Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи яку зазначив, що з 2018 року до квітня 2024 року він з відповідачкою знаходились у дружніх стосунках і проживали разом як подружжя без реєстрації шлюбу. [INFO] від сумісного проживання у них народилась дочка - [PERSON] , та [INFO] народився син [PERSON] . У квітні місяці 2024 року відповідачка залишила дітей у помешканні позивача і в подальшому не бажала з ними проживати, займатись доглядом і вихованням дітей. На неодноразові його звернення повернутись в сім`ю відповідачка бажання не виявила, та навпаки почала зловживати спиртними напоями та почала вести бродячий спосіб життя та мешкати з іншими чоловіками. До цього часу відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Участі у їх вихованні не приймає, матеріально не утримує, станом здоров`я, навчанням, фізичним та духовним розвитком дітей не цікавиться, проживає окремо від дітей. Всі питання щодо виховання, розвитку дітей вирішуються ним самостійно. Діти знаходяться на повному його утриманні. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей він вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідачки батьківських прав, вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 15.01.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 17.03.2025 протокольною ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримують в повному обсязі та просять його задовольнити. Не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідачка до суду не з`явилась, про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином. Відзив чи доказів на спростування позовних вимог до суду не направляла. Представник третьої особи до суду не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси позивача, даючи оцінку діям відповідача, які суд оцінює, як такі, що направлені на затягування розгляду справи по суті, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси позивача, даючи оцінку діям відповідачки, які суд оцінює, як такі, що направлені на затягування розгляду справи по суті, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності відповідачки на підставі наявних матеріалів справи та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ч.4 ст.223, ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 2018 року до квітня 2024 року знаходились у дружніх стосунках і проживали разом як подружжя без реєстрації шлюбу. [INFO] від сумісного проживання у сторін народилась дочка - [PERSON] , та [INFO] народився син [PERSON] . У квітні місяці 2024 року відповідачка залишила дітей у помешканні позивача і в подальшому не бажала з ними проживати, займатись доглядом і вихованням дітей. На неодноразові його звернення повернутись в сім`ю відповідачка бажання не виявила, та навпаки почала зловживати спиртними напоями та почала вести бродячий спосіб життя та мешкати з іншими чоловіками. Відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Участі у їх вихованні не приймає, матеріально не утримує, станом здоров`я, навчанням, фізичним та духовним розвитком дітей не цікавиться, проживає окремо від дітей. Всі питання щодо виховання, розвитку дітей вирішуються позивачем самостійно. Діти знаходяться на повному утриманні позивача. Відповідно до довідки про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, виданої [PERSON] , зазначено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З характеристик, виданих Старобезрадичівським закладом дошкільної освіти «Волошка» Козинської селищної ради Обухівського району Київської області вбачається, що [PERSON] , завжди відвідує дитячий садочок, виглядає охайно, неконфліктна, спокійна дитина. [PERSON] активно займається вихованням своїх дітей, стежить за побутовими умовами, харчуванням та одягом. З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 20.12.2024 вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно її малолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] . Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінки. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає, що дійсно [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітніх дітей дочки - [PERSON] [INFO] , та сина - [PERSON] [INFO] , про що свідчить той факт, що тривалий час відповідачка не бачила дітей, не спілкується, добровільно не надає будь-якої допомоги на їх утримання, не проявляє інтересу до життя, здоров`я та розвитку, про що зазначив позивач у своєму позові та безпосередньо у судовому засіданні, та це не спростовано відповідачем. У діях відповідачки проявляється саме винна та пасивна поведінка по відношенню до дітей, відповідачка не вживає будь-яких дій щодо забезпечення та виховання дітей. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст. ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідачка байдужливо ставиться до дітей, на які позивач посилається, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідачки у належному вихованні дітей, що свідчить про свідоме нехтування її своїми батьківськими обов`язками. Емоційний зв`язок між відповідачкою та позивачем фактично відсутній, відповідачка тривалий час не виявляє до них батьківського піклування, їх не відвідує, долею дітей не цікавиться, ні в телефонному режимі, ні в інших формах спілкування. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, у зв`язку з чим, з метою захисту прав та інтересів позивача, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню її малолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] . Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Разом з цим, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що відповідно до положень ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: approved