Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

До Дніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] та [PERSON] до Підгородненської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Кайко Ольга Петрівна, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, матеріали позовної заяви був розподілений до провадження судді Бойка О.М. В позовній заяві просить суд: Визнати за [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку з кадастровим номером 1221411000:02:030:0293, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок садибного типу літ. А - житловий будинок, літ. Б,Г,Е - сараї, літ. Д - гараж, літ. Ж - А. душ, літ. З - вбиральня, №1-6,1 - споруди: колодязь, колонки, зливна яма, огорожі, мощення, що розташований за адресою [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку з кадастровим номером 1221411000:02:030:0291, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок садибного типу літ. А1 - житловий будинок, літ. А2 - прибудова, літ. A3 - прибудова, літ. A4 - навіс, літ. А5 - ганок, загальною площею 67,00 кв.м., житловою площею 39,20 кв.м., літ. Б - вольєр, №1,2 споруди: зливна яма, огорожа, що розташований за адресою [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що Позивачі є дітьми [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Ще за життя [PERSON] та [PERSON] склали заповіти, за якими належні їм домоволодіння та земельну ділянку [ADDRESS] заповіли [PERSON] , а домоволодіння та земельну ділянку [ADDRESS] заповіли [PERSON] , тобто позивачам у справі. Так, у встановлений законом строк після смерті батька позивачі звернулися до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Кайко О.П. із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлих батьків на наступне майно: житловий будинок, місце розташування якого [ADDRESS] ; житловий будинок, місце розташування якого [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0220 га, кадастровий номер 1221411000:02:030:0291, цільове призначення: 01.03 Для ведення особистого селянського господарства, місце розташування якої [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0220 га, кадастровий номер 1221411000:02:030:0293, цільове призначення: 01.03 Для ведення особистого селянського господарства, місце розташування якої [ADDRESS] . Однак, приватний нотаріус Кайко О.П., відмовила позивачам у видачі їм свідоцтв про право на спадщину, оскільки на правовстановлюючому документі на житловий будинок [ADDRESS] відсутній підпис посадової особи та печатка відповідного органу, право власності [PERSON] , на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстроване, а щодо земельних ділянок не змогла встановити вид спадкування та коло спадкоємців. У судове засідання позивачі не з`явились. Про час та місце були належним чином повідомлені. Надали заяву, через свого представника - адвоката Солодовника С.О., в якій просили справу слухати без їх участі. Позовні вимоги підтримують. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Про час та місце були належним чином повідомлені. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши наданні докази, суд встановив, що Позивачі є дітьми [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Ще за життя [PERSON] та [PERSON] склали заповіти, за якими належні їм домоволодіння та земельну ділянку [ADDRESS] заповіли [PERSON] , а домоволодіння та земельну ділянку [ADDRESS] заповіли [PERSON] , тобто позивачам у справі. Так, у встановлений законом строк після смерті батька позивачі звернулися до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Кайко О.П. із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлих батьків на наступне майно: житловий будинок, місце розташування якого [ADDRESS] ; житловий будинок, місце розташування якого [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0220 га, кадастровий номер 1221411000:02:030:0291, цільове призначення: 01.03 Для ведення особистого селянського господарства, місце розташування якої [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0220 га, кадастровий номер 1221411000:02:030:0293, цільове призначення: 01.03 Для ведення особистого селянського господарства, місце розташування якої [ADDRESS] . Однак, приватний нотаріус Кайко О.П., відмовила позивачам у видачі їм свідоцтв про право на спадщину, оскільки на правовстановлюючому документі на житловий будинок [ADDRESS] відсутній підпис посадової особи та печатка відповідного органу, право власності [PERSON] , на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстроване, а щодо земельних ділянок не змогла встановити вид спадкування та коло спадкоємців. Відповідно до ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права (частина 2 статті 16 ЦК України). За частиною першою ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною першою ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, законодавство визначає три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання права. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За змістом статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 1268 ЦПК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Частиною першою статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У силу вимог частини п`ятої статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Так на користь позивачів був складений заповіт №2684 від 17.09.2011 р. за яким спірне майно [PERSON] у разі його смерті спадкують позивачі. Такий заповіт є чинним та ніким не був оскаржений. При цьому посилання приватного нотаріуса на існування другого заповіту, що був складений у 2002 році, як на підставу відсутності можливості встановити порядок спадкування та коло спадкоємців не відповідає законодавчим нормам. Статтею 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Таким чином, можна зробити висновок, що попередній заповіт, складений у 2002 році скасований, принаймні в частині спірних житлових будинків та земельних ділянок, з успадкування яких позивачі звернулися до нотаріуса. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі 369/3186/17. Зі змісту постанови приватного нотаріуса Кайко О.П. вбачається, що зміст заповіту складеного [PERSON] викликає суперечності. Так, останній заповідав своїм дітям [PERSON] та [PERSON] земельні ділянки за адресами [ADDRESS] та [ADDRESS] . Власне і сам нотаріус встановила у своїй постанові належність спадкодавцю земельних ділянок: дві земельні ділянки, місце розташування яких [ADDRESS] , одна з цільовим призначенням 02.01 Для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд кадастровий номер 1221411000:02:030:0292, інша з цільовим призначенням 01.03 Для ведення особистого \~ \~ \~ \~селянського господарства кадастровий номер 1221411000:02:030:0291; дві земельні ділянки, місце розташування яких [ADDRESS] , одна з цільовим призначенням 02.01 Для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських \~ \~ \~ \~будівель та споруд кадастровий номер 1221411000:02:030:0294, інша з цільовим призначенням 01.03 Для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 1221411000:02:030:0293. Враховуючи, що спадкодавець мав у власності всі чотири земельні ділянки, які за присвоєними їм адресами поділялися на дві [ADDRESS] та [ADDRESS] , таким чином і сприймав їх як дві земельні ділянки. Інших спадкоємців у [PERSON] окрім його дітей (позивачів) немає. Крім того, земельна ділянка з кадастровим номером 1221411000:02:030:0292, була успадкована [PERSON] на підставі свідоцтва про спадщину від 08.08.2024 за номером 609 приватним нотаріусом ДМНО Кайко О.П. та свідоцтва про спадщину від 09.10.2024 за номером 1890 виданого приватним нотаріусом ДМНО Юрченко А.А. А [PERSON] успадкована земельна ділянка з кадастровим номером 1221411000:02:030:0294 про що видано свідоцтво про право на спадщину від 09.10.2024, №1891, що було видане приватним нотаріусом ДМНО Юрченко А.А. Отже правомірним та без додаткових обґрунтувань є вимога визнання права власності на такі земельні ділянки за спадкоємця (позивачами). Що ж стосується житлових будинків, то слід зазначити, що згідно відповіді КП «БТІ» Слобожанської \~ \~ \~ \~селищної ради №1707 від 08.12.2020 власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно видане 07.11.2012 р. виконавчим комітетом Підгородненської міської ради на підставі рішення виконкому від 18.09.2012 року №17 та зареєстроване в БТІ 07.11.2012 за реєстровим номером 38113076. Житловий будинок [ADDRESS] , належить на праві власності спадкодавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №1762-14 від 22 лютого 1980 року. Таким чином, все спадкове майно визначене у заповіті [PERSON] належить йому на правомірних підставах та підлягає спадкуванню його дітьми, позивачами у справі. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні визначено Законом України «Про нотаріат», глава 7 розділу III якого, передбачає видачу свідоцтва про право на спадщину. За змістом статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Відповідно до ч. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного суду України 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» - свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Так як нотаріусом відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину, у позивачки виникло право на захист своїх порушених прав шляхом подання позову про визнання права власності в судовому порядку. Ухвалою суду від 20 лютого 2025 року було витребувано у Приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. спадкову справу після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , спадкова справа №30/2024. Ухвалою суду від 20 лютого 2025 року було витребувано у Приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Кайко О.П. спадкову справу після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , спадкова справа №17/2018. 07 березня 2025 року до суду надійшла копія спадкової справи після [PERSON] , з якої вбачається, що за спадщиною після її смерті звертались лише позивачі. 14 квітня 2025 року до суду надійшла копія спадкової справи після [PERSON] , з якої вбачається, що за спадщиною після її смерті звертались лише позивачі. Відповідно до ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене суд вбачає за можливе визнати право власності в порядку спадкування за [PERSON] на житловий будинок та земельну ділянку №1221411000:02:030:0291, що розташовані за адресою [ADDRESS] , та визнати право власності в порядку спадкування за [PERSON] на житловий будинок та земельну ділянку №1221411000:02:030:0293, що розташовані за адресою [ADDRESS] . Згідно ст.\~263\~ЦПК України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, надані до неї докази та посилання на докази, прослухавши ствердження сторін по справі, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved