Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором №77595186 від 10 вересня 2021 року в загальному розмірі 16821,42 грн. Свої вимоги мотивувало тим, що між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем був укладений договір позики №77595186 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 10 вересня 2021 року, відповідно до умов якого кредитор передав у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Крім того, погодився з тим, що він до моменту підписання договору позики вивчив цей договір та «Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», які перебувають в загальному доступі будучи опублікованими на сайті http://mycredit.ua/ua/documents-license/. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію необхідну для укладення договору. Даний Договір було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 22 лютого 2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №22/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило належне йому право вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за договором №77595186. В свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги ТОВ «Коллект Центр» на підставі договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, в тому числі і за договором №77595186 від 10 вересня 2021 року, укладеним з відповідачем. Позивач зазначає, що заборгованість відповідача складає 16\~821,42 грн, з яких: 5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11820,60 грн- заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 0,82 грн - заборгованість за пенею та штрафами. Вказана сума заборгованості за цим договором не погашена ні на рахунок попередніх кредиторів, ні на рахунок позивача. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із вимогою про стягнення з відповідача вказаної заборгованості за договором позики №77595186 від 10 вересня 2021 року в загальному розмірі 16821,42 грн, а також судових витрат. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2025 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідач правом\~подання відзиву на позовну заяву не скористався. Враховуючи вищевикладене та положення ст.\~178,\~279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного. Судом установлено\~наступні фактичні\~обставини справи,\~яким відповідають\~правовідносини,\~врегульовані нормами\~ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитних договорів, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України. Судом установлено, що 10 вересня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] був укладений договір позики №7595186 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), із використанням вебсайту https://mycredit.ua/ua/documents-license/. Відповідно до його умов ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується передати [PERSON] у власність грошові кошти у розмірі 3000,00 грн шляхом перерахування на його банківський рахунок позичальника із використання реквізитів електронного платіжного засобу позичальника. Строк позики - 30 днів, останній день повернення позики 10 жовтня 2021 року. Базова процентна ставка/день 1,99%. Знижена процентна ставка/день - 1,99 %, процентна ставка за понадстрокове користування позикою/день - 2,70%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка 29653, 86 %. Орієнтовна загальна вартість позики 4791,00 грн. Підписавши цей договір, відповідач підтвердив, що на момент підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщений на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ їх зміст, суть об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, йому зрозумілі. Відповідно до п. 3 договору, позикодавець надає позичальнику детальний перелік складових вартості кредиту у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супровідних послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що зазначена у додатку №1 до договору, який є його невід`ємною частиною. Цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (п. 12 договору). Як слідує з матеріалів справи вказаний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, який був надісланий ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» електронним повідомленням про прийняття (акцепт) пропозиції, на підтвердження чого у ідентифікаційній частині договору міститься код ідентифікатора відповідача Jm9EX11mRM, що і є безпосереднім підписом відповідача. Ідентифікаційна частина договору позики від 10 вересня 2021 року в Розділі «Позичальник» міститься ідентифікуючі дані [PERSON] , в тому числі зазначено маску рахунка позичальника № [NUMBER] . 13 вересня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено додаткову угоду №77595186 до договору позики №77595186 від 10 вересня 2021 року. Відповідно до п. 1 5 додаткової угоди, на підставі звернення позичальника, здійсненого за допомогою засобів інформаційно-телекомунікаційної системи позикодавця, позикодавець збільшує суму наданої позики 3000,00 грн на 2000,00 грн (загальний розмір позики становить 5000, 00 грн); позичальник розуміє та підтверджує те, що у зв`язку із збільшенням загального розміру позики, зміниться орієнтовна загальна вартість кредиту, яка складає 7605,90 грн; загальна вартість позики та процентів, що підлягають сплаті, наведена з урахуванням належного, повного та своєчасного виконання позичальником зобов`язань за договором, у разі невиконання чи несвоєчасного виконання позичальником зобов`язань за договором, зазначена сума перераховується на умовах договору; інші положення договору не змінені та не доповнені цією додатковою угодою залишаються без змін та сторони підтверджують по них свої зобов`язання; ця додаткова угода є невід`ємною частиною договору і набирає чинності з дати її підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором та цією додатковою угодою. [PERSON] підписав вищевказану додаткову угоду шляхом зазначення одноразового ідентифікатора liwmu3vdKa, який було надіслано йому на електронну пошту, чим прийняв пропозицію укласти зміни до Договору позики №77595186 від 10 вересня 2021 року, у зв`язку з чим зміни, визначені в додатковій угоді, та сама додаткова угода вважаються укладеними (а.с.8). TOB «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за договором позики № 77595186 від 10 вересня 2021 року виконав належним чином, перерахувавши відповідачу двічі грошові кошти у загальному розмірі 5000,00 грн на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується довідками №КД-000003505/ТНПП та №КД-000003506/ТНПП від 02 грудня 2024 року, виданими ТОВ «ФК «Фінексперес» (а.с.15, 16). \~ \~ \~ \~ З розрахунку заборгованості за договором № 77595186 від 10 вересня 2021 року станом на 22 лютого 2022 року слідує, що загальна сума заборгованості складає 16820,60 грн, з яких: сума заборгованості за тілом 5000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 11820,60 грн (зворотній бік а.с. 18-21). 22 лютого між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №22/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «Вердикт Капітал» за плату, а останнє приймає права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, за кредитними договорами, укладеними між кредитором і боржниками. Відповідно до п. 2.1 вищевказаного договору факторингу, за цим договором клієнт первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 153\~662\~582,15 грн, а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту і стає новим кредитором за договорами позики, укладеними між клієнтом та боржником. За цим договором фактор одержує право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами позики, право вимоги за якими передається. Право вимоги переходить до фактора після здійснення повного фінансування з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання Реєстру Боржників в електронному вигляді (Додаток №2), який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги (п.2.4, п. 6.1.4 вищевказаного договору факторингу). \~ \~ \~ \~ Згідно п. 2.1 договору, сторони домовились, що розмір фінансування за реєстром боржників складає 6 382 999, 39 грн. 22 лютого 2022 року сторони договору факторингу №22/02/2022 підписали акт приймання-передавання реєстру боржників за договором факторингу №22/02/2022 від 22 лютого 2022 року (зворотній бік а.с.27). Проведення фінансування за цим договором підтверджується копією платіжного доручення № 333740001 23 лютого 2022 року (а.с.28). Отже, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило право вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» за договором позики №77595186 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 10 вересня 2021 року, укладеним з [PERSON] на суму заборгованості 16820,00 грн, з яких: 5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11820, 60 грн - заборгованості по процентам. При цьому, п. 2,3 договору передбачено, що з дати відступлення прав вимог фактор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів (в тому числі за період користування коштами до моменту переходу прав за цим договором, якщо вони не були нараховані Клієнтом) за договорами позики за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимагати у боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов Договорів позики. Тобто, відповідно до цих умов ТОВ «Вердикт Капітал» має право, окрім іншого, здійснювати нарахування та стягнення процентів (в тому числі за період користування коштами до моменту переходу прав за цим договором, якщо вони не були нараховані клієнтом) відповідно до умов передбаченими кредитними договорами за умови дотримання вимог чинного законодавства України. З розрахунку заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10 січня 2023 року слідує, що останнє в період з 22 лютого 2022 року по 23 лютого 2022 року було нараховано 3% річних, що становить 0,82 грн. У зв`язку з цим, станом на день розрахунку загальний розмір заборгованості за договором про споживчий кредит №77595186 від 10 вересня 2021 року становить 16821,42 грн, з яких: 5000, 00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11820,60 грн - заборгованості по процентам, 0,82 грн нараховані 3% річних (а.с.23). 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги за договорами кредиту, зокрема і за договором позики №77595186 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 10 вересня 2021 року, укладеним з [PERSON] . Відповідно до п. 5.2 цього договору право вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами акту прийняття-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді (додаток №4). В цей же день сторони цього договору підписали Акт прийому-передачі реєстру боржників. За реєстром ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за договором про позику № 77595186 від 10 вересня 2021 року, укладеним з [PERSON] на загальну суму 16821, 42 грн, з яких: 5000,00\~грн -\~заборгованість за\~тілом кредиту,\~11820,60\~грн -\~заборгованості по\~процентам,\~0,82\~грн \~відповідальність за\~порушення грошового\~зобов`язання згідно\~ст.\~625\~ЦК України (а.с.38). Тобто ТОВ «Коллект Центр» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах. Згідно п. 8.2.2 договору про відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року, первісний кредитор\~зобов`язаний протягом 10 робочих днів з\~дати відступлення прав вимоги,\~в порядку та відповідно до цього договору, у спосіб, визначений законодавством, повідомити боржників про\~факт відступлення права вимоги за договором позики та про передачу персональних даних боржників. Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 06.02.2019 року у справі №361/2105/16-ц. Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до наданого ТОВ «Коллект Центр» розрахунку заборгованості станом на 15 лютого 2025 року загальний розмір заборгованості за договором позики №77595186 від 10 вересня 2021 року становить 16821,42 грн, з яких: 5000,00 грн - заборгованості за тілом кредиту, 11820,60 грн - заборгованості по процентам, 0,82 грн пеня (а.с.24). Вказану суму заборгованості позивач і просить стягнути з відповідача. При цьому, звертаючись до суду, суму 0,82 грн просить стягнути саме як пеню та штраф. З`ясовуючи обставини, пов`язані із правильністю здійснення вищевказаних розрахунків заборгованості, та здійснюючи оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов такого висновку. Надані позивачем докази у їх сукупності підтверджують отримання відповідачем позики в сумі 5000,00 гривень. Належних доказів того, що відповідач здійснював погашення тіла кредиту за вищевказаним кредитним договором, матеріали справи не містять. \~ \~ \~ \~ Щодо заборгованості за відсотками, то слід відмітити, що її розмір визначений в сумі 11820,60 грн та нарахування проведенні до 08 січня 2022 року. В той же час, за договором позики №77595186 від 10 вересня 2021 року кредит надавався строком на 30 днів, тобто до 10 жовтня 2021 року, з процентною базовою ставкою/день 1, 99 %. Згідно з п. 4 договору, проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дату отримання та повернення, на залишок позики. Слід звернути увагу, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Так, у зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним вище договором позивач просить стягнути заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 11820, 60 грн. \~ \~ \~ \~ Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 вказала, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. Як зазначено раніше позика надавалася відповідачу строком з 10 вересня 2021 року до 10 жовтня 2021 року включно. Сторони погодили, що денна процента ставка становить 1,99%, тому розмір заборгованості по процентам, з урахуванням умов додаткової угоди, становить 2605,90 грн, а тому суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача відсотки саме в розмірі 2605,90 грн. Суд не вбачає підстав для нарахування вказаних процентів в період з 11 жовтня 2021 року. Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позичальником дій, спрямованих на продовження строку кредитування. Щодо нарахування відсотків «по дату повернення», то суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в постанові від 05 квітня 2023 року в справі №910/4518/16. Так, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що «сторони можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 107 цієї постанови). Тобто твердження скаржників про те, що проценти за "користування кредитом" нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). Несправедливість цього підходу стає особливо очевидною у випадках, коли ринковий розмір процентів за "користування кредитом" за час після укладення кредитного договору істотно знизився. У таких випадках кредитор стає навіть більше зацікавлений у невиконанні договору, ніж у задоволенні своїх вимог. За такого підходу кредитор може продовжувати нарахування процентів за "користування кредитом" (який при цьому навіть не надавався на новий строк) у розмірі, якого вже не існує на ринку. Цим самим створюються штучні передумови для банкрутства підприємств та збільшення кількості фізичних осіб, які не мають надії повернутися до нормального життя інакше, як через банкрутство, що негативно відбивається на економіці та підвищує соціальну напруженість. Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін кредитного договору та призводить до того, що кредитор не використовує ефективні способи захисту своїх прав (звернення стягнення на заставне майно боржника, стягнення боргу з поручителя тощо) одразу після порушення боржником умов договору». При цьому Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що «для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав)». В контексті цієї цивільної справи, суд зважає, що умови договору, на яких позивач ґрунтує свої вимоги зі сплати процентів, регулюють правомірну поведінку сторін. При цьому цей договір містить і відповідальність позичальника за понадстрокове користування коштами, однак позивач не обґрунтовує свої вимоги цими умовами договору. При цьому як слідує з наданих розрахунків, проценти за період поза межами строку кредитування позивач нараховує саме як проценти за "користування кредитом", а не як міру відповідальності на підставі статті 625 ЦК України. Вказане вище унеможливлює тлумачення нарахованих позивачем процентів за "користування кредитом" поза межами строку кредитування як міри відповідальності на підставі статті 625 ЦК України та, як наслідок, їх стягнення. Щодо стягнення пені та штрафу (так визначив позивач) у розмірі 0,82 грн, то слід зазначити наступне. Відповідно до\~ст.\~549\~ЦК України\~неустойкою (штрафом,\~пенею)\~є грошова\~сума або\~інше майно,\~які боржник\~повинен передати\~кредиторові у\~разі порушення\~боржником зобов`язання. Штрафом\~є неустойка,\~що обчислюється\~у відсотках\~від суми\~невиконаного або\~неналежно виконаного\~зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як слідує з вказаних норм, пеня є санкцією за порушення грошового зобов`язання, в той час як річні відсотки і інфляційні втрати на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і на відміну від пені є способом захисту майнового права та інтересу, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних відсотків і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.\~ Тобто, правова природа пені /штрафу як різновидів неустойки і відсотків в порядку ст. 625 ЦК України є різними. Позивач заявив про стягнення 0,82 грн як суми заборгованості по пені. Аналогічний розмір пені зазначено і в розрахунку заборгованості ТОВ «Коллект Центр». Водночас судом встановлено, що ТОВ «Вердикт Капітал» за період з 22 лютого 2022 року по 23 лютого 2022 року було нараховано 0,82\~грн саме 3 % річних, а не пеню, як зазначає позивач. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позивач, пред`являючи вимогу про стягнення пені, ототожнив поняття «пеня» і «3% річних за користування кредитними коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України». Позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами. В той же час, відповідно до п. 15, 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, як в період дії карантину, так і період дії воєнного стану позичальник в разі прострочення виконання зобов`язання звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. В силу вищевказаних положень чинного законодавства відповідач звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язання. З огляду на викладене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики №77595186 від 10 вересня 2021 року в розмірі 7605,90 грн, з яких: 5000, 00 грн заборгованість за тілом кредиту, 2605,90 грн заборгованість по відсотках. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача слід стягнути на користь позивача 1095,30 грн судового збору (пропорційно задоволеним вимогам). Щодо витрат на правничу допомогу, слід зазначити наступне. Відповідно до\~ч.1\~ст.\~133\~ЦПК України\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних\~з розглядом\~справи.\~При цьому\~пунктом 1\~частини третьої\~статті 133\~ЦПК\~України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За змістом статей 137,141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), співмірними, необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East|West Aliance Limited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial