Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини. Позов мотивує тим, що 02 травня 2009 року між сторонами у Відділі ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції був зареєстрований шлюб, актовий запис №683. Під час шлюбу в них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2019 року шлюб між ними розірваний. Зазначає, що він добровільно надавав матеріальну допомогу [PERSON] на утримання доньки, приймав участь у її вихованні. Під час побачення дитина йому повідомила про погане ставлення до неї зі сторони нового чоловіка [PERSON] , недостатню увагу зі сторони матері, виразила бажання проживати разом із ним. Він запропонував матері дитини дозволити доньці проживати разом із ним, проте вона відмовилася від цієї пропозиції та заборонила йому бачитися із дитиною. Вказує, що відповідач [PERSON] ніде не працює, про дитину не піклується, він ж є приватним підприємцем, працює, має стабільний дохід, постійне місце проживання, позитивно характеризується, а тому, в інтересах дитини, просить суд визначити місце проживання [PERSON] з ним, її батьком, за адресою: [ADDRESS] , та стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 жовтня 2024 року прийнято справу до розгляду у загальному позовному провадженні, призначене підготовче засідання та залучено до участі в справі Орган опіки та піклування Вінницької міської ради, зобов`язано останнього надати висновок щодо заявлених позовних вимог. 22 жовтня 2024 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з матір`ю. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що з моменту розірвання шлюбу донька проживає із нею та знаходиться на її утриманні. У 2019 році вона змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », а [INFO] у неї народилася ще одна донька - [PERSON] . Вказує, що 09 грудня 2022 року вона зареєструвала шлюб із [PERSON] , у зв`язку з чим змінила прізвище на « [PERSON] ». Зазначає, що [PERSON] більше ніж півтора року не підтримує зв`язок із донькою [PERSON] , дитина його боїться після того як він погрожував [PERSON] фізичною розправою. З цього приводу вона зверталася із заявою до правоохоронних органів та за результатами її розгляду з [PERSON] було проведено бесіду профілактичного характеру про неприпустимість протиправної поведінки. Звертає увагу, що [PERSON] життям доньки не цікавився до 06 вересня 2024 року, до моменту, поки він не отримав повістку про мобілізацію і в нього виникла потреба в укладенні договору про сплату аліментів з метою отримання відстрочки від мобілізації. Вказує, що донька [PERSON] навчається у 8 класі Вінницького ліцею №22, позитивно характеризується за місцем навчання, лише вона займається вихованням дитини, піклується про стан її здоров`я та життя. Вважає, що твердження [PERSON] , позивача за первісним позовом, щодо бажання доньки проживати разом із ним, не відповідає дійсності, оскільки він півтора роки не спілкувався із дитиною та не цікавився її життям. Наразі вона з дітьми проживає в батьківському будинку за адресою: [ADDRESS] , її батько помер, вона ж є спадкоємницею частини цього житлового будинку. При цьому вона не заперечує, що [PERSON] здійснював переказ коштів для їх дитини. Проте і вона працює, заробляє кошти на життя, піклується вихованням, здоров`ям та життям доньки та за станом здоров`я та фізичними можливостями може забезпечити усі необхідні умови проживання, харчування та розвитку, а тому просить суд визначити місце проживання дитини [PERSON] з матір`ю - [PERSON] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2024 року прийнято до провадження зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та об`єднано його з первісним позовом по справі, а також зобов`язано Орган опіки та піклування Вінницької міської ради надати висновок щодо предмету спору з урахуванням зустрічного позову. 14 листопада 2024 року позивач - відповідач через свого представника подав відзив на зустрічну позовну заяву та просив відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] , оскільки вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а первісний позов - задовольнити. Свої заперечення обґрунтовує тим, що він, окрім того, що сплачує аліменти на утримання доньки, постійно перераховує на банківську картку гроші, однак [PERSON] забороняє йому це робити, чинить різні перешкоди в його намаганні фінансово забезпечувати доньку. Про те, що донька його боїться він чує вперше, вони підтримують зв`язок, він цікавиться інтересами та потребами дитини і донька неодноразово висловлювала бажання проживати разом із ним. Вважає, що інцидент, який трапився 27 квітня 2023 року був провокацією з боку [PERSON] , жодних погроз фізичною розправою та вимагання грошових коштів з його сторони не було, донька не була присутня під час цієї розмови. Його бажання, щоб донька проживала із ним, абсолютно не пов`язане із мобілізацією, а спрямоване на забезпечення інтересів дитини. Вважає за необхідне вислухати думку дитини [PERSON] щодо її місця проживання. Правом надання відповіді на відзив [PERSON] не скористалася. Орган опіки та піклування Вінницької міської ради надав висновок від 20 лютого 2025 року щодо предмета спору. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 лютого 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 травня 2025 року ( без винесення окремого процесуального документа із занесенням до протоколу судового засідання) суд залишив без розгляду заяву представника позивача за первісним позовом про прийняття додаткових доказів. Представник позивача - відповідача [PERSON] - адвокат Свистун Л.В. у судовому засіданні первісний позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, заперечувала щодо задоволення зустрічного позов. Суд визнавав явку позивача [PERSON] обов`язковою, однак останній тричі в судові засідання не з`явився, тому з урахуванням відсутності доказів поважності причин неявки в останнє судове засідання суд ухвалив продовжити розгляд справи за участі його представника. Відповідач - позивач [PERSON] та її представник - [PERSON] у судовому засіданні заперечували щодо задоволення первісного позову, мотивуючи тим, що [PERSON] належним чином виконує свої обов`язки, сприяє духовному та моральному розвитку дитини, слідкує за її станом здоров`я, займається її освітою, дитина забезпечена усім необхідним, в той же час, коли батько [PERSON] не приймає активну участь у вихованні доньки та останні півтора роки взагалі не цікавиться життям дитини. Просили зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. Представник Органу опіки та піклування Вінницької міської ради в судове засідання не з`явилася, однак просила розгляд справи провести в їх відсутність та підтримала висновок від 20 лютого 2025 року №01/00/011/11951. Відповідно до ст. 171 СК України суд вислухав думку дитини. [PERSON] , [INFO] , повідомила суду про своє бажання проживати разом із матір`ю. Вказувала, що в неї гарні стосунки із матір`ю та вітчимом, вони ніколи на неї не сваряться. З батьком майже два роки не спілкується, до школи батько ніколи не приходив, вона самостійно вирішила припинити із ним спілкуватися, адже чула телефонну розмову, в якій він погрожував мамі, і їй це не сподобалося. Раніше вона спілкувалася із батьком, він вітав її з днем народження. Також вони зустрічалися орієнтовно 1-2 рази на місяць в нього вдома, проте його нова дружина погано до неї ставилася. Вона хотіла б спілкуватися із батьком, проте не жити із ним. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши думку дитини, суд дійшов такого висновку. Судом установлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2019 року (справа №127/17618/19)(а.с.4). Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05 травня 2022 року (а.с.6). Позивач за зустрічним позовом, маючи прізвище « [PERSON] », змінила його на « [PERSON] », про що свідчить копія свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 10 грудня 2019 року (а.с.39). 09 грудня 2022 року позивач за зустрічним позовом після реєстрації шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 09 грудня 2022 року, актовий запис №3654, а.с.41). [PERSON] . [INFO] народила доньку [PERSON] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24 березня 2022 року, а.с.40). [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Донька [PERSON] проживає разом із матір`ю за вищевказаною адресою, що не оспорюється сторонами по справі. [PERSON] є власником 3/25 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ( свідоцтво про право на спадщину від 02 грудня 2024 року, зареєстроване в реєстрі за № 4-837, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №406274275 від 02 грудня 2024 року, а.с.130-131). [PERSON] також є власником по часток земельних ділянок, кадастрові номера: 0510137000:03:007:0188 та 0510137000:03:007:0189, які розташовані у [ADDRESS] ( витяги з Держаного реєстру речових прав №406276850 та №406278757 від 02 грудня 2024 року, свідоцтва про право на спадщину від 02 грудня 2024 року, зареєстровані в реєстрі за № 4-838, 4-839, а.с.132-134, зворотній бік а.с.135). [PERSON] з 01 вересня 2017 року навчається в КЗ «Вінницький ліцей №22». Відповідно до характеристики від 04 жовтня 2024 року за місцем навчання вона зарекомендувала себе як ввічлива та спокійна учениця, має навчальні досягнення середнього та достатнього рівнів, до уроків готується старанно, пропусків без поважних причин немає. Зовнішній вигляд учениці завжди охайний, правил поведінки в закладі не порушує, підтримує дружні відносини з однокласниками, до вчителів та старших ставиться з повагою. Крім того зазначено, що мати [PERSON] приділяє належну увагу вихованню доньки, цікавиться її навчанням та успішністю, регулярно відвідує батьківські збори, будь - які питання вирішувалися із матір`ю. Батько [PERSON] не цікавився у класного керівника ні навчанням, ні успішністю доньки, до навчального закладу не приходив (а.с.46). Як слідує з копії виписки з медичної картки від 15 жовтня 2024 року, [PERSON] , яка проживає у [ADDRESS] , знаходиться під спостереженням в КНП «ЦПМСД №5 м. Вінниці», на прийом до сімейного лікаря дитина приходить з матір`ю (а.с.49). [PERSON] за 2023 рік отримала дохід в розмірі 80400,00 грн (копія податкової декларації про майновий стан і доходи, а.с.51-54). Згідно копії довідки №1910 від 10 жовтня 2024 року, виданої Управлінням соціального захисту населення (Лівобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради, [PERSON] , за період з 01 квітня 2024 року по 01 жовтня 2024 року, нараховано допомогу при народженні дитини на доньку [PERSON] у розмірі 5160,00 грн (а.с.50). З 09 жовтня 2024 року [PERSON] працює продавцем продовольчих товарів у ФОП [PERSON] , посадовий оклад - 9050,00 грн ( копія наказу №5 про прийняття на роботу від 08 жовтня 2024 року, а.с.55). [PERSON] за місцем роботи характеризується позитивно, за період роботи зарекомендувала себе як відповідальний, старанний та професійний працівник, дотримується трудової дисципліни, виконує робочі завдання у встановлені терміни та активно сприяє злагодженій роботі колективу (копія характеристики, виданої ФОП « [PERSON] » від 12 грудня 2024 року, зворотній бік а.с.136). За даними довідки КНП «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» Вінницької обласної ради» від 11 жовтня 2024 року [PERSON] на обліку не перебуває, за медичною допомогою до лікаря-нарколога не зверталася (а.с.60). Згідно повідомлення КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І.Ющенка Вінницької обласної ради» від 15 жовтня 2024 року [PERSON] станом на 14 жовтня 2024 року на стаціонарному лікуванні не перебувала та за медичною психіатричною, неврологічною та нейрохірургічною допомогою не зверталася (а.с.61). Як слідує з матеріалів справи, 27 квітня 2023 року [PERSON] зверталася до Відділу поліції №1 ВРУП ГУНП у Вінницькій області із заявою, що під час її телефонної розмови з колишнім чоловіком гр. [PERSON] останній погрожував їй фізичною розправою та вимагав грошові кошти. За результатами розгляду заяви із [PERSON] було проведено бесіду профілактичного характеру про неприпустимість протиправної поведінки в подальшому (а.с.42-43). [PERSON] є фізичною-особою підприємцем (виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 25 грудня 2023 року, а.с.21). Відповідно до характеристики від 10 вересня 2024 року, виданої директором ТОВ «Недвінсервіс», [PERSON] під час співпраці (за договором підряду) зарекомендував себе як добросовісний, ввічливий, ініціативний робітник, не мав порушень трудової дисципліни. За характером стриманий, порядний, з колегами по роботі підтримував дружні стосунки, поважав старших (а.с.7). Згідно довідки КНП «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» Вінницької обласної ради» від 10 вересня 2024 року, [PERSON] на обліку не перебуває, за медичною допомогою до лікаря-нарколога не звертався (а.с.13). Відповідно до повідомлення КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І.Ющенка Вінницької обласної ради» від 13 вересня 2024 року, [PERSON] станом на 11 вересня 2024 року на стаціонарному лікуванні не перебуває та за медичною психіатричною, неврологічною та нейрохірургічною допомогою не зверталася (а.с.12). Як слідує з виписок по рахунку [PERSON] в АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] здійснював на рахунок [PERSON] у період з липня 2021 року по квітень 2024 року перерахунок коштів із призначеннями платежів: «Для доньки [PERSON] , в тому числі аліменти» (а.с.8-10). На виконання вимог ухвали суду від 30 жовтня 2024 року виконавчим комітетом Вінницької міської ради надано висновок про доцільність чи недоцільність визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з одним з батьків. З даного висновку слідує, що дитина [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На засіданні комісії батько [PERSON] зазначив, що наразі не має можливості надати довідку про реєстрацію місця проживання, оскільки житло перебуває в іпотеці, сподівається, що зможе вирішити питання про погашення платежів до кінця 2025 року. Він повідомив, що донька проживає із матір`ю, яка категорично перешкоджає йому в спілкуванні з дитиною, однак з позовом не звертався. Він хвилюється за стан здоров`я доньки та за те, що мати може вивезти дитину за кордон без його згоди. Він бачив доньку місяць тому, але востаннє спілкувався з нею 1,5 роки тому. Матір дитини, [PERSON] , пояснила, що вона не чинить перешкод у спілкуванні батька з донькою. Донька самостійно прийняла рішення не спілкуватися з батьком, у зв`язку із конфліктом, який виник між нею, її матір`ю, та [PERSON] . Донька [PERSON] повідомила, що вона проживає із матір`ю та не спілкується з батьком понад два роки. Вона висловила негативне ставлення до нього, оскільки під час спільного проживання батько ображав і погрожував матері. Донька припустила, що батько прагне визначити місце її проживання разом із ним, щоб отримати можливість виїхати за кордон як багатодітний батько. Дитина чітко висловила бажання залишитися жити з матір`ю. Як слідує з висновку, згідно акту обстеження умов проживання від 06 січня 2025 року батько дитини [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] та має змогу забезпечити необхідні умови для проживання, навчання та всебічного розвитку доньки [PERSON] . Відповідно до акту обстеження умов проживання від 03 січня 2025 року мати дитини [PERSON] проживає за зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , у даному помешканні створенні належні умови для проживання та розвитку дитини [PERSON] . Зі слів доньки, вона категорично не бажає спілкуватися з батьком. Згідно актів оцінки потреб сім`ї, наданими Вінницьким міським центром соціальних служб, у сім`ї батька [PERSON] та матері [PERSON] відсутні ознаки та чинники, що спричиняють складні життєві обставини. Орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] (а.с.157-159). Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частини четверта-шоста статті 19 СК України). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Аналогічну позицію неодноразово висловлював і Верховний Суд. Так, у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року в справі № 352/2324/17 зазначено, що: «питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства». У постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини». У постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 402/428/16-ц Велика Палата Верхового Суду відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року в справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року в справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, та зробила правовий висновок, що «згідно до статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи щодо визначення місця проживання малолітніх дітей, перевіривши їх доказами, які оцінено судом на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи створення батьком належних умов для проживання, виховання та забезпечення дітей, виходячи в першу чергу з інтересів малолітніх дітей сторін, прихильність їх до батька, суд приходить до переконання про наявність підстав для визначення місця проживання дітей з батьком, у зв`язку з чим зустрічна позовна заява [PERSON] є обґрунтованою та такою, що підлягають задоволенню». При цьому у контексті наведених вище правових норм, практики Європейського суду з прав людини, положень Конвенції про права дитини слід дійти висновку, що судове рішення про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, може бути ухвалено лише якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, тобто за наявності між ними такого спору. Як установлено судом та ніким не оспорюється, сторони у справі є батьками малолітньої доньки [PERSON] , які проживають окремо, шлюб між ними розірвано. Донька [PERSON] після припинення шлюбних відносин між батьками проживає із матір`ю. Також під час розгляду справи судом встановлено, що донька [PERSON] забезпечена усім необхідним, мати [PERSON] піклується про здоров`я, займається її навчанням та всебічним розвитком. Відповідач - позивач [PERSON] офіційно працевлаштована, отримує дохід, позитивно характеризується за місцем роботи, за місцем проживання матері та доньки забезпеченні усі належні та необхідні умови для комфортного проживання. Батько [PERSON] вже понад 1, 5 роки не спілкується із донькою, тобто не бере активної та безпосередньої участі у її вихованні, не виявляє необхідної уваги та турботи до доньки, в той же час, приймає участь в утриманні, на момент розгляду даної цивільної справи нерухоме майно, у якому він проживає, знаходиться у іпотеці (такі відомості вказані ним на засіданні Органу опіки та піклування Вінницької міської ради). Донька самостійно виявила бажання не спілкуватися із батьком, причиною чого став конфлікт між ним та її матір`ю, та має бажання проживати разом з матір`ю. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суд враховує об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема, поведінку батьків щодо дитини та зважає, що донька сторін постійно проживає з матір`ю. Суд відмічає, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, батьки не змогли самостійно вирішити спір та забезпечити доброзичливе спілкування один з одним. Тому, враховуючи інтереси дитини, її вік, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, право дитини на щасливе та спокійне дитинство, та інші соціальні фактори, які вказують на ставлення до дитини, безпосередню участь у її вихованні, можливість утримання та забезпечення дитини усім необхідним до потреб її віку, виконання батьками своїх батьківських обов`язків, наміри і можливості виховувати дитину як повноцінного члена суспільства, приймаючи рішення, суд виходить із оцінки та забезпечення найкращих інтересів дитини, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, на підставі внутрішнього переконання та враховуючи думку дитини, яка хоче проживати з матір`ю, дійшов висновку, що проживання доньки з матір`ю відповідатиме найкращому забезпеченню прав малолітньої [PERSON] . Позивачем - відповідачем [PERSON] не надано суду достатніх та належних доказів на підтвердження того, що проживання доньки разом з матір`ю не відповідає інтересам дитини, які є важливими при розгляді даного спору. При цьому жоден із наявних у справі доказів не доводить більшу прихильність та психоемоційний зв`язок доньки до батька, а ніж до матері. Доводи ж [PERSON] про підтримання стосунків з донькою спростовуються як поясненнями дитини, так і його поясненнями, наданими на засіданні Органу опіки та піклування Вінницької міської ради, про відсутність спілкування з донькою понад 1,5 року. Перерахування ж коштів на утримання дитини не є вирішальним чинником для передачі йому дитини. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісних позовних вимог та задоволення зустрічного позову. Суд відмічає, що батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати. При цьому, визначення місця проживання дитини з матір`ю не впливатиме на її взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Указане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Зважаючи на задоволення зустрічного позову з відповідача за цим позовом на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. Судові витрати за первісним позовом з огляду на відмову в його задоволенні залишаються за позивачем за первісним позоовм. На підставі викладеного,

Outcome: approved