Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області в якому просять позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 10.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції у Запорізький області про що зроблено запис № 237 та видано свідоцтво про шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На момент реєстрації шлюбу та до серпня 2015 року сторони проживали спільно. Також зазначила, що з серпня 2015 року сторони почали мешкати окремо, та дитина опиналася на повному матеріальному утриманні позивача. Відповідач матеріальної допомоги не надавав, у вихованні дитини участі не приймав, та останній раз бачився з сином в 2019 році. Вказані факти, на думку позивача, можуть розцінюватися, як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність важливого ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Враховуючи вищевикладене, позивач була вимушена звернутися до суду із позовом. Ухвалою Комінтернівського районного суд м. Харкова від 19.09.2024 року по вищевказаній справі відкрито провадження, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 02.04.2025 року справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач, приймаючи участь дистанційно, позовні вимоги підтримала та пояснила, що відповідач останній раз бачив їх спільну дитину влітку 2021 року, коли син перебував у дідуся - батька відповідача. У період з 2015 року по 2017 рік відповідач сплачував аліменти, однак самостійно допомоги не надав. За допомогою вона зверталася до батька відповідача. Окрім того пояснила, що відповідач рідко проводив час з дитиною, не брав сина на прогулки. Також пояснила, що 18.09.2022 року вона разом із сином виїхала з м. Енергодар та з вказаного моменту відповідач взагалі не спілкувався з дитиною, не здійснив жодних спроб щодо налагодження контакту. До вересня 2022 року він не спілкувався з дитиною більше року. Також зазначила, що вона підтримувала спілкування з батьком відповідача, який перед їх від`їздом з м. Енергодар надав їй матеріальну допомогу. Будь якої матеріальної допомоги чи ініціативи щодо участі у житті сина від відповідача не надходило. Позивач вказала, що звернулася з вказаним позовом до суду, окрім іншого, у зв`язку з тим, що вона позбавлена можливості виїхати з дитиною за межі України без дозволу батька та отримати сертифікат на житло особами внутрішньо переміщеним у зв`язку із збройною агрнсією російської федерації. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні, приймаючи участь дистанційно, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, в наданих до суду письмових поясненнях проти позову заперечував та зазначив, що в телефонному режимі він повідомив представнику Служби у справах дітей, що він заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Служба, не поставила жодних запитань щодо його участі у вихованні дитини, сплату аліментів та інші питання. Вказані обставини у висновку ставить під сумнів об`єктивність підтримки у позбавлені його батьківських прав. Також вказав, що законних, так і будь-яких причин, небажання або підстав обмеження контакту з його дитиною не було. Позивачка фактично ізолювала його від дитини, неодноразово ігнорувала телефонні дзвінки, що вказує на її дії спрямовані на обмеження його для розмови з дитиною. Позивачка не повідомляла ніяким чином про місцеперебування дитини, не надавала жодної інформації про її життя та розвиток, свідомо створювала перешкоди у спілкуванні з дитиною та її вихованні, не вказала що тривалий час знаходилась за кордоном. Лише після подання позивачем позову до суду, йому стало відомо, де вони фактично проживають. Систематичне перешкоджання його спілкуванню з дитиною, призвело до фактичного розриву зв`язку між ними. Окрім іншого вказав, що позивач, пов`язувала його право на спілкування з дитиною із питанням аліментів. Питання матеріального утримання дитини та питання реалізації батьківських прав є незалежними одне від одного. Проте позивач неодноразово заявляла, що дозволить йому бачитися з дитиною лише за умови сплати аліментів. Також вказав, що він є діючим військовослужбовцем, та з моменту подачі заяви по суті справи, дізнавшись де вони проживають, він не мав можливості виконувати свої батьківські обов`язки, однак ніколи не ухилявся від їх виконання. У судове засідання представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області - Парнюк В. не з`явилася, надала до суду заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 21.07.2015 року (а.с. 6). Відповідно до повторно виданого свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 19.03.2015 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб у відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 237 (а.с. 8). Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 22.10.2018 року (справа № 316/1523/18, провадження № 2/316/842/18) позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено та розірвано шлюб, зареєстрований 10.08.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 237, між [PERSON] та [PERSON] . Відповідачці залишено прізвище - « [PERSON] ». Відповідно до відмітки суду вказане рішення набрало законної сили 22.11.2018 року. Крім того рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 02.02.2016 року (справа № 316/25/16-ц, провадження № 2/316/206/16) на користь [PERSON] з [PERSON] , 11.10.1987 року стягнуто аліменти у розмірі 1/5 частини всіх видів прибутку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 11.01.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до відмітки суду вказане рішення набрало законної сили 13.02.2016 року. Відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 3219-7001859950 від 14.08.2023 року та № 3219-7001860008 від 14.08.2023 року місце проживання [PERSON] та [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Як вбачається з характеристики Славутицького ліцею «БезМеж» Славутицької міської ради Київської області № 09 від 16.04.2024 року [PERSON] навчається у ліцеї з 01.09.2023 року. Зв`язок з класним керівником підтримує мати - [PERSON] . Батько - [PERSON] , з сім`єю не проживає, у вихованні дитини участі не бере. З класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являвся (а.с. 17). Крім того з довідки Енергодарської гімназії № 5 Енергодарської міської ради Ваилівського району Запорізької області № 02-14/79 від 13.04.2022 року за час навчання з 07.06.2021 року по 13.04.2-22 року у Енергодарській гімназії № 5 [PERSON] , учня 1-В класу, [INFO] , його батько [PERSON] ніколи не відвідував навчальний заклад і не цікавився навчанням та шкільним життям свого сині ні в адмінітсрації, ні у класного керівника, ні у інших вчителів школи. Прикладів його участі у шкільному житті сина немає, що дає підстави стверджувати, що [PERSON] не приймає участі у вихованні сина [PERSON] (а.с. 18). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області № 1966 від 19.12.2024 року, з метою забезпечення найкращих інтересів малолітньої дитини [PERSON] відповідно до статей 19, 150, 164 СК України орган опіки та піклування Виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав його батька - [PERSON] . Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України). Учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в нормах СК України та домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21). Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання (частина друга статті 18 СК України). Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями частин 1,4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16, 17 постанови від 30 березня 2007 року № «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків можливе лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх обов`язків з незалежних від неї причин. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначено, що: «тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що позивач не надала доказів того, що він умисно ухилявся від своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина, та вказав, що він фактично був позбавлений можливості спілкування з дитиною у зв`язку із зміною позивачем місця проживання дитини після початку збройної агресії російської федерації. При цьому нове місце проживання позивача з дитиною йому відомо не було. Зазначив, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до малолітнього сина. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України). Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). Висновок органу опіки та піклування Виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області № 1966 від 19.12.2024 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON] , має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду у відповідності до ч.ч. 5,6 ст.19 СК України. Окрім того, вказаний висновок недостатньо аргументований, при його складанні було опитано [PERSON] , який заперечував проти позбавлення його батьківських прав, однак не з`ясовано ступінь його участі у вихованні дитини. При вирішенні питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав, суд враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Тобто судовим розглядом не встановлено підстав, в розумінні ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, які підтверджують ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини - [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, з урахуванням усіх встановлених обставин та зібраних у справі доказів, яким надана належна оцінка, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, відповідач категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, оскільки прагне брати участь у вихованні своєї дитини, а судом не встановлено свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками по відношенню до сина. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про позбавлення батьківських задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed