Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія Європейська Агенція з повернення боргів» звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №7811559 від 21.04.2024, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем, на суму 20\~810 грн. 00 коп., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3\~028,00 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 21.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №7811559, який підписано останнім електронним підписом. 21.11.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Європейська Агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №21112024, відповідно до умов позивач набув права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах боржників, в тому числі за договором укладеним із відповідачем. Останнього було належним чином повідомлено про відступлення права вимоги до позивача по зазначеному кредитному договору, проте він, у порушення взятих на себе зобов`язань, кредит не повернув, відсотки за його користування не сплатив. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань з повернення кредитних коштів і сплати відсотків за їх користування виникла заборгованість за кредитним договором №7811559 від 21.04.2024 у розмірі 20\~810,00 грн., в тому числі: 6000 грн. 00 коп. заборгованість за основною сумою боргу; 9 450 грн. 00 коп. заборгованість за відсотками; 5 360 грн. 00 коп. заборгованість за пенею і штрафами. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 20 810 грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн.. Ухвалою від 19.02.2025 було відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін і призначено перше судове засідання для розгляду справи по суті на 10.04.2025. Судове засідання 10.04.2025 було відкладено на 12.05.2025 для повторного повідомлення відповідача про розгляд справи. Ухвалою від 12.05.2025 призначено заочний розгляд справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Відповідно до прохальної частини позовної заяви в разі неявки в судове засідання відповідача позивач не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, а саме за допомогою направлення судових повісток за зареєстрованим його місцем проживання, які повернулись до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відзив на позовну заяву відповідач не подав, будь-яких клопотань на адресу суду від нього не надходило. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 дійшов висновку про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а в даному випадку, суду. Згідно з положеннями ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином, без поважних причин або без повідомлення причин, за відсутності у справі поданого ним відзиву, і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів (ухвалює заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 21.04.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] (далі відповідач) було укладено договір №7811559 про надання споживчого кредиту, за яким останньому надано кредит на суму 6 000 грн на строк 360 днів, із стандартною процентною ставкою 1,50 % в день, з періодичністю сплати платежів зі сплати процентів кожні 15 днів, дата повернення кредиту 11.04.2025; орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення договору за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом складає 38\~400,00 грн. Вказаний договір разом з таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживний кредит, яка є додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту, підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором А6944 (а.с.5-13, 13, зворот-14). Крім того, відповідачем також підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором Паспорт споживчого кредиту Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), а.с.15-16, зворот. Отже, за умовами вказаного договору відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші зобов`язання у повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цим договором. 21.11.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №21112024, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» за плату відступило для Товариства право грошової вимоги до боржників, зазначених в Реєстрі Боржників (а.с.17-19). Згідно з актом прийому-передачі Реєстру Боржників від 21.11.2024 до договору факторингу №21112024 фактор ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняв від клієнта ТОВ «Авентус Україна» Реєстр Боржників (а.с.20). Відповідно до витягу з вказаного Реєстру боржників позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №7811559 від 21.04.2024 в сумі 20 810 грн, з яких: 6 000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 9 450 грн заборгованість за відсотками, 5 360 грн заборгованість за пенею, штрафами (а.с.21). З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір був підписаний відповідачем електронним цифровим підписом, він був ознайомлений із умовами кредитування, сума кредиту була перерахована відповідачу, що не спростовано, однак взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, отриманої суми кредиту не повернув, відсотки не сплатив. Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань. Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до частин 1, 3 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Частиною 2 статті 615 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Згідно з\~частинами 1,\~3,\~4,\~7\~ст.11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію»пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). За змістом Глави 73 ЦК України, ч. 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст.1079 ЦК України). Згідно з розрахунком заборгованості за вищевказаним кредитним договором відповідач має заборгованість перед позивачем станом на 31.12.2024 у розмірі 20 810 грн. 72 коп. за період з 21.04.2024 по 31.12.2024, в тому числі: 6 000 грн 00 коп. прострочена заборгованість за кредитом; 9 450 грн 42 коп. заборгованість за відсотками; 5 360 грн. 00 коп. заборгованість за пенею, штрафами (а.с.22). Зважаючи на оформлені у встановленому порядку договори кредиту та факторингу, позивач є належним стягувачем неповернутих кредитних коштів та відсотків за користування ними з відповідача. Відповідач своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву не скористався, доказів на спростування тверджень позивача, викладених у позовній заяві також не надав, розрахунок заборгованості не спростував. Враховуючи те, що відповідач не виконав передбачені кредитним договором і законом зобов`язання ні перед первісним кредитором, ні перед новим кредитором, позивачем, внаслідок чого утворилася заборгованість, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення основного боргу та заборгованості за відсотками. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за пенею, штрафами в розмірі 5360 грн, суд зазначає наступне. Розділом 6 кредитного договору №7811559 від 12.04.2024 «Відповідальність сторін» передбачено обов`язок споживача сплатити штраф у випадку невиконання та/або неналежного виконання ним своїх зобов`язань у розмірі 200 грн на 4 (четвертий) день такого невиконання та/або неналежного виконання (п.п.6.4.1.договору) та у розмірі 60 грн починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожен день невиконання та/або неналежного виконання (п.п.6.4.2. договору). Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~визначають, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за пенею, штрафами в розмірі 5 360 грн, оскільки вони нараховані кредитодавцем у період дії в Україні воєнного стану. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки відповідач не виконав умови кредитного договору, а тому з нього слід стягнути на користь позивача загальну заборгованість за ним у розмірі 15 450 грн 00 коп., в тому числі: основний борг за кредитом 6 000 грн. 00 коп. та заборгованість за відсотками 9 450 грн. 00 коп.. У відповідності до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 248 грн 08 коп. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial