Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. \~ \~ \~ \~Позов обґрунтовує тим, що вона є клієнтом АТ КБ «Приватбанк» та має платіжну картку «Універсальна» № [NUMBER] (рахунок [NUMBER] ) із встановленим лімітом 90000,00 грн. Також вона зареєстрована у додатку «Приват 24» за яким закріплено номер її мобільного [NUMBER] . Станом на 25.07.2024 сума кредитних коштів на її картці становила 31532,43 грн., кредитний борг 58467,57 грн., який нею був погашений 09.08.2024 40000,00 грн., 14.08.2024 16500,00 грн., 16.08.2024 4000,00 грн., 10.09.2024 100,00 грн. 26.07.2024 орієнтовно з 08 год. 00 хв. до 08 год. 40 хв. нею було виявлено, що на її номер, який є контактним в АТ КБ «Приватбанк» надійшло 26.07.2024 о 02 год. 05 хв. sms-повідомлення від банку про підтвердження списання 355,00 MXN (мексиканські песо). Після того як вона увійшла в додаток «Приват 24», то виявила списання коштів із своєї картки в еквіваленті 29720,27 грн., перерахування коштів здійснювалося в іноземній валюті починаючи з 25.07.2024 21 год. 30 хв. по 26.07.2024 03 год. 34 хв., всього 100 переказів. Також 26.07.2024 о 02 год. 56 хв. в додатку «Приват 24» її було повідомлено в розділі «Сповіщення» про те, що відбулася відмова в списанні коштів 65,00 MXN у зв`язку з невірним введенням CVV2-кодом. Не зважаючи на те, що відбулася відмова в списанні коштів о 02 год. 56 хв. в зв`язку з невірним введенням CVV2-коду, АТ КБ «Приватбанк» дозволив списання коштів з її картки. Зазначає, що вказані трансакції вона не здійснювала, жодних покупок та платежів не проводила, ніяких повідомлень перед початком списання коштів на її телефон не приходило, жодного дзвінка не надходило для підтвердження списання коштів. 26.07.2024 вона написала заяву у відділенні АТ КБ «Приватбанк» про вчинення шахрайських дій та незаконне списання коштів, після чого її картка була заблокована та їй видали нову. Також, за її заявою від 26.07.2024 відомості про незаконне заволодіння грошовими коштами були внесені до ЄРДП Луцьким РУП ГУНП у Волинські області за № 12024030580002581 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. 29.07.2024 вона подала до відділення АТ КБ «Приватбанк» заяву в якій просила провести службове розслідування по факту незаконного списання коштів з картки, повернути усі незаконно списані кошти на загальну суму 29720,27 грн., не нараховувати відсотки за користування кредитом на суму незаконно списаних коштів, надати інформацію про те, хто і яким чином авторизувався від її імені для проведення списання коштів по картці [NUMBER] . У відповідь відповідач повідомив про ініціювання претензійної роботи, регламент проведення якої до 120 днів, у задоволенні вимоги про зупинення нарахування відсотків за кредитом було відмовлено. На час звернення до суду, відповідачем на картковий рахунок позивача було повернуто грошові кошти в сумі 16211,21 грн., відтак сума неповернутих коштів становить 13509,06 грн. Починаючи з 25.07.2024 з її рахунку відповідач щомісячно 01 числа списує 3,5 %, а всього 5949,56 грн. Вказує на те, що відповідачем не надано інформації щодо вжиття всіх можливих заходів для запобігання порушенню її прав та їх поновлення, зокрема щодо використання коректного введення коду картки, здійснення sms-інформування її про всі операції, які здійснювались по картці, проведення подальшого списання коштів після ненадання нею згоди через додаток «Приват 24» на списання коштів та після неодноразового невірного введення CVV-коду. Вона не надавала жодних доручень на проведення списання коштів з її карткового рахунку, а тому правових підстав для списання коштів не було. Посилаючись на вимоги ст.86 Закону України «Про платіжні послуги» зазначає, що пеня за неакцептовані платіжні операції становить 1895,59 грн. Посилаючись на викладене, позивач просить суд зобов`язати відповідача повернути їй за рахунок власних коштів суму неакцептованих платіжних операцій в розмірі 13509,06 на її рахунок шляхом відновлення на банківському рахунку [NUMBER] , сплатити пеню за здійсненою неакцептованою платіжною операцією в розмірі 1895,59 грн. шляхом перерахунку коштів на її рахунку [NUMBER] , відшкодувати їй 5949,56 грн. утриманих з неї у період з 01.08.2024 по 01.11.2024 відсотки за користування кредитом, нараховані внаслідок здійснення в період з 25.07.2024 по 26.07.2024 неакцептованих платіжних операцій, шляхом їх перерахунку на її рахунку [NUMBER] та списати у повному обсязі заборгованість всіх видів нараховану після 26.07.2024 за рахунком [NUMBER] , який відкритий на її ім`я. Ухвалою судді від 25.11.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі. Від відповідача надійшов відзив, який обґрунтований тим, що обставини справи наведені [PERSON] у позовній заяві стороною відповідача не заперечуються. Листом від 06.08.2024 відповідач повідомив позивача про те, що списання коштів на сторонній інтернет ресурсах відбувається після введення номеру карти, терміну дії та CVV-коду. Позивач вказує, що вона отримала сповіщення на додатку «Приват24» про відмову у списанні о 02 год. 56 хв. 26.07.2024, тобто платіж не було проведено у зв`язку з невірними даними картки, а решта платежів вдало здійснено, що дає підстави вважати, що вірно введені дані карти. Відповідач зазначає, що [PERSON] обрала невірний спосіб захисту своїх прав, що є самостійною підставою для відмови їй у задоволенні позову, а самою позивачкою не надано належних та достовірних доказів на спростування того, що не вона здійснювала зняття грошових коштів та що на це не було її добровільної згоди. Посилаючись на викладене, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 23.12.2024 вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони АТ КБ «Приватбанк» нараховувати відсотки, списувати грошові кошти з будь-яких розрахункових рахунків у тому числі карткових, зарплатних карткових рахунків, відкритих на ім`я [PERSON] у рахунок погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом. Позивач скористалася правом на подання відповіді на відзив, де підтримала раніше висловлену в позовній заяві позицію. На підставі останньої заяви позивача про збільшення позовних вимог від 03.02.2025, позивач просить суд зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованих платіжних операцій в розмірі 14348,60 грн. на рахунок [PERSON] шляхом їх відновлення на банківському рахунку [NUMBER] , сплатити пеню за здійсненою неакцептованою платіжною операцією в розмірі 2413,81 грн. шляхом перерахування коштів на банківському рахунку [PERSON] [NUMBER] , відшкодувати [PERSON] 7700,73 грн. утриманих з неї у період з 01.08.2024 по 01.02.2025 відсотки за користування кредитом, нараховані внаслідок здійснення в період з 25.07.2024 по 26.07.2024 неакцептованих платіжних операцій, шляхом їх перерахунку на банківський рахунок [PERSON] [NUMBER] , списати у повному обсязі заборгованість всіх видів нараховану після 26.07.2024 за рахунком [NUMBER] , який відкритий на ім`я [PERSON] . Ухвалою суду від 24.03.2025 закрито підготовче провадження у справі. В судовому засіданні позивач заявлений позов підтримала та просила задовольнити з наведених у позовній заяві підстав. Представник відповідача заявлений позов не визнала, просила суд відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке. Судом встановлено, що 01.11.2021 [PERSON] приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг та отримала платіжну картку «Універсальна» № [NUMBER] (рахунок [NUMBER] ) із встановленим лімітом 90000,00 грн. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною першою\~статті 1068 ЦК України\~передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Відповідно до\~статті 1073 ЦК України\~у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилається на те, що 26.07.2024 орієнтовно з 08 год. 00 хв. до 08 год. 40 хв. нею було виявлено, що на її номер, який є контактним в АТ КБ «Приватбанк» надійшло 26.07.2024 о 02 год. 05 хв. sms-повідомлення від банку про підтвердження списання 355,00 MXN (мексиканські песо). Після того як вона увійшла в додаток «Приват 24», то виявила списання коштів із своєї картки в еквіваленті 29720,27 грн., перерахування коштів здійснювалося в іноземній валюті починаючи з 25.07.2024 21 год. 30 хв. по 26.07.2024 03 год. 34 хв., всього 100 переказів. Також 26.07.2024 о 02 год. 56 хв. в додатку «Приват 24» її було повідомлено в розділі «Сповіщення» про те, що відбулася відмова в списанні коштів 65,00 MXN у зв`язку з невірним введенням CVV2-кодом. Не зважаючи на те, що відбулася відмова в списані коштів о 02 год. 56 хв. в зв`язку з невірним введенням CVV2-коду, АТ КБ «Приватбанк» дозволив списання коштів з її картки. На підтвердження зазначених обставин позивач надала до суду виписку по карті № 4149609006072328 (рахунок [NUMBER] ), емітованої в АТ КБ «Приватбанк». Згідно зі статтею 1\~Закону України\~«Про платіжні\~системи та\~переказ коштів\~в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього\~Закону\~вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до\~статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»\~користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Відповідно до частин сьомої - дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 202/10128/14, від 13.09.2019 у справі № 501/4443/14, від 20.11.2019 у справі № 577/4224/16, від 17.06.2021 у справі № 759/4025/19, від 16.08.2023 у справі № 176/1445/22 та інших. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від\~03.07.2019 у справі № 537/3312/16 (провадження № 61-17629св18) зазначено, що:\~«сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), на яку є посилання у касаційній скарзі, зроблено висновок, що: «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Судом встановлено, що 26.07.2024 [PERSON] звернулась із заявою про вчинення кримінального правопорушення, на підставі якої 27.02.2024 за даним фактом Луцьким РУП ГУНП у Волинській області внесено відомості до ЄРДС № 12024030580002581 за ч.4 ст.190 КК України. 