Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 12.05.2025 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 16.05.2025 року. Представник позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернулся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до відповідача [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. 07.03.2025 року у справі відкрито провадження, постановлено розгляд справи проводити у спрощеному провадженні із повідомленням (викликом) сторін. Позов мотивовано тим, що 19.07.2020 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» (далі за текстом - Товариство) та [PERSON] (далі за текстом - Відповідач) укладено кредитний договір № 137384 (далі за текстом - Кредитний договір або Договір) про надання фінансового кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір Відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Сума виданого кредиту: 3000,00 гривень Дата надання кредиту: 19.07.2020 року Строк кредиту : 30 днів Валюта кредиту: UAH Стандартна процентна ставка - 2 % в день або 730 % річних. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 04.12.2024 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 15600,00 грн., (П`ятнадцять тисяч шiстсот гривень 00 копiйок), яка складається з: Прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить 3000,00 гривень (Три тисячi гривень 00 копiйок). Прострочена заборгованість за процентами в розмірі становить 12600,00 грн (Дванадцять тисяч шiстсот гривень 00 копiйок). На підтвердження виконання Товариством п. 2.4 Кредитного договору, позивач надає інформаційну довідку ТОВ «Платежі онлайн» від 10.01.2025 року, відповідно до якої 19.07.2020 року на картковий рахунок Відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 3000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що являється доказом видачі кредитних коштів. На виконання вимог ч. 4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування» п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивач повідомляє, що останнім на адресу [PERSON] була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором № 137384 від 19.07.2020 року, проте станом на дату подачі позову зазначена вимога була залишена Відповідачем без виконання. 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 року до договору факторингу №01-28/10/2022, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Позивач просить суд: стягнути з [PERSON] (Код ІНН: [NUMBER] , паспорт [NUMBER] виданий УЖГОРОДСЬКИМ РВ УМВС УКРАЇНИ В ЗАКАРПАТСЬКІЙ ОБЛ. 37713 р. Дата народження: [INFO] , Адреса проживання: [ADDRESS] ., Тел: [NUMBER] , Електронна пошта: [INFO] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (місцезнаходження 04080, м. Київ, вул. Кирилівська будинок 82, офіс 7 , код ЄДРПОУ 42228158) заборгованість за Кредитним договором № 137384 від 19.07.2020 року, в сумі 15600,00 грн., (П`ятнадцять тисяч шiстсот гривень 00 копiйок), яка складається з: Прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить 3000,00 гривень (Три тисячі гривень 00 копiйок). Прострочена заборгованість за процентами в розмірі становить 12600,00 грн. (Дванадцять тисяч шістсот гривень 00 копiйок), а також судовий збір у сумі 2422,40 гривень. 24.03.2025 від представника відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому адвокат зазначає, що згідно умов укладеного між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] , кредитного договору, строк дії договору 30 днів, сума кредиту 3000 грн., відсотки 730 річних, розрахунку 2% на добу. За твердженням представника відповідача [PERSON] у повному обсязі виконав зобов`язання перед Первісним кредитором ще до моменту відступлення права вимоги, у зв`язку з чим, вимоги Позивача як Нового кредитора до Відповідача не підлягають задоволенню. При цьому адвокат зазначає, що: ТОВ «ЗАЙМЕР» не повідомляв [PERSON] про відступлення права вимоги по кредитному договору №137384 від 19.07.2020 року; позивач не надав до матеріалів позовної заяви додаток №1 та додаток №1.1 до договору факторингу укладеного 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за №01-28/10/2021, у зв`язку чим, встановити, яка саме форма Реєстру боржників була погоджена ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» не виявляється можливим; позивачем не долучено до позовної заяви акту приймання передачі документа. Представник відповідача зазначає, що таким чином, матеріали справи не містять належних, достатніх, достовірних доказів у розумінні ст.ст. 76-80 Цивільного процесуального кодексу України, які б надавали об`єктивну можливість встановити, що на підставі договору факторингу від 28 жовтня 2021 року №01-28/10/2021 до позивача перейшло право вимоги до відповідача за Договором. Також, представником відповідача вказано на те, що [PERSON] не отримував від Позивача ТОВ «КЕШ ТУ ГОУ» ні вимоги про дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором №137384 від 19.07.2020 року, ні жодних інших листів Окрім того, у відзиві зазначено, що у долученій до позову виписці з особового рахунку за кредитним договором, ТОВ «КЕШ ТУ ГОУ» станом на 04.12.2024 року, жодної інформації у стовпці «Кредит» щодо сплачених 06.10.2020 року [PERSON] коштів у сумі 4800 грн. така не містить, при тому, що в ній відображається інформація щодо оборотів за період з 19.07.2020 по 04.12.2024. Представник відповідача вказує на те, що відтак, [PERSON] здійснив повне погашення заборгованості за кредитним договором №137384 від 19.07.2020 року перед ТОВ «ЗАЙМЕР», у зв`язку з чим відступлення права вимоги за даним договором є неправомірним, оскільки станом на дату укладення договору факторингу у [PERSON] не існувало перед ТОВ «ЗАЙМЕР» жодних невиконаних зобов`язань. Таким чином, оскільки заборгованість за кредитним договором № 13738 від 19.07.2020 року [PERSON] погашено в повному обсязі перед первісним кредитором ТОВ «ЗАЙМЕР», у задоволенні позову ТОВ «КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за даним кредитним договором слід відмовити. Окрім того, представником відповідача до відзиву долучено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат Відповідача [PERSON] у справі №308/3180/25, який становить суму 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Оскільки розгляд справи триває, до винесення рішення у справі неможливе підписання остаточного акту приймання-передачі наданих правових послуг та інших документів, що обґрунтовують надання таких послуг. Відповідні докази щодо розміру понесених Відповідачем судових витрат будуть надані Суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у даній справі. Представник відповідача просить: у задоволенні позову ТОВ «КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити у повному обсязі. Судові витрати по справі покласти на Позивача. 31.03.2025 від представника позивача по справі надійшла відповідь на відзив. Представник позивача зазначає, що в порушення пункту 1.1. Кредитного договору, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором. Відповідач не надав доказів, що він сплатив заборгованість за кредитним договором у повному обсязі первісному чи новому кредитору. У зв`язку з цим, Позивач вважає, що доводи Відповідача стосовно неналежного повідомлення про зміну кредитора за Кредитним договором від ТОВ «ЗАЙМЕР» до ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» є безпідставними та необґрунтованими У відповіді на відзив вказано на те, що згідно умов Кредитного договору сторони (первісний кредитор та відповідач) узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідності до умов укладеного Договору нарахування відсотків здійснювалось саме за кожен день користування кредитом, тобто умовами Договору не передбачена відповідальність за неналежне виконання зобов`язання Позичальником згідно статті 625 ЦК України. Позичальник погодився на умови визначені Договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження Відповідача про незаконність нарахування процентів є необґрунтованим. Позивач зазначає, що станом на 28.03.2025 ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» отримано відповідь на запити від Первісного кредитора, тому з метою ґрунтовного, повного та об`єктивного вирішення справи Позивач просить суд, долучити до матеріалів справи документ, наданий Первісним кредитором, а саме: Детальний розрахунок заборгованості за договором № 137384. Відповідно до детального розрахунку заборгованості, наданого первісним кредитором, підтверджується факт надходження 07.10.2020 року суми в розмірі 4800,00 грн. Зазначена оплата була спрямована на погашення нарахованих відсотків, що відповідає умовам пункту 2.4 кредитного договору. Представник позивача зазначає, що оскільки вказані кошти були внесені після закінчення встановленого договором строку, вони були спрямовані на погашення процентів, які були нараховані за час прострочення. Водночас заборгованість за основною сумою кредиту залишилася непогашеною, що спричинило подальше нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Таким чином, наявна заборгованість за основною сумою кредиту залишається актуальною до сьогодні. Представник позивача просить суд: прийняти Відповідь на відзив на позовну заяву по справі № 308/3180/25 до розгляду та долучити до матеріалів цивільної справи. Відзив на позовну заяву Відповідача у справі № 308/3180/25 залишити без розгляду та задоволення. Розгляд справи проводити за відсутності представника Позивача. Стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» понесені судові витрати. Позовні вимоги ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі. 02.04.2025 надійшла заява про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи. Представник позивача просить: стягнути з [PERSON] (Код ІНН: [NUMBER] , Адреса проживання: [ADDRESS] , Тел: [NUMBER] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (місцезнаходження 04080, м. Київ, вул. Кирилівська будинок 82, офіс 7 , код ЄДРПОУ 42228158) витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 500,00 грн.(десять тисяч п`ятсот гривень 00 коп.) 03.04.2025 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. Так адвокат зауважує, що оскільки строк повернення кредиту становив 30 днів, а саме до 17.08.2020 року, то саме до цієї дати позикодавець (ТОВ «ЗАЙМЕР») вправі був нараховувати Відповідачу проценти за користування кредитом, а вже з 18.08.2020 року міг нараховувати виключно проценти за порушення грошового зобов`язання згідно статті 625 ЦК України. Як вбачається із умов Договору №137384 від 19.07.2020, проценти за порушення грошового зобов`язання (згідно статті 625 ЦК України) Договором не передбачені. Наведене підтверджується і самим Позивачем у відповіді на відзив, а саме Позивач стверджує, що «у відповідності до умов укладеного Договору нарахування відсотків здійснювалося саме за кожен день користування кредитом, тобто умовам Договору не передбачена відповідальність за неналежне виконання зобов`язання Позичальником згідно статті 625 ЦК України». Як єдину міру відповідальності за прострочення повернення кредиту Договором передбачено пеню в розмірі 5% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання умов цього Договору, починаючи з першого дня прострочення (пункт 4.3. Договору). Заборгованість за кредитним договором №137384 від 19.07.2020 повністю погашена Відповідачем перед первісним кредитором, а вимоги Позивача про стягнення з Відповідача простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі становить 3000,00 гривень та простроченої заборгованості за процентами в розмірі становить 12600,00 грн. не базуються на умовах договору №137384 від 19.07.2020. Більше того, такі вимоги Позивача суперечать правовій позиції Великої Палати Верховного Суду щодо застосування статей 625 та 1048 ЦК України у аналогічних правовідносинах. Щодо долученого Позивачем до відповіді на відзив розрахунку заборгованості за договором №137384 від 19.07.2020 станом на 28.10.2021 року, нібито витребуваний Позивачем від ТОВ «ЗАЙМЕР» після отримання відзиву на позовну заяву, зазначає, що Позивачем не обґрунтовано неможливість подання розрахунку заборгованості за договором №137384 від 19.07.2020 разом з поданням позовної заяви. При тому, що згідно з умовами п.2 та п. 8.1.2. договору факторингу детальний розрахунок простроченої заборгованості за Кредитним договором повинен був передаватись від первісного до нового кредитора при укладенні договору факторингу. При цьому, згідно долученої до позову виписки з особового рахунку за кредитним договором, жодної інформації щодо сплачених 06.10.2020 року [PERSON] коштів у сумі 4800 грн. вказана таблиця не містить, при тому, що в ній відображається інформація щодо оборотів за період з 19.07.2020 по 04.12.2024. Представник відповідача просить: у задоволенні позову ТОВ «КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити у повному обсязі. У задоволенні вимоги про стягнення з [PERSON] витрат на професійну правову допомогу у розмірі 10500 грн. відмовити у повному обсязі. 09.05.2025 від представника відповідача також, надійшли додаткові пояснення. У яких адвокат зазначає, що згідно з п. 1.2. Договору №137384 від 19.07.2020 «кредит надається строком на 30 днів, тобто до 17-08-2020. Строк дії договору 30 днів». Згідно з п.5.2. Договору, всі зміни та доповнення до цього Договору оформлюються шляхом підписання сторонами додатків і додаткових угод з використанням одноразового ідентифікатора відповідно до вимог ЗУ «Про електронну комерцію». Сторонами не підписувалось жодних додаткових угод чи додатків про продовження строку дії Договору. Водночас, умовами Договору не передбачено його автоматичної пролонгації. Крім того, умовами Договору №137384 від 19.07.2020 передбачено виключно право позикодавця нарахувати відсотки за користування кредитом (730% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2% (процентів) на добу, які і були нараховані у сумі 1800,00 грн. за 30 днів користування кредитом та сплачені Відповідачем 06.10.2020 року. Вказана сума відсотків за користування кредитом та тіло кредиту були сплачені Відповідачем на користь первісного кредитора ТОВ «ЗАЙМЕР» 06.10.2020 року в сумі 4800,00 грн., з яких 3000,00 грн. заборгованості по тілу кредиту та 1800,00 грн. по відсотках за користування кредитом (копія квитанції №27 від 06.10.2020 додана до відзиву). Представником Відповідача було долучено до відзиву на позовну заяву належним чином засвідчену копію вказаної квитанції №27 від 06.10.2020, оригінал квитанції наявний у Відповідача та, за необхідності, може бути наданий суду для огляду. Враховуючи наведене, просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У судове засідання представник позивача не з`явився, відповідно прохальної частини відповіді на відзив просить розгляд справи проводити за його відсутності, просить стягнути із відповідача на користь позивача понесені судові витрати та задоволити позов в повному обсязі. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника відповідача надійшли додаткові пояснення в яких вона вказує на те, що не може зявитися в судове засідання 12.05.2025 року о 11.00 год через зайнятість в іншій справі №909/699/22 за позовом ТОВ ГК «Нафтогаз Трейдинг» до ТОВ «Івано-Франківськгаз Збут» про стягнення заборгованості в сумі 1 435 723 608,06 грн., у разі необхідності надання суду для огляду оригіналу вказаної квитанції №27 від 06.10.2020, прошу відкласти розгляд справи №308/3180/25 на іншу дату. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача або його представника не надходило. Суд вважає, що відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка вказаних осіб, які при цьому належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи оцінивши в сукупності наявні докази, суд приходить до наступного висновку. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, та не оспорюється сторонами по справі, що 19.07.2020 укладено договір цю Індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту № 137384, сторони дійшли згоди щодо умов договору, а саме: п. 1. Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 3000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності (далі - кредит), а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. 1.2. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 17-08-2020. 1.3. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 730% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2% (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. 1.4. Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. 1.5. Датою укладення цього Договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок Клієнта. 1.6. Невід`ємною частиною цього Договору є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства https://www.cly.com.ua/. 1.7. Клієнт підтверджує, що усвідомлює, що на правовідносини за цим Договором не розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування» 2.1. Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору. 3.3. Клієнт має право: 3.3.3. Продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення Кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. Згідно наявного в матеріалах справи Графіку розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту: строк дії кредиту: 30 днів, всього до оплати: 4800, яких 3000 сума кредиту; Сума нарахованих процентів за користування кредитом, грн.. 1800; Фіксована процентна ставка за день користування, а ставка 2%. [PERSON] здійснив погашення заборгованості за кредитним договором №137384 від 19.07.2020 року перед ТОВ «ЗАЙМЕР», а саме 06.10.2020 року, ним сплачено 4800 грн. тобто відсотки за користування кредитом та тіло кредиту що підтверджується копією квитанції №27 від 06.10.2020 додана до відзиву. Окрім того, відповідно до детального розрахунку заборгованості, наданого первісним кредитором, підтверджується факт надходження 07.10.2020 року суми в розмірі 4800,00 грн. При цьому як вбачається із наведеного документу, зазначена оплата була спрямована на погашення нарахованих відсотків, що відповідає умовам пункту 2.4 кредитного договору, а саме вони були спрямовані на погашення процентів, які були нараховані за час прострочення. Натомість заборгованість за основною сумою кредиту залишилася непогашеною, що спричинило подальше нарахування відсотків за користування кредитними коштами. За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність». Відповідно до статті 2 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, сплати процентів за її користування та інших зборів з такої суми. Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір. В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Щодо відступлення права вимоги суд вважає за необхідне вказати на те, що: За приписами ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Тлумачення ч. 1ст. 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно дост. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Тлумачення ст.516, ч. 2 ст.517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-979цс15. Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. У постанові від 18.10.2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі № 5026/886/2012 тощо). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3ст. 512 ЦК України). При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 року до договору факторингу №01-28/10/2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . За змістом ст.ст. 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: 1) пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; 2) наявність підстав для оспорення правочину; 3) встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Доводи відповідача про не отримання ним повідомлення про зміну кредитора, суд вважає безпідставними, оскільки неповідомлення кредитором позичальника про уступку права вимоги новому кредитору, за умови невиконання боржником грошового зобов`язання, не звільняє останнього, від обов`язку виконувати кредитні зобов`язання. Крім цього, суд звертає увагу на те, що правомірність вказаного правочину презюмується, а питання його недійсності не є предметом спору у цій справі, в даній справі відповідачем не було заявлено зустрічного позову. Тому суд, відповідно принципу диспозитивності цивільного судочинства розглядає справу в межах заявлених ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» позовних вимог. Відповідач повністю визнає що ним укладено договір, при цьому зауважує що ним сплачено кошти нараховані кредитором згідно графіку погашення. Суд приходить до висновку про укладеність вищевказаного договору про надання споживчого кредиту між відповідачем та первісним кредитором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення кредитного договору. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України (частина перша статті 1050 Кодексу). Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Умови щодо нарахування процентів за правомірне та неправомірне користування кредитними коштами мають визначатися окремими пунктами договору. Так, за умовами пункту 1.3. за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 730% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2% (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Разом із тим, п.1.2. передбачено що кредит надається строком на 30 днів, тобто до 17-08-2020. Строк дії договору 30 днів. Відтак нарахування позивачем процентів після закінчення строку кредитування, визначеного Договором позики, не є правомірним. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач не заперечує щодо укладення договору фінансового кредиту № 137384 від 19.07.2020 та отримання ним кредитних коштів. Також відповідач не заперечує що був належним чином ознайомленим з умовами надання кредитних коштів. Разом із тим, відповідач проти задоволення позову заперечує, оскільки заборгованість ним сплачено у сумі 4800 грн. 06.10.2020, на підтвердження чого надає відповідні докази. Судом досліджено долучений позивачем до відповіді на відзив, розрахунок заборгованості за Договором «137384 від 19.07.2020 року по надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 28.10.2021. Як вбачається із розрахунку, відповідачу надано кредит: у розмірі 3000 грн. Станом на 17.08.2020 (строк до якого надано кредит) заборгованість відповідача перед первісним кредитором вказується у сумі: 4800 грн. яка складається із 3000,00 грн. тіло кредиту та 1800,00 грн. відсотки за користування кредитом. 06.10.2020 [PERSON] , вніс кошти на погашення заборгованості у сумі 4800,00 грн., які зараховано 07.10.2020. Вказане свідчить про те, що відповідачем погашено заборгованість за кредитним договором. Разом із тим, суд вважає вірними твердження позивача про те, що [PERSON] вказані кошти були внесені після закінчення встановленого договором строку. Однак неспроможними суд вважає доводи позивача щодо того, що оскільки вказані кошти були внесені після закінчення встановленого договором строку, вони були спрямовані на погашення процентів, які були нараховані за час прострочення, а заборгованість за основною сумою кредиту залишилася непогашеною, що спричинило подальше нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Так, згідно умов договору Клієнту (відповідачу) надається фінансовий кредит в розмірі 3000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності (далі - кредит), а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 17-08-2020. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 730% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2% (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. 1.4. Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. З огляду на вищенаведене та умови договору, нарахування відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії кредитного договору у разі відсутності пролонгації дії такого не передбачено. Відтак, первісний кредитор не мав правових підстав для нарахування та стягнення із [PERSON] відсотків в період з 18.08.2020 по 06.10.2020 у розмірі 3000 грн. (3000*2*50) Натомість відповідно до умов п. 4.3. Договору, у разі, якщо Клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п.1.2. цього Договору та/або в Додатку(ах) до цього даного Договору, Клієнт зобов`язаний виплатити Товариству пеню в розмірі 5 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання умов цього Договору, починаючи з першого дня прострочення. При цьому пеня нараховується до дня повного погашення заборгованості за Договором включно, але в будь-якому випадку не більше 100 (ста) календарних днів. Однак із дослідженого розрахунку не встановлено нарахування відповідачу таких санкцій та вимог про стягнення із відповідача пені у зазначеному розмірі не заявлено також. Жодних інших умов, зокрема про те, що строк дії договору продовжується на час фактичного користування відповідачем кредитними коштами, сторони не узгоджували. Відтак, нарахування відсотків за користування кредитом, в розмірі передбаченому договором, кредитор мав право здійснювати не більше ніж протягом 30 днів з моменту укладення договору. Після закінчення даного строку кредитор мав право вимагати від позичальника сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, як міри цивільно-правової відповідальності, відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Такі висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 по справі №910/4518/16, де зазначено, що твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа №755/18920/18, провадження №61-17205ск19. Судом встановлено, що станом на 07.10.2020 відповідачем внесено кошти на погашення кредиту у розмірі 4800 грн., що відповідає сумі яку обумовлено сторонами Договору - фінансового кредиту № 137384 від 19.07.2020 та відображеній Додатку № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 137384. Разом із тим, із вимогами у щодо стягнення із відповідача пені та грошових сум в порядку статті 625 ЦК України позивач не звертається. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України , судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: dismissed