Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-11 00:00:00

У червні 2024 року представник позивача [PERSON] - адвокат Сівоздрав Анатолій Анатолійович звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 жовтня 2022 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, від якого [INFO] народилася донька, [PERSON] . Сімейне життя між сторонами суттєво погіршилося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Як зазначає представник позивача, малолітня дитина проживає разом із матір`ю та знаходиться на її утриманні, відповідач проживає окремо. Постановою Київського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року, скасовано рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 листопада 2023 року та видано обмежувальний припис щодо [PERSON] строком на 6 місяців яким: заборонено [PERSON] перебувати та наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця проживання [PERSON] ; особисто або через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому заінтересованій особі; вести листування, телефонні розмови або контактувати іншими засобами з [PERSON] . Позивач з 20 квітня 2022 року працює поліцейським штурмового взводу роти швидкого реагування полку патрульної служби поліції особливого призначення «Київ» Головного управління Національної поліції у м. Києві. З червня 2023 року [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Також [PERSON] має у власності квартиру, яку згідно Договору оренди від 01 квітня 2024 року здає в оренду, дохід від якої спрямовує на виховання та гармонійний розвиток своїх дітей. Крім того, [PERSON] має у власності нерухоме майно (будинок та квартиру), рухоме майно (машину), а також заощадження. Позивач веде здоровий спосіб життя, схильностей до негативних звичок не має. Будинок, де проживає позивач з дитиною обладнаний меблями, побутовою технікою та зробленим сучасним ремонтом. Дитина у будинку має свій куточок з іграшками та дитячими речами для проведення дозвілля. Для дитини створені всі умови для всебічного розвитку та повноцінного виховання. Так, оскільки сторони не дійшли спільної згоди щодо місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , позивач звертається до суду та просить визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору у розмірі 1 211,20 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2024 року провадження у справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили. Будь-яких заяв, клопотань станом на час прийняття рішення до суду не надходило. У судове засідання відповідач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, не надав заяву про розгляд справи без його участі, правом надати відзив не скористався, причини неявки суду не відомі. Будь-яких заяв, клопотань станом на час прийняття рішення до суду не надходило. В судове засідання представник Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації не з`явився, надав суду висновок від 18 грудня 2024 року №101-11980 про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , та направив заяву про розгляд справи у відсутність представника за наявними матеріалами справи відповідно до діючого законодавства. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності заперечень сторони позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до частин 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Згідно з частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 14 жовтня 2022 року, між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис від 14 жовтня 2022 року № 202. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19 травня 2023 року Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] народилася [INFO] , про що 19 травня 2023 року складено відповідний актовий запис №833. Батьками особи вказані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 08 травня 2024 року у справі №754/5572/24 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що зареєстрований 14 жовтня 2022 року Чугуївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис №202 - розірвано. Відповідно до акту про фактичне проживання від 09 травня 2024 року, підписаний [PERSON] та [PERSON] , підписи яких засвідчені головою правління ОК «СДК «Орхідея» Тукало М.В., [PERSON] у період з 2019 року по теперішній час фактично проживає за адресою: [ADDRESS] зі старшою донькою [PERSON] . За вказаною адресою з 2023 року також проживає донька [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 04 жовтня 2023 року щодо обстеження умов проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Будинок є двоповерховим, складається з трьох кімнат, кухні та санвузла. Житло з усіма комунальними зручностями, повноцінно облаштоване меблями та побутовою технікою, санітарно-гігієнічний стан задовільний, чисто, прибрано, охайно. Для розвитку дитини створено такі умови: окреме спальне місце, три візки, пеленальний столик, комод та шафа для одягу; речі та одяг за віковими потребами. Для дитини створено належні умови для проживання, розвитку та відпочинку. Згідно характеристики №191 від 09 травня 2024 року, наданої ОК «СДК «Орхідея 3» [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] з 2019 року. За роки проживання за даною адресою проявила себе з виключно позитивного боку. За період проживання скарг від сусідів на неї не надходило. [PERSON] проживає з двома дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . За свідченням сусідів, [PERSON] працьовита, товариська та ввічлива. В побуті доброзичлива та чуйна. В 2022 році проходила військову службу, захищала нашу країну. Наразі являється поліцейською, перебуває у декреті та займається вихованням дітей, утримує сім`ю, бере участь у громадському житті. За весь цей час [PERSON] зарекомендувала себе як зразкова громадянка, що підтримує добрі стосунки як у сім`ї, так і в спілкуванні з сусідами. В конфліктних ситуаціях з сусідами не помічена, навпаки - дружелюбна і по можливості надає їм допомогу. Також, судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року у справі №754/17035/23 частково задоволено заяву [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] про видачу обмежувального припису. Ухвалено видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк 6 місяців, яким: заборонено [PERSON] перебувати та наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця проживання [PERSON] ; заборонено [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому заінтересованій особі; заборонено [PERSON] вести листування, телефонні розмови або контактувати іншими засобами з [PERSON] особисто і через третіх осіб. Постановою Київського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року апеляційну скаргу представника [PERSON] адвоката Лещенка Олександра Вікторовича задоволено частково, скасовано рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року та ухвалено нове судове рішення, яким заяву [PERSON] , заінтересована особа - [PERSON] про видачу обмежувального припису задоволено частково. Видано обмежувальний припис щодо [PERSON] про строком на 6 місяців яким: заборонити [PERSON] перебувати та наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця проживання [PERSON] ; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому заінтересованій особі; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні розмови або контактувати іншими засобами з [PERSON] особисто і через третіх осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, постановою Київського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року встановлено: «З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] неодноразово зверталася із заявами до Печерського управління поліції ГУНП в м. Києві про вчинення кримінального правопорушення щодо неї, передбаченого ст.126-1 КК України (Домашнє насильство) її чоловіком [PERSON] . Наразі відомості внесені до ЄРДР і проводяться досудові розслідування. Згідно листа Національної поліції України Головного управління національної поліції у м. Києві Печерського управління поліції від 31.10.2023 року вих. № 578-Аз/125/52/02/2023 повідомлено, що [PERSON] звернулась до Печерського УП ГУНП у м. Києві щодо вчинення її чоловіком [PERSON] дій наприкінці вересня 2023 р., що містять ознаки домашнього насильства та притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності в рамках ст. 173-2 КуПАП. Дане звернення було зареєстроване у журналі ЄО Печерського УП ГУНП у м. Києві за № 26543 від 25.10.2023 та наразі перебуває на розгляді у секторі протидії домашньому насильству Печерського УП та станом на 26.10.2023 по вказаному зверненню проводиться перевірка. Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 16 вересня 2023 року вбачається, що за фактами домашнього насильства в період 2022-2023 р. ведеться досудове розслідування в рамках ч.1 ст. 129 КК України (погроза вбивством) та відкрито кримінальне провадження №12023105060000510. Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29 жовтня 2023 р. було зареєстровано кримінальне провадження №12023105060000611 від 29.10.23 р. за ч.1 ст. 182 КК України. Здійснюється досудове розслідування. В листопаді [PERSON] подано 3 (три) заяви за різними подіями про вчинення кримінального правопорушення щодо [PERSON] [PERSON] , передбаченого ст. 126-1 КК України (домашнє насильство). На підставі 3 (трьох) заяв внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023100060002334 від 15.11.2023 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України (домашнє насильство)». Відповідно до Висновку Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини від 18 грудня 2024 року №101-11980, враховуючи, рекомендації комісії (протокол від 14.11.2024 №20), з метою забезпечення прав та інтересів дитини райдержадміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Оцінюючи доводи позовної заяви, суд керується положеннями Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», а також іншими нормативно-правовими актами. Згідно з частинами 2, 8, 9 та 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. За змістом статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам малолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. При розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У ч. 1 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна людина, яка законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях стосовно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М. С. проти України», йдеться про визначення інтересів дитини, їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та змісту практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й передусім повинні бути визначені інтереси дитини у разі існування спору, а вже тільки потім - права батьків. Суд враховує те, що позивач просить суд визначити місце проживання дочки [PERSON] , [INFO] , разом із нею, без зазначення конкретної адреси. У постанові від 03 травня 2018 року у справі № 607/1091/16-ц Верховний Суд сформулював загальний висновок про те, що місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Суд наголошує на тому, що усталеним є підхід при вирішенні спорів про визначення місця проживання дитини, що суд вирішує з ким із батьків буде проживати дитина. Якщо спір також існує щодо визначення конкретної адреси проживання дитини, то суд вирішує спір і в цій частині. Зазначення у резолютивній частині рішення суду про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, без зазначення конкретної адреси, не суперечить усталеним підходам при вирішені цієї категорії спорів (за відсутності спору саме про адресу), адже є тотожним визначенню місця проживання дитини за місцем проживання одного з батьків, з ким суд ухвалює рішення про спільне проживання дитини. Аналогічні висновки сформульовані Верховним Судом у постанові від 28 червня 2023 року у справі № 199/2898/22. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з частинами 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При вирішенні даної справи, суд виходить з того, що за обставин що склались, дитина сторін має більший зв`язок із матір`ю, як з особою, яка постійно проживає з нею, здійснює щоденний догляд та турботу. Разом із тим, судом не встановлено обставин, за яких проживання дитини з матір`ю могло б негативно впливати на неї. При цьому позивач належним чином виконує свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню доньки, піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створила належні умови для проживання. При вирішенні даного спору суд також враховує дані про особу відповідача, щодо якого рішенням суду видано обмежувальний припис, та якого було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Надаючи оцінку доказам та обставинам справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] , виходячи з якнайкращих інтересів дитини. Зокрема, підтвердженням для такого висновку стала відсутність доказів у матеріалах справи на підтвердження того, що батько бере участь у житті, вихованні дитини після розірвання шлюбу. Водночас, докази у матеріалах справи дають підстави для висновку про те, що дитина проживає з матір`ю, яка повністю взяла на себе участь у забезпеченні життя та розвитку дитини. Крім того, матеріали справи містять висновок Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини від 18 грудня 2024 року №101-11980, за змістом якого Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю, [PERSON] . Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позову [PERSON] сплатила судовий збір на суму 1211,20 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved