документи та електронний документообіг"\~та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно з частинами першою-третьою\~статті 100 ЦПК України\~Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог\~законів України "Про електронні документи та електронний документообіг"\~та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Велика Палата Верховного Суду у пункту 37 постанови від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21 виснувала ,шо поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до\~статті 86 ГПК України\~(аналогічна нормі\~статті 89 ЦПК України) за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами. Відповідно до частин першої, другої\~статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг"\~електронний документ\~це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Згідно з частиною першою\~статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг"\~оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до\~Закону України "Про електронні довірчі послуги". Аналіз наведених норм права свідчить про те, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, в якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя\~статті 100 ЦПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої\~статті 76 ЦПК України) (постанова Верховного Суду від 26.07.2023 у справі № 509/7127/21). Відповідно до ч.8\~ст. 14 ЦПК України\~реєстрація в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі. Особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням кваліфікованого електронного підпису або засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог\~законів України "Про електронні документи та електронний документообіг"\~та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», якщо інше не передбачено цим Кодексом. Позивач звернувся до суду з позовом та іншими заявами через Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему, відповідно на всі документи, подані стороною накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до частини восьмої\~статті 14 ЦПК України\~та\~законів України "Про електронні документи та електронний документообіг"\~та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", тобто усі додані до позову документи завірено відповідним підписом. Як вбачається з доданих доказів, на підтвердження позовних вимог, договір № 4167920624 від 01.06.2024 року про надання грошових коштів у позику, укладено в електронній формі, що підтверджується змістом п. 11 договору, на якому відображено електронний підпис відповідачки ("q2b38t0ci") (а.с.22) у відповідності до частин першої, другої\~статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг". Відповідно подання такого доказу в електронному вигляді, який скріплено (завірено) кваліфікованим електронним підписом, є копією електронного документу, завіреному в електронному вигляді, що відповідає положенням статей\~14,\~76,\~78,\~83,\~95,\~100 ЦПК України\~і частинам першій, другій\~статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг". Указане в повній мірі стосується і поданих письмових доказів (договір факторингу, реєстру до нього та ін.), які є письмовими доказами і подані в електронному вигляді та завірені кваліфікованим електронним підписом. А тому доводи відповідачки про надання неналежних та недопустимих доказів визнаються необґрунтованими. Норми процесуального законодавства передбачають можливість подання доказів, як в оригіналі, так і в належним чином завірених копіях. Відповідачкою не наведено належних доводів, які б вказували на недопустимість таких доказів. При цьому за змістом відзиву відповідачка не заперечує факту укладення кредитного договору, а лише висловлює сумніви щодо копій документів. Доказів із зверненням з позовом про визнання вказаного договору недійсним суду не надано. При цьому суд враховує, що указаний договір укладено в електронній формі, відповідно, такий самий вигляд він має і в електронній формі. За таких обставин суд вважає, що позивач подав до суду докази у формі та порядку, передбаченому нормами процесуального та матеріального законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2065,34 грн.

Outcome: partial