Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-07 00:00:00

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА Зміст позовних вимог та процесуальні дії вчинені в ході справи Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики № 75636421 від 21 липня 2021 року у розмірі 23246,65 грн, суми сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрат понесених на професійну правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн. Ухвалою суду від 11 березня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи вирішено проводити з повідомленням сторін. Відповідачу наданий строк для подання заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та надання відзиву на позовну заяву. Заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від відповідача не надійшло. Правом на подання відзиву відповідач не скористався. Надав суду заяву від 01 квітня 2025 року в якій зазначив, що визнає позов в частині тіла кредиту та може його погасити трьома платежами. Ухвалою суду від 09 квітня 2025 року судом задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте через канцелярію суду від нього надійшла заява від 07 травня 2025 року про неможливість з`явитися в судове засідання у зв`язку з тим що останній перебуває на військові службі, позовні вимоги визнає в частині тіла кредиту та готовий їх погасити двома платежами. Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Стислий виклад позиції позивача Позовні вимоги ТОВ «Фінпром Маркет» обґрунтовує такими доводами. \~21 липня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №\~75636421, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 6902,00 грн на строк 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день. Того ж дня позикодавець на виконання п.1 договору позики №\~75636421 від \~21 липня 2021 року передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 6902,00 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , за посередництва платіжної установи ТОВ «ФК Фінекспрес». Враховуючи умови договору позики та здійснені відповідачем платежі в рахунок погашення заборгованості за договором позики, які складають 0,00 грн, заборгованість останнього за договором позики складає 23246,65 грн, зокрема: 6902, 00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу та 16344, 65 грн - сума заборгованості за відсотками. 21 грудня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу №2112, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики №\~75636421\~від 21 липня 2021 року. 31 березня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали договір факторингу № 310323-ФМ, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики №\~75636421\~від 21 липня 2021 року. Відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основної суми боргу за договором позики та заборгованості за процентами не виконав ні перед позикодавцем/первісним кредитором, ані перед позивачем/фактором ТОВ «Фінпром Маркет», що набуло право вимоги за договором позик на підставі договору факторингу. Таким чином у порушення умов договору позики, а також відповідно до статей 509, 526, 1054 ЦК України, [PERSON] зобов`язання за вказаним договором не виконав. З урахуванням наведеного ТОВ «Фінпром Маркет» звернулось до суду із вказаним позовом. ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, встановлені судом Дослідивши докази по справі судом встановлені такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 21 липня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладений договір позики №\~7563642 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) шляхом підписання даного договору позичальником електронним підписом - одноразовим ідентифікатором Dr7IahlxNY, що підтверджується самим договором та довідкою про ідентифікацію, виданою ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Відповідно до п.1 договору позики, за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (позику) на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити плату (проценти) від суми позики. Згідно з умовами вказаного Договору позики [PERSON] отримав 6902,00 грн на строк 30 днів. В період з 21.07.2021 по 20.08.2021 процента ставка становить 1,99% за день (занижена процентна ставка), процентна ставка за понаднормове користування позикою становить 2,70% за день, яка не застосовується в період карантину, орієнтована загальна вартість позики становить 11022,49 грн. Відповідно до Додатку № 1 до договору позики № 75636421 від 21.07.2021, загальна вартість кредиту становить 11022,49 грн, з яких: 6902,00 грн сума кредиту та 4120,49,00 грн проценти за користування кредитом. Кошти були перераховані на вказаний позивачем в Договорі позики номер електронного платіжного засобу: [NUMBER] . Як вбачається із матеріалів позову, всупереч умовам договору, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, у зв`язку із чим у [PERSON] перед ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виникла заборгованість за договором позики № 75636421 від 21 липня 2021 року. Факт видачі ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» позичальнику [PERSON] грошових коштів в сумі 6902,00 грн на картковий рахунок [NUMBER] підтверджується копією платіжної інструкції від 21 липня 2021 року та довідкою ТОВ «ФК «Фінекспрес»» № КД-000009691/ТНПП від 11.02.2025 про переказ коштів. Відповідно до наданих АТ «Державний ощадний банк України» доказів, витребуваних ухвалою суду від 09 квітня 2025 року, судом встановлено, що на ім`я відповідача була випущена банківська платіжна картка № [NUMBER] до рахунку у гривні та відповідно до виписки за поточними рахунками клієнта - [PERSON] , за період з 21.07.2021 0:00:00 по 24.07.2021 0:00:00, 22 липня 2021 року відбулось зарахування переказу на рахунок відповідача в розмірі 6902,00 грн. 21 грудня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу №2112 за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, серед інших, до боржника [PERSON] за договором позики №\~ 75636421\~від 21 липня 2021 року, про що свідчить договір факторингу № 2112 від 21 грудня 2021 року з додатками до нього та реєстр прав вимог № 4 до договору факторингу № 2112 від 21 грудня 2021 року. 31 березня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» уклали договір факторингу № 310323-ФМ, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до, серед інших, боржника [PERSON] за договором позики №\~75636421\~від 21 липня 2021року, що підтверджується договором факторингу № 310323-ФМ від 31 березня 2023 року, додатками до нього та реєстром боржників до договору факторингу № 310323-ФМ від 31 березня 2023 року. Згідно з Розрахунком заборгованості за договором позики № 75636421 від 21 липня 2021 року [PERSON] не виконав свої зобов`язання за договором позики, внаслідок чого, за розрахунком позивача, утворилась заборгованість в розмірі 23246,65 грн, зокрема: 6902,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу та 16344, 65 грн - сума заборгованості за відсотками. Судом також встановлено, шо відповідно до поданих відповідачем заяв від 01 квітня 2025 року та 07 травня 2025 року, [PERSON] визнає позовні вимоги в частині суми заборгованості за основною сумою боргу, яка відповідно до договору позики № 75636421 від 21 липня 2021 року та розрахунку заборгованості становить 6902,00 грн. З урахуванням наведеного судом встановлено, що предметом даного позову є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по отриманій та неповернутій позиці та процентам за користування отриманими коштами. Релевантні джерела права й акти, їх застосування та позиція суду Щодо визнання договорів укладеними За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частина друга статті 639 ЦК України визначає, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що договір позики № 75636421 від 21 липня 2021 року, який є предметом даного позову, за яким позичальником є [PERSON] , укладений в електронній формі шляхом підписання його відповідачем одноразовим ідентифікаторами. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» електронні кредитні договори вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19; від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 і від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем ця обставина не оспорюється та не спростовується. Щодо стягнення заборгованості за основною сумою боргу У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. У зв`язку з невиконанням відповідачем вимог договору позики по поверненню отриманої суми позики/кредиту, у останнього утворилась заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 6902,00 грн. Будь-яких доказів, що підтверджують невідповідність розміру заборгованості за основною сумою позики/кредиту умовам кредитного договору, суду надано не було, докази погашення даної заборгованості в матеріалах справи відсутні. Відповідач дану суму заборгованості не заперечує. Щодо стягнення заборгованості за відсотками Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Судом встановлено, що 21 липня 2021 року [PERSON] отримав позику за договором позики № 75636421, укладеним із ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», в розмірі 6902,00 грн на строк 30 днів. В період з 21.07.2021 по 20.08.2021 процента ставка становить 1,99% за день (занижена процентна ставка), процентна ставка за понаднормове користування Позикою становить 2,70% за день, яка не застосовується в період карантину, орієнтована загальна вартість позики становить 11022,49 грн. Відповідно до додатку № 1 до договору позики № 75636421 від 21.07.2021, загальна вартість кредиту становить 11022,49 грн, з яких: 6902,00 грн сума кредиту та 4120,49 грн проценти за користування кредитом. Згідно з розрахунком заборгованості за договором позики № 75636421 від 21 липня 2021 року [PERSON] не виконав свої зобов`язання за договором позики, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом, яка складається з: 6902,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу та 16344,65 грн - сума заборгованості за відсотками. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, проценти за користування позиченими коштами позивач нарахував за період з 21.07.2021 по 17.11.2021, що суперечить умовам договору позики, оскільки строк надання кредиту становить 30 днів та закінчився 20.08.2021, а в період карантину процентна ставка за понаднормове користування позикою не застосовується. Так, з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року на усій території України було встановлено карантин відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами), від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що за договором позики № 75636421 від 21 липня 2021 року стягненню підлягаю проценти в розмірі 4120,49 грн нараховані за період з 21.07.2021 по 20.08.2021. Виходячи з наданого відповідачем у заявах від 01 квітня 2025 року та 07 травня 2025 року, суд доходить висновку, що [PERSON] не погоджується із нарахованими відсотками за користування позикою. Разом з тим, відповідачем наведена сума заборгованості не спростована належними та допустимими доказами. Щодо правомірності стягнення заборгованості на користь ТОВ «Фінпром Маркет» Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Стаття 514 ЦК України визначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Судом встановлено, що ТОВ «Фінпром Маркет» набуло право грошової вимоги до [PERSON] на підставі договорів факторингу, укладених між первісним кредитором та відповідачем. Відповідачем, також, досліджені судом договори факторингу не оспорені, доказів їх нікчемності матеріали справи не містять. З урахуванням наведеного вище [PERSON] має непогашену заборгованість за договором позики, який є предметом даного позову, перед ТОВ «Фінпром Маркет». Висновки суду за результатами розгляду справи Щодо суті позовних вимог Таким чином оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до [PERSON] є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Враховуючи те, що зобов`язання не виконуються з вини відповідача та з урахуванням наведеного в мотивувальній частині обґрунтування позиції суду, з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» підлягає стягненню заборгованість за договором позики № 75636421 від 21 липня 2021 року в розмірі 11022,49 грн, з яких: 6902,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу та 4120,49 грн - сума заборгованості за відсотками. Щодо сплати заборгованості частинами В поданих суду заявах [PERSON] вказує, що визнає позов в частині сплати тіла позики та погоджується погасити заборгованість трьома платежами (заява від 01 квітня 2025 року) або двома платежами (заява від 07 травня 2025 року). Оцінивши доводи відповідача щодо часткової сплати заборгованості суд доходить таких висновків. Відповідно до положень статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю. Відповідно до частини 1 статті 183 ЦПК України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: 1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 2) найменування суду, до якого вона подається; 3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі; 4) зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; 5) підстави заяви (клопотання, заперечення); 6) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви (клопотання, заперечення); 7) інші відомості, що вимагаються цим Кодексом. Згідно з частиною 2 статті 183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження). Частиною 4 статті 183 ЦПК України визначено, що суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду. З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що вимога [PERSON] щодо вирішення питання про сплату боргу частинами заявлена відповідачем передчасно та не відповідає вимогам статей 183, 435 ЦПК України, а тому вона підлягає залишенню без розгляду. Щодо судових витрат Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частин 1 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Судом встановлено, що між ТОВ «Фінпром Маркет» (далі Клієнт) та адвокаткою Ткаченко Юлією Олегівною (далі Адвокат) був укладений договір про надання правничої допомоги № 01-11/24 від 01 листопада 2024 року. Відповідно до п.п. 1.1. договору Адвокат бере на себе зобов`язання по наданню Клієнту за його зверненням на довгостроковій основі правової допомоги у відповідності з умовами цього договору, а Клієнт зобов`язується прийняти надану йому правову допомогу та здійснити її оплату у відповідності до у мов Договору. Сторони в п.п. 4.1. Договору визначили, що Клієнт сплачує на користь Адвоката винагороду, зокрема в розмірі 3500,00 грн за вивчення наявних у Клієнта документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції/аналіз судової практики та збір документів/доказів по малозначній справі для формування позовної заяви (500,00 грн) та підготовку/складання позовної заяви до Боржника за договором позики у малозначній справі (3 000,00 грн), що разом складає 3 500,00 грн. Відповідно до витягу з акту № 7-П від 30.01.2025 про приймання-передачі наданої правничої допомоги до Договору про надання правничої допомоги № 01-11/2024 від 01.11.2024, вбачається, що Адвокатом надано позивачу професійну правничу допомогу, зокрема за вивчення/збір документації та складання позовної зави до Відповідача - вартість зазначених послуг складає 3500,00 грн, яка була сплачена ТОВ «Фінопрм Маркет» в повному обсязі та підтверджується платіжним документом. Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідачем не заявлено. З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що витрати на правничу допомогу, понесені позивачем по даній справі, становлять 3500,00 грн. та є обгрунтованими. Беручи до уваги те, що позовні вимоги ТОВ «Фінпром Маркет» задоволені частково, стягненню підлягає сума судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі, який визначається пропорційно до задоволених позовних вимог. За розгляд справи судом першої інстанції ТОВ «Фінпром Маркет» сплатило судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Отже, сума судового збору, яка підлягає стягненню, становить 1148,59 грн. Сума витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 1659,54 грн.

Outcome: partial