Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в розмірі 61 250 грн, що утворилася внаслідок невиконання зобов`язання за кредитним договором № 391 від 1 листопада 2023 року, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн та 10 000 грн витрат на правову допомогу. Відповідачка у відзиві на позов надала пояснення про часткове визнання позову, у частині сплати тіла кредиту в сумі 5000 грн та 2000 грн судових витрат. У решті позову просила відмовити. При цьому, відповідачка посилалась на вимоги частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вказуючи, що вона є дружиною військовослужбовця, а тому звільнена від сплати відсотків за користування кредитом. Також вказала на завищений розмір витрат з надання правової допомоги, який є необґрунтований. ІІ. Процесуальні дії у справі Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, просив розглянути справу у його відсутність. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, просила також розглянути справу у її відсутність, надала відзив із поясненнями про часткове визнання позову з підставі, вказаних вище. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, за наявними у справі матеріалами. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Зміст спірних правовідносин сторін зводиться до стягнення заборгованості, що утворилась внаслідок неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором. Оцінюючи правову природу предмета спору, усі належні та допустимі докази, які містяться у матеріалах справи, з огляду на вимоги законодавства та усталену судову практику у подібній категорії справ, суд вважає необхідним зазначити про таке. Враховуючи часткове визнання позову відповідачкою, суд не надає оцінки дійсності Договору, презюмує таку на підставі вимог статті 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та зауважує, що в силу вимог частини 1 статті 82 Цивільно процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказування, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що 11 листопада 2023 року між сторонами укладено кредитний договір № 391 від 1 листопада 2023 року (далі - Договір), який підписаний електронним підписом з одноразовим електронним ідентифікатором 084230. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі - 5 000 грн., строком на 365 днів, зі сплатою процентів кожні 10 днів у розмірі 3,5 % денної процентної ставки від суми кредиту. Згідно з квитанцією про сплату ID: 066663426 від 1 листопада 2023 року позивачем виконано зобов`язання за Договором № 391 та перераховано кошти відповідачу на картковий рахунок [NUMBER] . Пунктом 1.2 Договору позивач нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування. Пунктом 1.3 Договору визначено строк надання кредиту становить 10 днів, періодичність платежів зі сплати процентів становлять кожні 10 днів, що відображається в Додатку № 1 до Кредитного договору (Графік платежів). Пунктом 2.4.1 Договору. Позичальник зобов`язується у встановлений строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування. Пунктом 4.2 Договору нарахування процентів за Кредитним договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб позичальника), до дня повернення суми кредиту, визначеної у пункті 1.1 Кредитного договору, включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Згідно з Додатком № 1 до Договору чиста сума погашення кредиту кожні 10 днів становить - 1750 грн за процентами, тобто 175 грн на день. Відповідно до Детального розрахунку заборгованості за Договором, наданої позивачем та детального розрахунку, загальна сума такої становить 66 250,00, включно з тілом кредиту - 5000 грн та відсотками 61 250,00 грн за його користуванням, у період з 1 листопада 2023 року до 16 жовтня 2024 року. Водночас, суд не виходить за межі позовних вимог та оцінює докази у розмірі стягнення, про який йдеться у позові, тобто 61 250,00 грн. Судом також встановлено, що 14 лютого 2024 року відповідачка змінила ім`я зі [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом. ІV. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до вимог статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частини 3 статті 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з вимогами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина 2 статті 509 ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (статті 510 ЦК України). Статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За приписами частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідальність за порушення грошового зобов`язання визначена статтею 625 ЦК України. Частинами 1 і 2 цієї Статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Вимогами статті 1055 ЦК України передбачено, що договір кредиту укладаються у письмовій формі, якщо позикодавець є юридична особа. При цьому абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Суд зауважує, що оскільки факт укладення Договору та перерахування коштів за ним визнається сторонами, частина позовних вимог щодо тіла кредиту у розмірі 5 000 грн підлягає задоволенню. Водночас, надаючи оцінку позовним вимогам про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, суд зазначає таке. Як вбачається з Додатком № 1 до Договору сторін, чиста сума погашення кредиту кожні 10 днів становить - 1750 грн за процентами. Тобто усього при невиконанні зобов`язання протягом строку дії договору - 365 днів, сума відсотків у 3,5 % річних за кожен день користування (175 грн на день) від суми кредиту становить - 61 250 грн, що також підтверджується розрахунком позивача (а.с. 13-17). Суд враховує надані відповідачкою докази про те, що вона є дружиною військовослужбовця, про що свідчить відповідне свідоцтво та довідка (а.с. 71-74). Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено у новій редакції, якою визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Вказані зміни набули чинності 18 травня 2024 року із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку». За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності й припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 39 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №9901/315/20). Таким чином, враховуючи дію закону у часі, суд дійшов висновку, що нарахування відсотків за користування кредитом мало відбуватися до 17 травня 2024 року, а після набрання чинності вказаного Закону, тобто з 18 травня 2024 року відповідачка, як дружина військовослужбовця, звільнена від сплати таких відсотків. Крім того, відповідно до частин 4 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t х 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях. Частина 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачає, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (набула чинності з 24 грудня 2023 року). Згідно з пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», положення частини 5 статті 8 вказаного Закону щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки, вводиться в дію поетапно, а саме протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ від 22 листопада 2023 року (далі Закон - №3498-ІХ). Так, протягом перших 120 днів установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5 %, протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Закон № 3498 набрав чинності 24 грудня 2023 року Таким чином починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22 квітня 2024 року не більше 1,5%, з 20 серпня 2024 року не більше 1%. Як вбачається з позовної заяви та доданого до неї розрахунку заборгованості, позивач обрахував заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом з 1 листопада 2023 року по 16 жовтня 2024 року за денною ставкою 3,5 % у розмірі 175 грн на день. Однак, такий розрахунок суперечить вказаним вище нормам Закону. Позивач мав привести у відповідність із законом спірний договір кредиту і нараховувати відсотки з 1 листопада 2023 року по 23 грудня 2023 року згідно з Договором (3,5 %, тобто 175 грн на день), з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року за денною ставкою 2,5 %, тобто 125 грн на день, з 22 квітня 2024 року по 17 травня 2024 року за денною ставкою 1,5 %, тобто 75 грн на день. При цьому, суд не приймає заперечення позивача про те, що вказані законодавчі зміни про обмеження денної ставки на спірні правовідносини не розповсюджуються, так-як строк дії договору не продовжувався, оскільки такі доводи позивача є помилковим тлумаченням норм чинного законодавства. Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону № 3498-ІХ дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Пунктом 4 розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону № 3498-ІХ визначено, що надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону. Тобто, оскільки строк дії договору сторін продовжував тривати на дату набуття цих законодавчих змін - 24 грудня 2023 року і діяв до 16 жовтня 2024 року, денна процентна ставка за споживчим кредитом мала бути приведена у відповідність до Закону № 3498-ІХ. Суд вважає необхідним обрахувати денну процентну ставку за спірним договором сторін у відповідності до вказаних вимог Закону, зокрема: у період з 1 листопада 2023 року по 23 грудня 2023 року ставка незмінна і становить 9275 грн (3,5% від 5000 = 175 грн х 53 платежі); з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року ставка має зменшитися до 2,5 % і становити 15 000 грн (125 грн х 120 платежів); з 22 квітня 2024 року по 17 травня 2024 року денна ставка - 1,5 % та становить 1950 грн (75 грн х 26 платежів). Отже, сума заборгованості за відсотками має обраховуватися з 1 листопада 2023 року за вказаними показниками денної ставки до 17 червня 2024 року, з 18 червня 2024 року нарахування відсотків має бути припинено. Всього сума відсотків становить 26 225 грн (розрахунок судом здійснено за допомогою програми «ЛІГА:ЗАКОН»). Саме таку суму, суд вважає доцільним стягнути в рахунок погашення заборгованості за відсотками. За змістом частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України). У частині 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За змістом частини 7 статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім визначених випадків. Отже, враховуючи усі викладені фактичні обставини справи та докази, на які посилаються сторони, з огляду на вказані вимоги матеріального права, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 26 225 грн в рахунок стягнення заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом та тіло кредиту у розмірі 5000 грн, що визнана відповідачем, а всього 31 225 грн. Інші доводи відповідачки щодо невизнання сплати відсотків за користування кредитом, суд відхиляє, як безпідставні. Також, суд відхиляє доводи відповідачки щодо неналежного представництва позивача, оскільки матеріали справи містять усі необхідні докази законного представництва інтересів позивача, зокрема договір про надання юридичних послуг від 16 вересня 2024 року, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю, довіреність та акт приймання-передачі наданих послуг (а.с. 30-34). V. Щодо розподілу судових витрат. Суд вважає, що згідно з вимогами статей 141, 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у частині відшкодування сплаченого судового збору в сумі 3028 грн, оскльки це є мінімальною ставкою, визначеною Законом України «Про судовий збір». Водночас, щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 1 статті 141 та пунктами 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи і чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Така правова позиція узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19) та ін. Проаналізувавши наведений у заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу детальний опис наданих позивачу послуг, суд встановив, що такі фактично передбачали підготовку позовної заяви та складення адвокатського запиту вартістю 10 000 грн, без деталізованого розрахунку кожної з послуг. У цьому аспекті суд враховує посилання відповідачки на складні життєві обставини та проблеми зі здоров`ям, підтверджені доказами, а тому визначає розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у межах визнаної суми. Отже, враховуючи складність справи, ціну позову та пропорційність предмету спору, а також часткове задоволення позову, суд вважає справедливим, співмірним та обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача 2 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, тобто за підготовку та подання позову і 3028 грн сплаченого судового збору, всього 5028 грн. В решті стягнення судових витрат відмовити. На підставі викладеного, статей 3, 11, 12, 14, 15, 16, 207, 509, 510, 610-612, 627-629, 1054, 1055 ЦК України та

Outcome: partial