29.07.2024 [PERSON] звернулася до відповідача з заявою в якій просила провести службове розслідування за фактом незаконного списання коштів з її картки, повернути їй ці кошти, не нараховувати відсотки за користування кредитними коштами, а також надати інформацію про те хто і яким чином авторизувався від її імені для проведення списання коштів по картці, надати копію договору від 06.10.2024 SAMDNWFC00010130248 та надати інформацію та розрахунок суми відсотків на суму кредитної заборгованості по карці 4149609006072328 без врахування незаконно списаних коштів в розмірі 29720,27 грн. 08.08.2024 банк надав позивачу відповідь про те, що списанн коштів стороннім інтеренет ресурсом проводилося після введення номеру картки, CVV-коду, терміну дії. Банком була ініційована претензійна робота з правилами Міжнародної платіжної системи. Регламент проведення претензійної роботи 120 днів, а також відмовлено у призупиненні нарахування відсотків за кредитом та у випадку спевненості в наявності шахрайських дій щодо списання коштів, рекомендовано звернутися до правоохоронних органів. Крім цього, за результатами проведеної АТ КБ «Приватбанк» перевірки встановлено, що [PERSON] для входу в Приват24 використовує пристрій: ZTEA7040]ZTE (imei: AA5197FBBC7FEFD0). За період з 25.07.2024 по 26.07.2024 09:08:01 виявлено, що входів в акант (+380676962554) Приват24 клієнт [PERSON] не зафіксовано. Згідно вибірки за період з 25.07.2024 по 26.07.2024 виявлено фніормацію щодо вихідних SMS на фінансовий номер +380676962554 клієнта [PERSON] . ННа підставі проаналізованої інформації, яка отримана в оді проведення перевірки, банк припискає, що зняття грошових коштів з картвокого рахунку [PERSON] стало можливим в результаті компрометації даних картки ймовірно клієнтом (номер картки, термін дії, CVV2-код). З урахуванням викладеного, суд вважає, що сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача (про який зазначає банк), не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Згідно з частиною першою\~статті 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Аналіз положень статей 11 та 1166\~ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною першою\~статті 1068 ЦК України\~передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів»\~визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що позивач є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. Згідно зі\~ст.1073 ЦК України\~у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями частини другої\~статті 614 ЦК України\~саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг, що відповідає й вимогам Цивільно-процесуального кодексу України, які викладені вище. Відповідно до п.п. 143, 146, 147\~Постанови Правління Національного Банку України «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів» від 29.07.2022 № 164\~надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди). Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків. У постанові Верховного Суду від 08.02.2018 в справі № 552/2819/16-ц вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними». Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача, не довів, що позивач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6\~ст.81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно положень\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2018 в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Суд враховує, що відповідач зверталась до банку про проведення службового розслідування, і до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на зняття коштів з рахунку. Натомість посилання сторони відповідача суд до уваги не приймає, оскільки такі зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що [PERSON] втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. За наслідками проведеної відповідачем перевірки, банк зазначив, що можна зробити припущення, що зняття коштів стало можливим в результаті дій самої [PERSON] . Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.08.2023 року у справі № 176/1445/22. Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що [PERSON] , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей за кредитною карткою, її особового рахунку, акаунту чи додатку «Приват24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції. Отже, судом встановлено, що позивачка [PERSON] як користувач карток своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з рахунку [PERSON] відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, позивач повідомила про цей факт банк та звернулися до правоохоронних органів. Відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я позивача не є підставою для відмови у позові. Окрім того, відповідач, як банк, не проявив жодної уваги до того, що позивач, як клієнт, раптово, виключно віддалено почала знімати кошти без банківської карти, а лише шляхом введення карткового рахунку, терміну дії картки та CVV-коду. Чому в такому випадку банк щодо операцій, які очевидно виглядали незвичними для клієнта та підозрілими, не застосував будь-яких додаткових засобів верифікації, зокрема не подзвонив клієнту для підтвердження операції, або не запросив клієнта для особистого підтвердження операції у відділенні банку. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Таким чином, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року № 342/180/17 погодилася із висновком судів попередніх інстанцій, що кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд\~шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. \~ \~ \~ \~З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є підставними та підлягають до задоволенні, а обранй нею спосіб захисту порушених прав є ефективним та приведе до їх відновлення і тим самим спростовує твердження відповідача про це. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір в сумі 1211,20 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved