Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

Позивач звернувся до Центрально-Міського районного суду Кривого Рогу Дніпропетровської області з вказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що є батьком малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З відповідачем на підставі рішення суду від 20.02.2019 шлюб було розірвано. Починаючи з квітня 2023 року та до теперішнього часу спільна дитина сторін проживає разом з позивачем. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин з дружиною позивач взяв на себе всі батьківські обов`язки, самостійно виховує та утримує сина, який залишився проживати разом з ним. Позивач спроможний забезпечити сина всім необхідним. Дитина відвідує школу, позашкільні гуртки, облікована в медичних установах. Позивач забезпечує свого сина харчуванням, ліками, одягом, піклується про стан його здоров`я, займається його навчанням та розвитком, як духовним так і фізичним. Мати дитини, [PERSON] , не приймає участі у вихованні та утриманні спільного сина, проживає окремо. Встановлення факту того, що дитина перебуває на утриманні та вихованні позивача, необхідно задля реалізації його прав та обов`язків, визначених Сімейним кодексом України, в тому числі можливості представляти інтереси неповнолітньої дитини у державних та комунальних закладах, бути представником під час оформлення медичних документів у закладах охорони здоров`я, органах влади для отримання соціальної допомоги. Також, нагальним є вирішення питання стосовно переміщення дитини за кордон без документального оформлення згоди матері. Крім цього, виникла потреба подальшого оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховується лише одним батьком, в інтересах дитини. Іншого позасудового порядку встановлення даних фактів, передбаченого законом, немає. З огляду на такі обставини позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду заяви повідомлявся належним чином, його представник, адвокат Михайловська О.М., надала заяву про розгляд справи за відсутності її та позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, проте до суду не з`явилася, причини неявки не повідомила. Відзив, або будь-які пояснення по суті позову до суду не надала. Представник служби у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної у місті ради до суду не з`явилася, надала до суду акти обстеження умов проживання за місцем проживання відповідача, просила розглядати справу за відсутності представника органу опіки та піклування. У зв`язку з такими обставинами судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи без участі відповідача, відповідно до ст.ст. 279-281 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши відповідну правову оцінку зібраним у справі доказам, суд приходить до таких висновків. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Правовідносини «утримання дітей», є предметом регулювання Сімейного кодексу України. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Тобто, Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб. Обов`язок по утриманню зберігається також і у випадку позбавлення батьківських прав батьків (ч. 2 ст. 166 СК). У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст. 164 КК України. Визнання батьків або одного із них недієздатними не припиняє їх обов`язку утримувати свою неповнолітню дитину. Водночас, смерть матері або батька чи оголошення їх померлими припиняє їх обов`язок по утриманню дитини. До спадкоємців померлих батьків обов`язок по утриманню дитини не переходить. Отже, аналізуючи викладене, суд доходить висновку, що у батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними, тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 (яка була ратифікована постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частинами 1 та 2 ст. 27 вказаної Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] є рідним батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а відповідач матір`ю, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.06.2024. На підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.02.2019 шлюб між сторонами по справі було розірвано. Рішенням виконкому Центрально-Міської районної у місті ради №168 від 17.04.2024 визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з актів обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] від 29.02.2024 та від 24.10.2024 умови проживання задовільні, в квартирі виконаний ремонт, наявні необхідні меблі, побутова техніка. Квартира чиста, охайна, в наявності газопостачання, електропостачання та водопостачання. Малолітній [PERSON] має окрему кімнату, в якій є ліжко, шафа, стіл для навчання, обладнаний ноутбуком, має одяг за сезоном та за віком. За цією адресою проживає позивач [PERSON] . Стосунки в сім`ї доброзичливі, щирі. Малолітній [PERSON] висловив бажання проживати з батьком. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини, відповідачу [PERSON] було рекомендовано звернутись до психолога КЗ №8 з метою налагодження стосунків з дитиною, проте, зі слів дитини та батька, остання рекомендації не виконала. Наразі у суді перебуває цивільна справа про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини. Зі слів дитини, мати подарунків на День народження не дарувала, шкільне приладдя не купувала, одягом на продуктами харчування дитину забезпечує батько. Поряд з цим, як убачається з акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] від 06.03.2025, за місцем проживання відповідача [PERSON] на момент перевірки відповідача та її батьків вдома не було. Зі слів сусідів у даній квартирі з 2022 року ніхто не мешкає та місце перебування останніх не відомо. Відповідачу залишено повідомлення із зазначенням необхідності явки до служби у справах дітей з метою з`ясування позиції, щодо даного позову. Таким чином, з наведеного слідує, що мати малолітнього [PERSON] , [INFO] , [PERSON] самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків з утримання та виховання свого сина, на теперішній час мешкає окремо від дитини. З 2022 року не цікавиться його життям та не вживає жодних заходів для налагодження стосунків, що свідчить про свідоме небажання приймати участь в житті малолітньої дитини. Згідно з характеристикою з місця навчання Криворізької гімназії №85 [PERSON] , [INFO] , зарекомендував себе як старанній учень, завжди приєднується до онлайн-уроків, на даний момент проживає з батьком, який відповідально виконує свої батьківській обов`язки. Мати [PERSON] , [PERSON] , контакту з класним керівником не підтримує, не цікавиться навчальними досягненнями сина, батьківські збори не відвідує. Згідно з побутовою характеристикою з місця проживання від 13.11.2024 [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] починаючи з 2016 року. Зарекомендував себе як зразковий громадянини та батько, який бере участь у вихованні свого сина, [PERSON] , 2013 року народження, який на даний час проживає з ним за вказаною адресою. Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста №198775 від 25.04.2023 [PERSON] має: міопія сл ст обох очей з астигматизмом, спазм акомодації, кон`юнктивіт обох очей. Згідно з довідкою дитячого психіатра від 16.05.2023 [PERSON] має розлад адаптації, астеноневротичний стан. Таким чином, наведені докази у їх сукупності слугують підтвердженням факту перебування на утриманні позивача малолітньої дитини. Приймаючи до уваги, що встановлення вказаного факту необхідно позивачу для реалізації свого права на свободу пересування, подальшого оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, а встановити даний факт в позасудовому порядку неможливо, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду та становить 1211,20 грн. Отже, з урахуванням наведеного з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved