Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-01 00:00:00

у грудні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання сина [PERSON] , [INFO] , разом з батьком. Позивач обґрунтував свій позов тим, що сторони фактично проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, з лютого 2010 року по березень 2022 року. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . У лютому 2022 року почалося повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України, а тому позивач евакуював 05.03.2022 свою родину у західні області України, а сам повернувся в м. Чернігів. З того часу, фактичні шлюбні відносини між сторонами припинилися. Після виходу російських військ з території Чернігівської області, син сторін [PERSON] вирішив проживати з батьком [PERSON] , де і проживає по даний час за адресою: [ADDRESS] . Фактичне місце проживання відповідача позивачу невідомо, за наявною інформацією вона виїхала на постійне місце проживання до Німеччини. Крім того, починаючи з березня 2022 року відповідач жодним чином не бере участі у матеріальному забезпеченні сина сторін. [PERSON] весь час піклується про сина, створює для нього всі належні соціально-побутові умови проживання, постійно займається вихованням сина, його розвитком, слідкує за станом здоров`я дитини. Позивач має постійне джерело доходу, працює в ТОВ «Чернігівський ремонтно-виробничий комбінат». За місцем роботи та місцем проживання характеризується позитивно. Для забезпечення якнайкращих інтересів дитини, позивач вважає за необхідне визначити місце проживання сина разом з батьком, тобто за місцем його фактичного проживання. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 12\~грудня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідач відзив на позов не подала. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 10\~лютого 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити, також зазначили, що не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи по суті повідомлялась завчасно і належним чином. Судова повістка відповідачу надсилалася за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Представник служби у справах дітей Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без участі представника. Також, представником третьої особи надіслано до суду висновок, відповідно якого служба у справах дітей вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та його представника, заслухавши малолітнього сина сторін [PERSON] , [INFO] , допитавши в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Як пояснив у судовому засіданні позивач, він та [PERSON] фактично проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з лютого 2010 року по березень 2022 року. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Позивач у судовому засіданні пояснив, що малолітній син [PERSON] виявив бажання проживати з ним, наміру їхати до матері у Німеччину немає, хоча відповідач пропонувала йому проживати з нею. Малолітній [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що бажає проживати разом з батьком, оскільки в Україні створені для нього належні умови для проживання, тут його друзі, навчання в школі та заняття в секції футболу, а тому проживати у Німеччині він не бажає. Наявними у справі доказами підтверджується, що малолітній син сторін проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Зокрема, висновком про визначення місця проживання малолітньої дитини, затвердженим рішенням виконавчого комітету Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 07.05.2024 за № 1067 встановлено, що малолітній [PERSON] проживає без реєстрації разом з батьком [PERSON] по [ADDRESS] , потреби дитини повністю задовольняються ним. Служба у справах дітей Новобілоуської сільської ради надіслала запит до [PERSON] з проханням надати інформацію для вирішення питання про визначення місця проживання дитини. 05.05.2024 [PERSON] повідомила, що хоче, аби дитина проживала і навчалася у фізичній та емоційній безпеці з нею у Німеччині. (а.с. 35). Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.07.2020 підтверджується, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 14). Як пояснив [PERSON] , у зв`язку з погіршенням відносин між ним та відповідачем, виник спір щодо місця проживання їх спільного сина [PERSON] . Так, матір постійно бажає забрати дитину до себе за кордон, оскільки вона виїхала на постійне місце проживання до Німеччини. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , який є хрещеним батьком малолітнього [PERSON] , суду пояснив, що [PERSON] перебуває за кордоном, з дитиною не спілкується, навіть не телефонує йому. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , дружина хрещеного батька, суду пояснила, що мати [PERSON] самоусунулась від його виховання, наразі перебуває за кордоном. Навіть, коли мати була ще в Україні, син проживав з батьком. Вона просила [PERSON] повернутися, поїхати з нею у Німеччину, але він повідомив, що хоче жити з батьком. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , який є знайомим позивача, суду пояснив, що він працює разом з позивачем. Як почалася війна, позивач, разом з відповідачем та їх спільним сином поїхали на Вінниччину. Проте сімейні стосунки не склалися і сторони почали проживати окремо. Платон захотів залишитися з татом. Крім того свідок пояснив, що він допомагав позивачу у с. Роїще по господарству, разом робили ремонт. З висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини слідує, що малолітній [PERSON] проживає разом із батьком за адресою: [ADDRESS] , де батьком створені всі належні умови для виховання та розвитку дитини, про що складений відповідний акт. Також зазначено, що [PERSON] хоче проживати разом з батьком та не хоче виїздити до Німеччини, зв`язок з мамою підтримує по телефону (а.с. 35). Згідно інформації Чернігівського ліцею № 1 Чернігівської міської ради [PERSON] є учнем 7-В класу Чернігівського ліцею № 1 Чернігівської міської ради з 01.06.2018. Батько учна опікується вихованням дитини, відвідує батьківські збори та шкільні заходи. Мати дитини, [PERSON] , участі у шкільному житті дитини не бере, жодних контактів зі школою не підтримує (а.с. 9). Згідно копії наказу № 5 від 17 серпня 2022 року [PERSON] прийнято на роботу майстром буровим свердловини з 17.08.2022 (а.с. 19). Згідно характеристик з місця роботи та місця проживання [PERSON] характеризується позитивно (а.с. 16-17). Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини закріплено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно із частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до\~статті 141\~Сімейного кодексу\~України мати,\~батько мають\~рівні права\~та обов`язки\~щодо дитини,\~незалежно від\~того,\~чи перебували\~вони у\~шлюбі між\~собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до частини першої, другої статті 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Тлумачення частини першої статті 161 Сімейного кодексу України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). У рішенні Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз релевантної практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до положень частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи надані позивачем докази, заслухавши думку малолітнього [PERSON] , оцінивши висновок органу опіки та піклування, суд вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього сина сторін разом з батьком, оскільки вказане відповідає якнайкращим інтересам дитини. При цьому, суд враховує, що визначення судом місця проживання дитини з одним із батьків, ніяким чином не перешкоджає іншому з них брати участь у вихованні, матеріальному забезпеченні дитини, спілкуванні з нею, що передбачено чинним законодавством. За таких обставин, позов підлягає задоволенню. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved