Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

Адвокат Молчанова Н.В, яка діє в інтересах позивача [PERSON] , через систему «Електронний суд» подав до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали позовної заяви до ПАТ "Шахтоуправління "Покровське" про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] перебував у трудових відносинах із відповідачем з 01.06.2004р. по 14.02.2024р. року, на посаді гірник очисного забою, загальний стаж роботи нараховує 23 роки 06 місяців 13 днів, за професією 15 років 08 місяців 12 днів. У цеху в умовах впливу шкідливих факторів 19 років 02 місяці 10 днів, 5 розряду підземним з повним робочим днем у шахті. Був звільнений у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді за станом здоров`я п.2 ст.40 КЗпП України. Під час виконання трудових обов`язків позивач отримав професійні захворювання, (отруєння) за формою П-4 від 15 березня 2024р. Клінікою професійних захворювань Державної установи Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України - було встановлено діагноз: Хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення з вираженим статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічними та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. Пневмоконіоз (t\, 1\\1, pi), ускладнений хронічним бронхітом ІІ ст., фаза затихаючого загострення, ЛН І-ІІ ст. Відповідно висновку про наявність шкідливих умов праці згідно з Гігієнічною класифікацією праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу, затв. Наказом МОЗ України №248 від 08.04.2014 року умови праці [PERSON] за концентрацією пилу в повітрі робочої зони - до третього класу третього ступеню; за параметрами мікроклімату - до третього класу першого ступеню; за рівнем шуму до третього класу другого ступеню; за важкістю праці - до третього класу третього ступеню; за параметрами локальної вібрації - до третього класу другого ступеню. Як зазначено у п. 15 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 15 березня 2024р. раніше хронічних професійних захворювань у [PERSON] виявлено не було. Згідно п.17 акту, хронічне професійне захворювання у [PERSON] виникло за таких обставин: У зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема, через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії, генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо) недосконалістю забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів) та недосконалістю технологічного процесу (зокрема, неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт через складні гірничо-геологічні умови. [PERSON] виконував роботи в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, в умовах вимушеної робочої пози і значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий. Відповідно до п.18 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 15 березня 2024р. причиною виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) є: Пил переважно фіброгенної дії - фактична величина 30,6-55,2 мг\\м3, при нормативному значенні 10 мг\\м3. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична 61,5-154,7 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) фактична величина 49,5-81,7 Вт, при нормативному значені 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується - фактична величина 10-30 кг при нормативному значені 30 кг. Робоча поза в нахиленому положенні більше 30 градусів 40-56% зміни при нормативному значені до 30 градусів-25% зміни, перебування у вимушеній позі 33-74% часу зміни, в позі стоячи 67% часу зміни, при нормативному значенні періодичне перебування в незручній або фіксованій позі до 25%, у вимушеній позі до 10%, у возі стоячи до 60% часу зміни. Нахили корпусу - фактичне значення 30-160 разів, при нормативному значені 100 разів. Позивач вважає, що відповідач протягом тривалого часу грубо порушував ст.12 ЗУ «Про охорону праці» та ст.153 КЗпП України, що саме і призвело до виникнення у Позивача професійного захворювання, цей факт визнали члени комісії з розслідування ПЗ, та зазначили в п. 19 акту розслідування ПЗ. Просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь [PERSON] в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок хронічного професійного захворювання суму грошових коштів у розмірі 200 000,00 грн. Ухвалою суду від 18.11.2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Представник відповідача\~ПАТ "Шахтоуправління\~«Покровське» -\~адвокат Львов\~А.Л.\~подав до\~суду відзив\~на позовну\~заяву.\~Зазначив,\~що викладені\~у позові\~вимоги є\~безпідставними та\~не ґрунтуються\~на нормах\~чинного законодавства\~України,\~у зв`язку\~з чим,\~позовні вимоги\~не підлягають\~задоволенню з\~наступних підстав.\~На роботодавця\~законодавством покладається\~обов`язок\~проведення обов`язкових\~вступного та\~щорічних медичних\~оглядів з\~метою виявлення\~ранніх ознак\~професійних захворювань\~з метою\~недопущення їх\~розвитку та\~переходу у\~хронічні професійні\~захворювання. Відповідно до\~п.216\~Наказу МОЗ\~України від\~21\~травня 2007\~року №\~246\~«Про затвердження\~Порядку проведення\~медичних оглядів\~працівників певних\~категорій».\~у Картці\~працівника зазначаються\~скарги працівника\~на стан\~здоров`я,\~анамнез,\~результати медичного\~огляду,\~лабораторних,\~функціональних та\~інших досліджень,\~діагноз,\~висновок про\~професійну придатність\~працівника працювати\~за своєю\~професією.\~Відповідач на\~виконання даного\~обов`язку\~організовував проведення\~щорічних медичних\~оглядів позивача.\~За їх\~наслідками позивач\~визнавався таким,\~що не\~має ознак\~професійних захворювань.\~Проте у\~наданій до\~суду виписці\~з медичної\~(амбулаторної\~карти)\~позивача з\~розділу «АНАМНЕЗ\~ЗАХВОРЮВАННЯ» вбачається,\~що позивач\~вважає себе\~хворим з\~2016\~року,\~коли з`явився\~біль у\~поперековій частині\~хребта,\~кашель та\~задишка.\~Періодично декілька\~разів на\~рік лікується\~самостійно,\~стаціонарно та\~амбулаторно без\~ефекту. Як відомо,\~хронічна хвороба\~має довготривалий\~повільний процес.\~У розвитку\~хвороби розрізняють\~чотири стадії:\~латентний період,\~період продромальних\~явищ,\~гострий період,\~який переходить\~в хронічну\~стадію.\~Отже,\~розвиток хвороби\~має відбуватися\~щонайменше протягом\~п`яти\~семи років. Проте,\~за весь\~період роботи\~на підприємстві\~Відповідача працівник\~жодних скарг\~не заявляв,\~обов`язкові\~медичні огляди\~проходив успішно\~та за\~їх результатами\~визнавався лікарями\~здоровим та\~придатним для\~роботи. І тільки після звільнення з ПРАТ «ШУ «Покровське» позивач «раптово» виявив у себе цілу низку професійних захворювань. Зі свого боку відповідач завжди дотримувався законодавства обов`язку. покладеного на нього нормами Відповідачем застосовуються засоби індивідуального захисту, впроваджуються прогресивні технології з метою мінімізації впливу шкідливих факторів, з якими неминуче має справу кожен працівник гірничо-видобувної галузі. Але жоден засіб індивідуального захисту не може абсолютно убезпечити працівника від впливу шкідливого фактору, якщо сам працівник не докладає зусиль для збереження свого здоров`я. Зважаючи на наявність у позивача декількох професійних захворювань, видно, що позивач протягом декількох років мав серйозні проблеми із здоров`ям, але перебуваючи на диспансерному обліку з хронічними хворобами продовжував працювати в шкідливих умовах, що, безумовно, і стало передумовою для перетворення професійних захворювань на хронічні. Навіть суттєве погіршення стану здоров`я не змусило позивача змінити професію, пройти навчання новій професії. На думку відповідача, це свідчить про недбале ставлення позивача до свого здоров`я та суто матеріальний інтерес до вирішення цієї справи. Відповідач вважає, що причиною остаточного розвитку професійних захворювань позивача стала не тільки наявність шкідливих факторів на підприємстві, а й свідоме приховування позивачем дійсного стану свого здоров`я з метою набуття пільгового стажу для виходу на пенсію. Остаточний діагноз позивачеві встановлено 28.02.2024, отже зважаючи на нетривалий строк цих страждань і відшкодування моральної шкоди повинно бути не занадто великим. Крім того, позивачем в даній справі не зазначено якихось особливих фактів та доказів на їх підтвердження, які б свідчили, що його фізичні та душевні страждання відрізняються від аналогічних страждань інших працівників та варті 200 тис. грн. В матеріалах справи відсутні висновки експертизи, спеціалістів, розрахункові документи, інші докази, які б свідчили про відновлення психологічного стану. Питання оподаткування стягнутих сум моральної шкоди, спричиненої здоров`ю, не є предметом спору, відповідних позовних вимог позивач не заявляв. Але відповідач вважає, що питання виконання ним визначених Податковим кодексом України функцій податкового агенту залежить не від резолютивної частини рішення суду цивільної юрисдикції, а від змісту податкового законодавства на час виплати доходу, тобто на час виконання рішення (добровільного/примусового). На думку відповідача, не можна ототожнювати 2 (два) різних об`єкта оподаткування: компенсацію збитків, спричинених життю та здоров`ю, та компенсацію моральної шкоди у зв`язку із ушкодженням здоров`я. Представником позивача адвокатом Молчановою М.В. подані додаткові пояснення відповідно до яких просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. Судом встановлено,\~що згідно\~до трудової\~книжки [PERSON] \~перебував у\~трудових відносинахіз Приватним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське» з 01.06.2004р. по 14.02.2024р. року, на посаді гірник очисного забою, загальний стаж роботи нараховує 23 роки 06 місяців 13 днів, за професією 15 років 08 місяців 12 днів. У цеху в умовах впливу шкідливих факторів 19 років 02 місяці 10 днів, 5 розряду підземним з повним робочим днем у шахті. Був звільнений у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді за станом здоров`я п.2 ст.40 КЗпП України. Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 14 березня 2024 року, комісією було проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання,\~а саме: Хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення з вираженим статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічними та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. Пневмоконіоз (t\, 1\\1, pi), ускладнений хронічним бронхітом ІІ ст., фаза затихаючого загострення, ЛН І-ІІ ст. (J6), який встановлений Клінікою професійних захворювань Державної установи Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України та встановлено, що професійне захворювання виникло у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема, через виділену під час концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії, генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо) недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів) та недосконалістю технологічного процесу (зокрема, неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт через складні гірничо-геологічні умови. [PERSON] виконував роботи в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, в умовах вимушеної робочої пози і значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 15 липня 2024 року серії 12ААГ № 861251 позивачу первинно визначено ІІІ група інвалідності та 55 % втрати працездатності. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 16 липня 2024 року серії 12 ААА № 150065 позивачу первинно встановлено ІІІ групу інвалідності. Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1011 [PERSON] зазначено повний діагноз: Хронічний вертеброгений (остехондроз попереково-крижового відділу хребта, протрузія дисків ЛЗ-Л4, Л5-51, кила диску Л4-Л5 з компресією дурального мішку, за даними СКТ 2023 року), попереково крижовий радикуліт, з вираженими больовими, м`язово-тонічним та корінцевим синдромом, ст. загострення. За реабілітаційним потенціалом середній. Також, Позивач скаржиться на виражений біль в попереково-крижовому відділі хребта, що іррадіює в праву ногу, її оніміння, скутість в поперековому відділі, ускладнення при нахилах. З`ясувавши обставини у справі, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступних підстав. Згідно з нормами Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3Конституції України). Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно ч. 1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до\~Акту розслідування\~причин виникнення\~хронічного професійного\~захворювання форми\~П-4\~від 14\~березня 2024\~року,\~затвердженого начальником\~Східного міжрегіонального\~управління Державноїслужби України з питань праці, [PERSON] отримав професійне захворювання в умовах праці гідно з «Гігієнічною класифікацією праці з показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затв. наказом МОЗ України №248 від 08.04.2014) умови праці [PERSON] за концентрацією пилу в повітрі робочої зони до третього клас третього ступеню; за параметрами мікроклімату до третього класу першого ступеню; з рівнем шуму до третього класу другого ступеню; за важкістю праці до третього клас третього ступеню; за параметрами локальної вібрації до третього класу другого ступеню. На підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з професійним хронічним захворюванням позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває незручності в зв`язку з отриманими захворюваннями та травмами. Виходячи із наведених вище обставин, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок отриманого професійного захворювання на виробництві останньому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідності додаткових зусиль для організації свого життя. Встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу встановлено у сукупності 55% втрати професійної працездатності та він визнаний особою з інвалідністю ІІІ групи. Після втрати працездатності, він періодично проходить лікування, у зв`язку з захворюванням йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінились умови життя. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша\~статті 16 ЦК України). Відповідно до\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно з частинами першою та п`ятою\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац 2 частини третьої\~статті 23 ЦК). Відповідно до частини першої\~статті 1168 ЦК України\~моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. У частині першій та другій\~статті 153 КЗпП України\~визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до\~статті 173 КЗпП України\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України). Статтею 4 Закону України «Про охорону праці»\~визначено, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від\~01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи при рівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див.\~постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)). Абзац другий частини третьої\~статті 23 ЦК, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)). Відповідно до пункту «а» підпункту\~164.2.14пункту 164.2статті 164ПК України\~зі змінами, внесеними згідно із\~Законом України від 16 січня 2020 року №466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом. У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту\~164.2.14пункту 164.2статті 164ПК України\~доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом». Застосування сполучника «а також» підтверджує, що згаданий перелік був доповнений новою нормою права, яка не змінює зміст інших складових частин пункту «а» підпункту\~164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України. Граматичне та системне тлумачення зазначеного\~пункту ПК України\~у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачається, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20, від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21. За таких обставин суд доходить висновку, що моральна шкода, у зв`язку з ушкодженням здоров`я та стійкою втратою працездатності, не є об`єктом оподаткування доходу платника податку. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста\~статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя\~статті 89 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже, вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Отже, враховуючи викладене, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги, стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 130 000,00 гривень. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони. У зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору за подання даного позову, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави у розмірі 1 211 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial