Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

В грудні 2024 року керівник Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Української міської ради звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у м.Києві та Київській області, [PERSON] про усунення перешкоди у здійсненні Українською міською радою Обухівського району Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 0,2076 га, шляхом визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 25.11.2014 року №10-10055/15-14-СГ; усунути перешкоди у здійсненні Українською міською радою Обухівського району Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду з кадастровим номером 3223151000:04:070:0077 шляхом скасування рішення державного реєстратора з індексним номером 18297185 від 24.12.2014 про державну реєстрацію; усунути перешкоди у здійсненні Українською міською радою Обухівського району Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду шляхом скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки площею 0,2076 га з кадастрвим номером 3223151000:04:070:0077. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що земельна ділянка, яка передана [PERSON] на підставі оскаржуваного наказу, розташована в межах прибережної захисної смуги р.Дніпро, а відтак, відноситься до земель водного фонду і не може передаватись у власність громадян, а оскаржуваний наказ прийнято з порушенням порядку передачі та зміни цільового призначення земельної ділянки, що порушує інтереси територіальної громади та державні інтереси. Ухвалою від 18.12.2024 року позовну заяву прокурора залишено без руху через незазначення місця прживання відповідача та надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 20.12.2024 року зазначені в ухвалі суду недоліки усунуті. 23 грудня 2024 року судом відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 03 січня 2025 року через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву представника Головного управління Держгеокадастру у м.Києві та Київській області Мельниченко М.С. в якому остання заперечує проти позовних вимог, вважає їх незаконними та необгрунтованими. Вказує, що позивачем на підтвердження підставності позову не надано затвердженого в установленому порядку проекту встановлення водоохоронної зони, а наданий на підтвердження лист ТОВ «Геоматичні рішення» від 16.09.2024 року №16/09 з якого начебто випливає накладення меж спірної земельної ділянки на землі водного фонду, не є належним та допустимим доказом. Земельна ділянка з кадастрвим номером 3223151000:04:070:0077 згідно відомостей Національної кадастрової системи відноситься до земель сільськогосподарського призначення та надана для ведення особистого селянського господарства. Крім того, представник вказувала і на пропуск строку звернення до суду з даним позовом, що є самостійною підставою для відмови у його задоволенні. 06.01.2025 прокурор подав відповідь на відзив в якому заперечив доводи представника відповідача, наполягав на підставності позову, належності, допустимості та достатності поданих доказів. 27 січня 2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача [PERSON] адвоката Холода О.А. в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що стороною позивача не було надано до позову належних, достовірних та достатніх доказів того, що спірна земельна ділянка повністю або частково входить до земель водного фонду та меж водоохоронних зон. На підставі висновку «Про наявні обмеження (обтяження) на використання земельної ділянки [PERSON] » №15-01/1945 від 19.06.2012 року згідно Класифікатора обмежень та обтяжень у використанні земельної ділянки, затвердженого наказом Держкомзему України №643 від 20.12.2008 року встановлено обмеження 01.01.05- охоронна зона навколо (вздовж) енергетичної системи. Будь-яких водоохоронних зон (обмежень) встановлено не було. Правомірність набуття відповідачем права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:04:070:0077 підтверджується в т.ч. актом обстеження земельної ділянки орієнтовною площею 0,2200 га, яка знаходиться в адміністративних межах Української міської ради, висновками №11а/5995/02 від 06.09.2012 року Управління культури і туризму Київської обласної державної адміністрації та №1113/11371 від 14.09.2012 року Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області, листом Управління водних ресурсів у м.Києві та Київській області №168 від 24.04.2014 року «Про розгляд проекту землеустрою», листом Дніпровского басейнового управління водних ресурсів Державного агенства водних ресурсів України №АД /10-489 від 25.04.2014 року «Щодо погодження меж земельної ділянки», викопіюванням з топографічного плану Української міської ради. Крім того просить застосувати позовну давність, вважає, що трирічний строк позовної давності щодо визнання недійсним наказу ГУ Держгеокадастру закінчився 25.11.2017 року, що є самостійною підставою для відмови у позові. В судовому засіданні порокурор [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задвольнити з підстав зазначених у позові. Вказував, що відповідач отримав земельну ділянку з порушенням вимог ЗК та ВК України, оскільки спірна змельна ділянка частково знаходиться в межах прибережної захисної смуги р.Дніпро. Оскільки землі водного фонду не можуть знаходитись у приватній власності, позов є підставним, а докази часткового накладення земельної ділянки з кадастровим номером 3223151000:04:070:0077 на землі водного фонду є достатніми і допустимими. Спосіб захисту обраний належний, як і визначені у справі сторони. Строк позовної давності на правовідносини у даній справі не поширюється. Представник Української міської ради до суду не з`явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у м.Києві та Київській області Мельниченко М.С. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог через їх безпілставність та необгрунтованість. Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні щодо доводів прокурора заперечив, зазначивши про правомірність набуття права власності відповідачем на спірну земельну ділянку. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, зазанчених у відзиві на позов. Звертав увагу на невірно обраний прокурором спосіб захисту при зверненні до суду з даним позовом, неналежність доданих ним до позову доказів та пропуск строку позовної давності. Відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначив, що оформлення права власності на спірну земельну ділянку тривало з 2011 року. Він звертався у відповідні інстанції, отримував необхідні документи, запрошував комісії, тощо. Земельною ділянкою він користується, на вільній від дерев частині вирощує городину. Вказана земельна ділянка знаходиться на відстані понад 100 м від р.Дніпро. Вважає, що прокурорм не було враховано ширину дамби. Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що наказом Головного управління Держземагенства у Київській області від 25.11.2014 № 10-10055/15-14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» \~затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки на території Української міської ради Обухівського району площею 0,2076 га з кадастровим номером 3223151000:04:070:0077\~із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Української міської ради Обухівського району Київської області. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №406644654 від 04.12.2024 року право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:04:070:0077 за [PERSON] \~зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Борискевича М.І. № 18297185 від 24.12.2014. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 14.11.2024 року, земельна ділянки з кадастровим номером 3223151000:04:070:0077 знаходиться на території Української міської ради Обухівського району, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, площа - 0,2076 га. Згідно інформації ТОВ «Геоматичні рішення» від 16.09.2024 \~№ 19/09 з долученими схемами накладення меж земельних ділянок на землі водного фонду вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 3223151000:04:070:0077\~станом на 2010 та 2022 роки\~частково накладається на землі водного фонду, а саме розташована в межах 100-метрової прибережної захисної смуги великої річки Дніпро. Звертаючись до суду з даним позовом прокурор посилався на те, що набуття [PERSON] на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 25.11.2014 № 10-10055/15-14-СГ\~у власність земельної ділянки площею 0,2076\~га з кадастровим номером 3223151000:04:070:0077 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства\~на території Української міської ради Обухівського району Київської області, відбулось з грубими порушеннями вимог ст.ст. 19, 20, 58, 59, 60-62, 83, 84, 116 Земельного кодексу України та ст.ст. 1, 4, 88-90 Водного кодексу України (у редакції на час виникнення правовідносин), оскільки таке відведення відбулось за рахунок земель водного фонду. Суд погоджується з доводами прокурора виходячи з наступного. Відповідно до ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення Згідно із ч. 1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЗК України та ч. 1 ст. 80 ВК України земельні ділянки під прибережні захисні смуги виділяються у межах водоохоронних зон вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності. Отже, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції. З метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється. Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського і внутрішнього водного транспорту. (ст.88 ВК України). Відповідно до\~ст. 61 ЗК України,\~ст. 89 ВК України\~у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки грунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій, майданчиків для занять спортом на відкритому повітрі, об`єктів фізичної культури і спорту, які не є об`єктами нерухомості), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів; миття та обслуговування транспортних засобів і техніки; влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо; випалювання сухої рослинності або її залишків з порушенням порядку, встановленого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища. Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг. У прибережних захисних смугах забороняється влаштування огорож або інших конструкцій, що перешкоджають доступу громадян до берегів річок, водойм та островів, крім випадків, передбачених законом. Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (ст.ст. 61-62 ЗК України, ст.ст.89-90 ВК України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 173 від 19 червня 1996 року). Землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України. Відповідно до ч. 4 ст. 88 ВК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації. Згідно з п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст.88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час встановлення водоохоронної зони. Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, в тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються ст.ст. 50, 54 Закону України «Про землеустрій». Землі, зайняті поверхневими водами, природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами й іншими водними об`єктами, та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється окремий порядок надання й використання. Прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони, визначеної законодавством ширини, вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим. Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України. Відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом. При наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення. Наведений висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц. Відповідно до частин 1 і 3 ст.12, ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлих законом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч.1 ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Часткове накладення земельної ділянки на землі водного фонду підтверджується відповіддю ТОВ «Геоматичні рішення» №16/09 від 16.09.2024 року з додатками до неї з якої вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 3223151000:04:070:0077 як станом на 2010 рік так і станом на 2022 рік частково накладається на землі водного фонду. Крім того, що річка Дніпро відноситься до великих річок з прибережною захисною смугобю 100 м. із змісту вказаної інформації вбачається, що в місці розташування земельної ділянки розташована затока річки Дніпро з прибережною захисною смугою 100 м. Вказані доази, мають необхідні реквізити, складені повноважною особою та на переконання суду є належними, достатніми і допустимими, а також залишились неспростованими відповідачами. Так, надані представником відповідача [PERSON] на спростування позиції прокурора розпорядження Обухівської районної державної адміністрації №659 від 23.06.2011 року «Про надання дозволу громадянину [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянкиу власність для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Української міської ради», заява [PERSON] до ТОВ «Земельно-кадастровий центр» від 08.08.2011 року, довідка видана відділом Держкомзему у м.Українка Обухівського району №15-01/2499 від 23.08.2011 року про те, що земельна ділянка площею 0,2200 га, розташована в адміністративних межах Української міської ради, намічена для відведення у власність [PERSON] рахується згідно Державної статистичної звітності (форма 6-зем) як землі запасу Української міської ради, склад угідь - чагарники; висновок Відділу Держкомзему у місті Українка №15-04/1945 від 19.06.2012 року про наявні обмеження (обтяження) на використання земельної ділянки [PERSON] , площею 0,2076 га для веденння особистого селянського господарства розташованої в адміністративних межах Української міської ради 01.01.05 охороннна зона навколо (вздовж) енергетичної системи; комісійний акт обстеження земельної ділянки площею 0,2200 га, яка знаходиться в адміністративних межах Української міської ради, значиться чагарниками та намічена для відведення її у власність [PERSON] згідно якого вона фактично зрідка заросла деревинною рослинністю; висновок Управління культури і туризму Київської обласної державної адміністрації №11а/5996/02 від 06.09.2012 року яким погоджено проект землеустрою; висновок про погодження матеріалів проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області від 14.09.2012 року; погодження Дніпровського басейнового управління водних ресурсів №АД/10-489 від 25.04.2014 року за своїм змістом не спростовують часткове перебування земельної ділянки відповідача [PERSON] в межах стометрової прибережної захисної смуги р.Дніпро та її затоки. Інформація, зазначена в погодженні Управління водних ресурсів у м.Києві та Київській області №168 від 24.04.2014 року, що земельна ділянка площею 0,2076 га розташована біля захисної дамби «Конча-Заспа-Плюти» і згідно наданих графічних матеріалів відстань від дамби до земельної ділянки становить 20 м. не виключає її накладення на межі водного фонду, що вочевидь не спростовує доводи позову. Надана суду стороною відповідача [PERSON] відповідь ТОВ «Геоматичні рішення» №07/01 від 24.01.2025 року вцілому підтверджує раніше надану на запит прокурора інформацію щодо земельної ділянки [PERSON] . Додатково в ній вказано, що при підготовці листа №16/09 від 16.09.2024 року було враховано планове положення урізу річки Дніпро на досліджуваній ділянці у меженний період згідно з наявними картографічними матеріалами. Та обставини, що при дослідженні ТОВ не проводився виїзд інженера на місцевість, не використовувались будь-які інші розпорядження, рішення, проєкти органів місцевого самоврядування та/або органів державної влади не свідчить про його сумнівність, оскільки з зазначеного можна констатувати і без того достатність даних ТОВ для надання інформації на запит прокурора. Додатково суд звертає увагу, ща за характером вказана відповідь не є висновком, на що звертали увагу представники відповідачів у справі, що не позбавляє суд можливості його оцінки, як доказу у справі. Порядок визначення розмірів прибережних захисних смуг річок України визначається ВК України та не може підмінятись інформацією ТОВ «Екоберег», на яку посилався представник відповідача. Роз`яснення ТОВ «Екоберег» №16 від 30.03.2025 року щодо можливості накладення меж земельної ділянки з кадастровим номером 3223151000:04:070:0077 на прибережну захисну смугу річки Дніпро не свідчать про відсутність прибережної захисної смуги водного об`єкта, оскільки існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону, її розміри встановлені законом. Доводи відповідача, що сусідні з належною йому земельною ділянкою, яка є предметом спору у даній справі, земельні ділянки також передані у власність, однак така передача не оспорюється прокурором в суді, не спростовують її часткове накладення на землі водного фонду. \~Клопотання про призначення судової землевпорядної експертизи в суді відповідач не заявляв. З урахуванням встановленого, суд вважає доведеним, що земельна ділянка площею 0,2076 га (кадастровий номер 3223151000:04:070:0077), яка належить [PERSON] , частково знаходиться в межах прибережної захисної смуги. Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі - продажу, ренти, дарування, міни, за іншими цивільно - правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; г) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Набуття права приватної власності на землі, які віднесені до земель водного фонду положеннями ЗК України та ВК України заборонено. Держава або територіальна громада не втрачають володіння земельними ділянками водного фонду, які за законом не можуть бути передані у приватну власність у разі такого їх передання фізичним чи юридичним особам, тому у таких випадках належить усувати перешкоди у користуванні відповідною земельною ділянкою (ст. 391 ЦК України). Це стосується і тих випадків, коли право приватної власності на земельні ділянки водного фонду було зареєстровано на підставі неправомірних рішень про передачу таких земель у власність фізичних чи юридичних осіб. З урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, сформульованих щодо земельних ділянок водного фонду у постановах від 22 травня 2018 року (справа №469/1203/15 ц), від 28 листопада 2018 року (справа №504/2864/13-ц), від 12 червня 2019 року (справа №487/10128/14-ц), від 11 вересня 2019 року (справа №487/10132/14ц), від 7 квітня 2020 року (справа № 372/1684/14-ц), від 23 листопада 2021 року (справа №359/3373/16-ц), суд приходить до висновку, що зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням вимог ЗК України та ВК України потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала за собою право власності на цю ділянку. Відповідно до\~ст. 16 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб. За вимогами\~ст. 152 Земельного кодексу України\~держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 Цивільного кодексу України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 Цивільного кодексу України, частина друга\~статті 152 Земельного кодексу України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Разом з цим, негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. У пункті 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 зроблено висновок, що зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням\~ЗК України\~та\~ВК України\~треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (пункт 97 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, пункт 46 постанови Великої Палати Верховного суду від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14). Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку. Статтею 178 ЦК України\~визначено, що об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту), мають бути прямо встановлені у законі. Види об`єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об`єкти, обмежено оборотоздатні), встановлюються законом. Цивільний оборот земельних ділянок водного фонду є і був обмежений законодавчо. Вказане стосується і земельних ділянок, які знаходяться у прибережних захисних смугах уздовж річки Дніпро. Враховуючи викладене, у даному випадку, вірним способом захисту порушеного права є пред`явлення до суду негаторного позову в порядку, визначеному\~ст. 391 Цивільного кодексу України\~до нинішнього власника земельної ділянки з метою усунення перешкод, які він створює власнику - територіальній громаді м.Українка у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду. Метою негаторного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, яким він позбавлений можливості користуватись і розпоряджатись спірною земельною ділянкою водного фонду. Спірна земельна ділянка частково знаходиться на території прибережної захисної смуги, що належить до земель водного фонду і не могла бути передана у приватну власність фізичній особі - відповідачу [PERSON] Головне Управління Держземагенства у Київській області у наказі №10-10055/15-14 сг від 25.11.2014 році «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» безпідставно зазначила про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення, а не із земель водного фонду, до категорії яких ця земельна ділянка належала і належить. З урахуванням того, що вказаним вище оспорюваним наказом Держземагенства затверджено «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON] на території Української міської ради Обухівського району» та надано у власність земельну ділянку (кадастровий номер 3223151000:04:070:0077) площею 0,2076 га, яка належить до земель водного фонду, суд приходить до висновку про незаконність передачі Головним Управлінням Держземагенства у Київській області спірної земельної ділянки у приватну власність [PERSON] , оскільки це суперечить нормам чинного законодавства. Відтак, зазначений наказ є незаконним. Відповідно до постанов Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16, від 6 лютого 2019 року у справі №522/12901/17-ц, від 19 травня 2020 року у справі №922/4206/19, від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18, від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18, від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діями наслідкам. Як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого виплаває із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин. Вимога прокурора про визнання недійсним наказу Головного Управління Держземагенства у Київській області №10-10055/15-14сг від 25.11.2014 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» є ефективним способом захисту правомірного інтересу власника, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо цільового призначення земельної ділянки за негаторним позовом. Відповідна правова позиція міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19). При цьому, суд зауважив, що інтерес позивача полягає не у самому факті недійсності спірного рішення Головного Управління Держземагенства у Київській області №10-10055/15-14 сг від 25.11.2014 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність»,\~а в припиненні обмежень права, які випливають з безпідставного відчуження земельної ділянки, частина якої накладається на землі водного фонду. За таких обставин єдиним юридично-технічним механізмом відновлення порушених прав позивача є визнання спірного наказу незаконним як юридичної передумови припинення порушення права позивача на користування землею. Отже, в цьому випадку вимога позивача є особливим видом негаторного позову в силу юридичної мети позовних вимог. З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення . Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, заявлений прокурором спосіб захисту, підстав для застосування наслідків спливу строків позовної давності, на чому наполягали представники відповідачів, суд не вбачає. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved