Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-30 00:00:00

[PERSON] (надалі також позивач) звернулася до суду із позовними вимогами до [PERSON] (надалі також відповідач) про розірвання шлюбу, мотивуючи їх тим, що з 29.10.2016 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, спільних неповнолітніх дітей немає. Позов мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними та різні погляди на питання сімейного життя. З листопада 2024 року вони проживають окремо, подружні стосунки між ними припинені, спільного господарства не ведуть, на примирення категорично не згодна, шлюб зберігати не має наміру, тому позивач просить розірвати їх шлюб. 26.03.2025 р. суд відкрив провадження у цій справі та з урахуванням ст. 19 ЦПК України вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження (а.с. 12-13). Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні. 27.03.2025 р. суд направив на зареєстровану адресу відповідача поштове відправлення з ухвалою про відкриття провадження у справі у спрощеному провадженні та копію позовної заяви з додатками, із пропозицією направити до суду свій відзив на позов (а.с. 14). 09.04.2025 р. відповідач отримав цю ухвалу, проте відзиву на позов, в установлений судом строк, не подав. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд приходить до висновку, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з наступних підстав. Зі свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , виданого Глухівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 29.10.2016 року, актовий запис № 155, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с. 5). Судом встановлено, що на час розгляду справи сторони не підтримують подружніх стосунків, позивач вважає неможливим збереження сім`ї, бажає шлюб розірвати, наполягає не розлученні, на примирення категорично не згодна. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов`язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи вищезазначені норми закону та особливий характер сімейних відносин і їх об`єктивну недоступність для оточуючих, суд не може покласти обов`язок збереження сім`ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що сім`я сторін розпалася, збереження шлюбу буде суперечити інтересам як подружжя, і тому цей шлюб необхідно розірвати. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем, а саме: 1211,20 грн. на сплату судового збору. На підставі викладеного та відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved