Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

20.02.2025 року представник ТОВ «Велесдобробут» звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Велесдобробут» заборгованість з оплати за послуги з управління багатоквартирним будинком в розмірі 18 245,22 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн. Позовна заява обгрунтована тим, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] , загальною площею 64,6 м.кв. ТОВ «Велесдобробут», відповідно до рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради за №129 від 10.05.2018 року «Про визначення виконавцем ТОВ «Велесдобробут» житлово-комунальних послуг», протоколу за №1 загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку від 27.11.2021 року та своїх обов`язків, надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, послуги з теплопостачання, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, нараховує плату за них, а також формує і надає споживачу повідомлення (квитанції) на оплату комунальних послуг, згідно затверджених тарифів. В 2017 році між ТОВ «Велесдобробут» та [PERSON] укладено договір про умови користування приміщенням та надання житлово-комунальних послуг №1/3/132Ве, строк дії якого автоматично пролонгувався щороку, оскільки жодна із сторін не заявляла про намір припинити його дію або переглянути. Відтак, обов`язку щодо повної та своєчасної оплати за надані послуги відповідачка не здійснює, що призвело до утворення заборгованості, за період з 01.06.2023 року по 31.01.2025 року, у загальному розмірі 18 245,22 грн. Відповідачку було повідомлено про необхідність сплати заборгованості в добровільному порядку, але цього зроблено не було. У зв`язку із викладеним, представник позивача змушена звернутися до суду із позовом про стягнення боргу у примусовому порядку. Ухвалою суду від 25.02.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, 02.05.2025 року через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судові засідання не з`являлася, про дату та час слухання справи була повідомлена належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення. Окрім того, відповідач була повідомлена про дату та час слухання справи шляхом направлення їй смс повідомлення за номером телефону вказаним позивачем у позовній заяві, а також шляхом розміщення оголошення на сайті суду про її виклик. Заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, а також не скористалася правом надання відзиву проти позову, тому суд, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. А відтак, оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 08.05.2025 року відповідно до ч. 1 ст.\~281\~ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та його архівної складової частини щодо об`єкта нерухомого майна № 379527494 від 21.05.2024 року [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] , загальною площею 64,6 м.кв., житлова площа 36,1 м.кв. У відповідності до рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради №347 від 16.11.2017 року «Про визначення ТОВ «Велесдобробут» виконавцем житлово-комунальних послуг» ТОВ «Велесдобробут» є виконавцем у житловому фонді - житловому будинку з вбудовано- прибудованими приміщеннями комерційного призначення, розташованому за адресою: [ADDRESS] наступних житлово-комунальних послуг: - управління будинком, спорудою; - утримання будинку, споруд, прибудинкової території; - з ремонту приміщень, будинків, споруд. Протоколом №1 загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] від 27.11.2021 року також, зокрема визначено ТОВ «Велесдобробут» управителем багатоквартирного будинку та передано йому функцій з управління вказаним багатоквартирним будинком згідно договору та затверджено кошторис витрат з переліком послуг на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території (загальна сума витрат з урахуванням ПДВ з розрахунку на 1 m2 загальної площі приміщень становить 12,27 грн. за місяць) (Додаток №2 Договору). Розмір витрат введено в дію з 01.01.2022 року. 16.12.2021 року між ТОВ «Велесдобробут» (як управителем) та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] в особі [PERSON] , що діє на підставі протоколу загальних зборів співвласників №1 від 27.11.2021р. (як співвласник) було укладено договір №1 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. Відповідно до п.1, 3 Договору Управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком , що розташований за адресою: [ADDRESS] , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю. послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору. Послуга з управління полягає у забезпеченні управителем належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території. Послуга з управління включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, окрема прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, якщо земельна ділянка, на якій розташований будинок, а також належні до нього будівлі, споруди та прибудинкова територія, згідно з відомостями про таку земельну ділянку, що містяться у ДЗК, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо-будинкових систем, утримання ліфтів, тощо; купівля електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками (п. 3 Договору). Послуга з утримання надається відповідно до вимог якості згідно з додатком 2 до цього Договору, що є його невід`ємною частиною (п.4 Договору). Кожен із співвласників зобов`язаний оплачувати управителеві надані послуги з управління в порядку, за ціною та у строки встановлені цим Договором (п.6 Договору). Пунктом 9 Договору встановлено, що ціна послуги з управління становить 12 грн. 27 коп. (з урахуванням ПДВ) на місяць за 1 кв. м. загальної площі житлового і нежитлового приміщення у будинку та включає: - витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку в розмірі 11 грн. 67 коп. (з урахуванням ПДВ) для житлових та нежитлових приміщень відповідно до кошторису витрат (Додаток №3 до Договору); - винагороду управителю в розмірі 0,60 грн. (з урахуванням ПДВ) на місяць за 1 кв.м. Плата за послугу з управління нараховується щомісяця управителем та вноситься кожним співвласником не пізніше 30 числа місяця, наступного за розрахунковим на підставі отриманого останнім повідомлення (квитанції) на сплату послуг на розрахунковий рахунок управителя або через банківську установу (п. 10 Договору). Договір набирає чинності з 01.01.2022 року та укладається строком на 1 рік. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від цього договору, він вважається продовженим ще на один рік (пункти 28-29 Договору). Крім того, в 2017 р. між ТОВ «ВЕЛЕСДОБРОБУТ» та [PERSON] укладено договір про умови користування приміщенням та надання житлово-комунальних послуг № 1/3/132Ве. Позивач своєчасно надає житлово-комунальні послуги відповідачу як власнику кв. [ADDRESS] . В свою чергу Відповідачка (співвласник багатоквартирного будинку) з моменту набуття права власності на квартиру отримує від Позивача комунальні послуги, зокрема послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, від надання послуг не відмовляється та фактично їх споживає. Відтак, обов`язку щодо повної та своєчасної сплати за надані послуги Відповідачка не здійснює, що призвело до утворення заборгованості по житлово-комунальним послугам (послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій 18 245,22 грн. за період з 01.06.2023р. по 31.01.2025 р., що вбачається з відомості по особовому рахунку, відкритого на ім`я [PERSON] № [NUMBER] . На адресу [PERSON] 05.06.2024 року направлена претензія-попередження за вих. № 28/05/24-132, в якій повідомлено про наявність боргу та запропоновано погасити заборгованість. Відповідно до ст.382 ЦК України та ст.4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», власникам квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному житловому будинку на праві спільної сумісної власності належать приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами квартир, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир. Згідно до ст.13 Конституції України власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі статтею 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з викладеного, власники квартир зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкової території, тобто оплачувати комунальні послуги виконавцю житлово-комунальних послуг. Утримання будинків і прибудинкових територій є господарською діяльністю, що спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством (ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Утримання будинку та прибудинкової території проводиться з метою збереження та належного безпечного функціонування житла, а споживач має нести відповідні витрати. Відповідно до вимог статей 67, 68, 162, 179 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Статтею 5 та ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг належать, зокрема: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Оскільки обов`язок споживача житлово-комунальних послуг як власника житла ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг. Згідно до ч.1ст.6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Серед обов`язків співвласників багатоквартирного будинку, визначених у ст.7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» є такі: виконання рішення зборів співвласників; своєчасна оплата спожитих житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11 цього Кодексу. Згідно із статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із статтею 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 625 ЦК України, передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, ТОВ «Велесдобробут», будучи належним чином уповноваженим на надання житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , а відповідач є співвласником багатоквартирного будинку, маючи у власності квартиру [ADDRESS] , та, згідно норм законодавства України та умов, укладених з позивачем договорів, зобов`язаний оплатити надані позивачем послуги, позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. Судом встановлено, що позивач в повному обсязі виконав свої зобов`язання по наданню послуг. Доказів протилежного, зокрема, ненадання відповідачу послуг, надання неякісних послуг тощо, судом не встановлено. Оскільки, відповідач належним чином зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг не виконував, у нього утворилася заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій 18 245,22 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений позивачем, при зверненні до суду з цими вимогами, судовий збір у сумі 3028 грн. Щодо судових витрат на правову (правничу) допомогу, суд дійшов наступного висновку. Позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідачки, понесені витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 3000 грн., на підтвердження чого надав: копію договору про надання правової допомоги за №24/04/24 від 24.04.2024 року, додаток за №1 до вказаного договору, акт № 21/01/25 від 21.01.2025 р. на суму 12000 грн. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України - до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі за №755/9215/15-ц та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі за №904/4507/18, провадження). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.09.2020 року у справі за №910/4201/19 вказано, що: 1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 ЦК України; 3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат. При цьому, договір про надання правової допомоги та подані на підтвердження його виконання докази, повинні бути пов`язаними з розглядом конкретної судової справи. Системний аналіз норм ст. 137, ст. 141\~ЦПК дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи. Зокрема, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14.11.2019 року у справі за №826/15063/18. Крім того, суд враховує правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі за №755/9215/15-ц, від 12.05.2020 року у справі за №904/4507/18, про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. В постанові Верховного Суду від 06.11. 2020 року у справі за №760/11145/18, вказано, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial