Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)про визнання права власності на житловий будинок як майно колишнього робітничого типу двору в порядку спадкування за заповітом. Просить суд визнати за ним, [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на житловий будинок [ADDRESS] (до зміни адміністративно-територіального устрою Жовківського) району Львівської області, загальною площею 92,5 м2, житловою площа 51,0 м2, допоміжна площа 41,5 м2 з господарськими будівлями та спорудами, з підстав зазначених у позові. Вважає, що його право підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок, просить задовольнити позовні вимоги. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак подав на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача, Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника, зазначив, що при вирішенні справи покладається на думку суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак надала на адресу суду заяву з проханням слухати справу у її відсутності. При вирішенні справи покладається на думку суду. А тому, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача та представника третьої особи, які не з`явилися в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані позивачем та представниками відповідача і третьої особи заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] у селі Кам`яна Гора, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 30 січня 1998 року. Його батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що вбачається із свідоцтва про його народження серії [NUMBER] , яке видане 01 листопада 1963 року. З виписки № 320 з погосподарської книги № 1 по с. Кам`яна Гора Замківської сільської ради Жовківського району Львівської області станом на 30 червня 1990 року, яка видана Магерівським старостинським округом № 1 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 13 березня 2025 року, вбачається, що будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 92,5 м2, житловою площею 51,0 м2, особовий рахунок № [NUMBER] , належав до робітничого типу двору, головою якого був [PERSON] , [INFO] , членами двору: [PERSON] , [INFO] , дружина; [PERSON] , [INFO] , син; [PERSON] , [INFO] , син; [PERSON] , [INFO] , невістка; [PERSON] , [INFO] , онук. Рік побудови будинку 1987. Викладеним у виписці № 425 з погосподарської книги № 1 по с. Кам`яна Гора Замківської сільської ради Жовківського району Львівської області станом на 15 квітня 1991 року, яка видана Магерівським старостинським округом № 1 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 28 березня 2025 року вбачається, що будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 92,5 м2, житловою площею 51,0 м2, особовий рахунок № [NUMBER] , належав до робітничого типу двору, головою якого був [PERSON] , [INFO] , членами двору: [PERSON] , [INFO] , дружина; [PERSON] , [INFO] , син; [PERSON] , [INFO] , син; [PERSON] , [INFO] , невістка; [PERSON] , [INFO] , онук. Рік побудови будинку 1987. З довідки № 420, яка видана виконавчим комітетом Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 28 березня 2025 року вбачається, що житловий будинок, що належав померлому [INFO] [PERSON] , дійсно знаходиться в [ADDRESS] . Батько позивача, [PERSON] , помер [INFO] у віці 67 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть 07 червня 1996 року було зроблено запис за № 06, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке повторно видане 23 травня 2002 року Кам`яногірською сільською радою Жовківського району Львівської області. Відповідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України від 16.01.2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Оскільки [PERSON] помер [INFO] , тобто спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України, то до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після його смерті необхідно застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року. Згідно ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 534 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Нормою ч. 2 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. З довідки № 423, яка видана виконавчим комітетом Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 28 березня 2025 року вбачається, що заповіт від імені [PERSON] , померлого [INFO] , виконавчим комітетом Добросинсько-Магерівської сільської ради не посвідчувався. Згідно ст. 527 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Нормою ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Так як позивач, [PERSON] , є сином [PERSON] , а тому враховуючи норму ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, він є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька, [PERSON] . Згідно ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Викладеним у довідці № 421, яка видана виконавчим комітетом Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 28 березня 2025 року, стверджується, що громадянин [PERSON] , до дня смерті, [INFO] , був зареєстрований і проживав в будинку [ADDRESS] . Ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. З довідки № 422, яка видана виконавчим комітетом Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 28 березня 2025 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , син померлого [PERSON] , був зареєстрований та проживав разом із ним в будинку [ADDRESS] до дня його смерті, [INFO] та вели спільне господарство. Згідно ст. 553 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, яким згідно ст. 525 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу, позивач, [PERSON] , як спадкоємець за законом першої черги після смерті [PERSON] не відмовився від прийняття спадщини, навпаки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки був зареєстрований, проживав разом із своїм батьком, вів з ним спільне господарство. Як наслідок, позивач прийняв спадщину після смерті батька, [PERSON] . Інших спадкоємців першої черги за законом, осіб, які мали право на обов`язкову частку і прийняли таку внаслідок вступу в управління або володіння спадковим майном або внаслідок звернення до нотаріуса у шестимісячний строк після смерті спадкодавця немає. Позивач, [PERSON] , 16 лютого 2012 року звернувся в Жовківську державну нотаріальну контору Львівської області із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті батька, [PERSON] . Внаслідок його звернення у Жовківській державній нотаріальній конторі Львівської області 16 лютого 2012 року було зареєстровано спадкову справу після смерті [PERSON] № 71/2012, номер у Спадковому реєстрі 52423792, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 29630952 від 16 лютого 2012 року. Державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Галань Ольгою Ярославівною 16 лютого 2020 року позивачу, [PERSON] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , вже видано свідоцтво про право на спадщину за законом на бланку серії ВРП № 711088, яке зареєстровано в реєстрі за № 387, спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з права на земельну частку площею 0,77 га, що перебуває у власності КСП «Незалежність», Жовківського району, Львівської області і належало померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку /пай/, виданого Жовківською райдержадміністрацією 21 липня 2011 року та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів 08 вересня 2011 року за № 6274, крім того майнового паю в сумі 2908 (дві тисячі дев`ятсот вісім) гривень, який знаходиться у власності сільськогосподарського підприємства ПП Агрофірми «Кам`яна Гора», Жовківського району, Львівської області і належав померлому на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, виданого Кам`яногірською сільською радою, Жовківського району Львівської області 10 лютого 2012 року серії та номер ЛВ VI 095162, а також рошового вкладу з відповідними процентами та компенсаційними виплатами, що знаходиться в філії Жовківського відділення № 6325/029 Ощадного банку України на рахунку № 2502 та належав померлому на підставі ощадної книжки, виданої вищевказаною філією банку. Вартість спадкового майна становить 10878 (десять тисяч вісімсот сімдесят вісім) гривень 45 коп. Крім того, державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Галань Ольгою Ярославівною 04 листопада 2024 року позивача, [PERSON] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , вже видані свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме: 1) на бланку серії НТО № 786013, яке зареєстровано в реєстрі за № 1747, спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 0,1600 га., що розташована в селі Кам`яна Гора, Львівського району, Львівської області, наданої для ведення особистого селянського господарства та належала померлому на підставі рішення Кам`яногірської сільської ради Жовківського району Львівської області від 20 серпня 1995 року за № 2, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 22 жовтня 2024 року за № 57268102, реєстраційним номер об`єкта нерухомого майна: 3030875246227, кадастровий номер землі 4622784200:01:004:0077; 2) на бланку серії НТО № 786012, яке зареєстроване в реєстрі за № 1746, спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 0,2500 га., що розташована в [ADDRESS] , наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та належала померлому на підставі рішення Кам`яногірської сільської ради Жовківського району Львівської області від 20 серпня 1995 року за № 2, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 22 жовтня 2024 року за № 57268001, реєстраційним номер об`єкта нерухомого майна: 3030870846227, кадастровий номер землі 4622784200:01:004:0078. Позивач, [PERSON] , є власником зазначеного вище майна, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав № 402223831, № 402223130, які сформовано 04 листопада 2024 року державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Галань Ольгою Ярославівною. Видача зазначених вище свідоцтв про право на спадщину за законом позивачу, [PERSON] після смерті батька, [PERSON] , підтверджує факт прийняття ним спадщини після його смерті. Суд враховує, що мати позивача, [PERSON] , померла [INFO] у віці 85 років, про що 08 травня 2013 року було складено відповідний актовий запис № 10, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 08 травня 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кам`яногірської сільської ради. Приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Любов Вікторівною 21 жовтня 2024 року позивачу, [PERSON] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на бланку серії НТН № 670126, яке зареєстроване в реєстрі за № 1668, спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 1,30 (одна ціла тридцять сотих) гектара, кадастровий номер: 4622784200:02:000:0180, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства. Вищевказана земельна ділянка належала спадкодавцю на праві власності на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ № 039576, виданого Кам`яногірською сільською радою 05 червня 1996 року зареєстрованого за № 12. Позивач, [PERSON] , є власником зазначеного вище майна, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав № 400182193, який сформовано 21 жовтня 2024 року приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Любов Вікторівною. Видача зазначеного вище свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу, [PERSON] після смерті матері, [PERSON] , підтверджує факт прийняття мною спадщини після її смерті. Однак, постановою № 329/01-16 від 27 березня 2025 року Жовківська державна нотаріальна контора Львівської області відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок в [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , з підстав недотримання п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», а саме через те, що не надані необхідні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно. Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, право власності на робітничий двір (житловий будинок) [ADDRESS] було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі по селу Кам`яна Гора Замківської сільської ради Жовківського району Львівської області. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. З довідки № 1299, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Шептицьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 20 березня 2025 року, вбачається, що в КП ЛОР «Шептицьке міжміське бюро технічної інвентаризації» станом на 31 грудня 2012 року право власності на нерухоме майно по [ADDRESS] не реєструвалося. Згідно нового адміністративно-територіального устрою України село Кам`яна Гора належить до Добросинсько-Магерівської територіальної громади Львівського району Львівської області. Тобто, правовстановлюючий документ на право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутній, оскільки право власності на даний будинок зареєстроване не було. З технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, ідентифікатора об`єкта будівництва, виданих Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Шептицьке міжміське бюро технічної інвентаризації», вбачається, що рік побудови житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальна площа житлового будинку 92,5 м2, житлова площа 51,0 м2, допоміжні приміщення та їх площа: веранда площею 8,4 м2, ванна площею 5,1 м2, коридор площею 8,2 м2, кухня площею 10,5 м2, тамбур площею 9,3 м2, загальна допоміжна площа 41,5 м2. При будинку є господарські будівлі: господарська будівля з літньою кухнею, гараж, сарай, та споруди: колодязь, огорожа. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З наведеного суд робить висновок, що [PERSON] , є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] , прийняв після його смерті спадщину, оскільки не відмовився від прийняття спадщини, навпаки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, так як був зареєстрований, проживав разом із своїм батьком, вів з ним спільне господарство. Так як [PERSON] належав на праві власності житловий будинок [ADDRESS] як голові робітничого типу двору, що підтверджується записами в погосподарській книзі, а тому моє право на спадкування даного майна підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем, [PERSON] , права власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Враховуючи наведені вище обставини, суд вважає, що його право власності на житловий будинок підлягає захисту в судовому порядку. Враховуючи встановлені обставини та досліджені докази, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок, позовні вимоги підлягають задоволенню. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved