Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

Короткий виклад позовних вимог. 27.02.2025 до Віньковецького районного суду Хмельницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, у якій позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за договором позики №1376424 в розмірі 15 115,17 грн, яка складається з тіла кредиту в розмірі 5000,00 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 10115,17 грн; судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.04.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №1376424, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 3 300,00 грн, строк позики - 12 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису RvYcK5I5S2, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу - [INFO]) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». 16.04.2021 між позикодавцем та відповідачем за ініціативою останнього укладено додаткову угоду № 1376424 до договору позики № 1376424, за умовами якої позичальник збільшує суму позики на 1 700,00 грн. Таким чином, загальний розмір позики становить 5 000,00 грн. Додатковий договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису wFT8YF6f2g, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу - [INFO]) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Позикодавець на виконання умов Договору позики №1376424 від 15.04.2021 та Додаткової угоди до Договору позики, виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 5 000,00 грн за посередництвом платіжної установи ТОВ «ФК Фінекспрес», так як перерахунок коштів з банківського рахунку позикодавця на картковий рахунок фізичної особи технічно неможливий. Наведене підтверджується електронною платіжною інструкцією №79633c90-d2ee-4761-a859-d1e1d68d04e8 від 15.04.2021 про перерахування коштів в розмірі 3300,00 грн та електронною платіжною інструкцією №e8722761-4e4b-45e9-9b66-5b5574d78404 від 16.04.2021 про перерахування коштів в розмірі 1 700,00 грн на банківський картковий рахунок, що зазначив відповідач № [NUMBER] . 26.10.2021 ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» уклали Договір факторингу №2610 від 26.10.2021 за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №1376424 від 15.04.2021. 03.04.2023 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали Договір факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №1376424 від 15.04.2021. Відповідно до Реєстру прав вимог від 03.04.2023 до договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 15 115,17 грн, з яких: 5 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 10115,17 грн - сума заборгованості за відсотками. Рух справи в суді та позиція сторін у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2025 для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Голуба О.Є. На виконання вимог ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України суддя з метою визначення підсудності здійснив запит та отримав відповідь від Віньковецької селищної ради щодо інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Ухвалою суду від 10.03.2025 відкрито провадження у цивільній справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Також даною ухвалою за клопотанням представника позивача витребувано в АТ КБ «Приватбанк» інформацію щодо належності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) карткового рахунку № [NUMBER] та виписку по картковому рахунку № [NUMBER] , відкритому в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за період з 15.04.2021 по 19.04.2021. Витребувані докази надійшли до суду 07.04.2025 та 24.04.2025. 24.03.2025 в електронній формі через «Електронний кабінет» до суду надійшла заява про вступ у справу як представника відповідача адвоката Побережної І.В., яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВХ № 1092551 від 21.03.2025. 28.03.2025 в електронній формі через «Електронний кабінет» до суду надійшов відзив від представника відповідача, в якому вона з довірителем позовні вимоги визнають частково, а саме щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики №1376424 від 15.04.2021 та Додаткової угоди №1376424 до договору позики №1376424 від 16.04.2021 у сумі 5 000,00 грн - заборгованості за основною сумою боргу. Позовні вимоги в решті вимог щодо стягнення заборгованості за процентами у сумі 10115,17 грн відповідач вважає необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами. Зокрема, у відзиві зазначено, відповідно до військового квитка серії [NUMBER] від 01 грудня 2023 року [PERSON] є військовослужбовцем Збройних Сил України. Таким чином, відповідачу як учаснику бойових дій, не повинні були нараховуватися проценти за кредитним договором, оскільки на нього поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому у задоволенні позовної вимоги про стягнення відсотків у сумі 10115,17 грн необхідно відмовити. Щодо нарахування відсотків за договором позики представник відповідача зазначила, що 15.04.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено Договір позики №1376424 строком на 12 днів. Жодної додаткової угоди щодо продовження строку кредитування між відповідачем та первинним кредитором не було укладено і, відповідно, матеріали справи не містять таких угод. Договір позики №1376424 припинив свою дію після закінчення строку позики через 12 днів - 27.04.2021, що не звільняє позичальника від обов`язку сплатити позику та проценти у строк 12 днів, але забороняє позикодавцю нараховувати проценти поза межами строку позики. Також в даному відзиві заявлено клопотання про стягнення на користь відповідача витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 3000,00 грн. 28.03.2025 в електронній формі через «Електронний кабінет» до суду надійшло клопотання представника відповідача про зменшення витрат на оплачу правничої допомоги сторони позивача до 1000,00 грн. Дане клопотання вмотивоване тим, що вартість виконаних представником позивача робіт є завищеною, не відповідає критеріям обґрунтованості та розумності їх розміру у розумінні приписів частини 3 статті 141 ЦПК України, не є співмірною зі складністю справи, а відтак відповідні витрати підлягають перерозподілу з урахуванням вимог вищезазначеної норми. 01.04.2025 в електронній формі через «Електронний кабінет» до суду надійшла заява від представника відповідача про проведення судового засідання призначеного 01.04.2025 о 14 годині без участі представника відповідача та його представника. Ухвалою суду від 01.04.2025 відкладено розгляд справи та повторно витребувано в АТ КБ «Приватбанк» інформацію щодо належності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) карткового рахунку № [NUMBER] та виписку по картковому рахунку № [NUMBER] , відкритому в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за період з 15.04.2021 по 19.04.2021. 02.04.2025 в електронній формі через «Електронний кабінет» надійшла відповідь на відзив від представника позивача, в якій зазначено, що позивач про факт проходження військової служби відповідачем дізнався лише з відзиву на позовну заяву. Однак за договором позики нарахування процентів зупинено 26.07.2021, а пеня/штрафні санкції взагалі не нарховувалися, а отже відповідач не підпадає під даний вид пільг, оскільки на час дії договору позики відповідач не був мобілізований. Щодо нарахування процентів за договором позики: відповідно до п. 4.2. договору позики № 1376424, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Таким чином, у договорі позики встановлено строк позики 12 днів, однак у самому договорі позики наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. Умовами, які передбачені у Правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями. Також на думку позивача, витрат відповідача на правничу допомогу є завищеними, неспіввісними до предмету позову та не відповідають критерію реальності адвокатських витрат. 07.04.2025 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив в якому представник відповідача зазначила що 15.04.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено Договір позики № 1376424 строк позики - 12 днів. Жодних інших строків договір позики не містить, а Правила не є частиною договору позики, не підписані відповідачем та згоди щодо строку пролонгації Договору до 90 календарних днів між первісним кредитором та відповідачем не досягнуто. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Додатково зазначено, що позовні вимоги відповідач визнає частково, а саме 5000,00 грн заборгованості за основною сумою боргу. Представник позивача в судове засідання не з`явилася при подачі позову до суду заявила клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся судом про розгляд даного провадження у встановленому законом порядку, шляхом направлення судом поштової кореспонденції за зареєстрованим місцем проживання. Клопотань до суду про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та відзиву на позовну заяву не надходило. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов таких висновків. Встановлені судом фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 15.04.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики №1376424 за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 3 300,00 грн строк позики - 12 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99 % в день (базова процентна ставка/фіксована), орієнтовна загальна вартість позики - 4088,04 грн. Дата надання позики 15.04.2021. Дата повернення позики - 27.04.2021 (а.с.16). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) RvYcK5I5S2, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу - [INFO]. Електронні підписи сторін зазначені в розділі реквізити сторін. Згідно з довідкою про ідентифікацію відповідач [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , з яким укладено договір №1376424 від 15.04.2021, ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора). Одноразовий ідентифікатор: RvYcK5I5S2. Час відправки ідентифікатора позичальнику:15.04.2021 14:30:29. Електронна пошта, на яку направлено ідентифікатор: [INFO] (а.с.27а). 16.04.2021 між позикодавцем та відповідачем за ініціативою останнього укладено Додаткову угоду №1376424 до Договору позики №1376424, за умовами якої позичальник збільшує суму позики на 1 700,00 грн. Таким чином, загальний розмір позики становить 5000,00 грн. Змінено орієнтовну загальну вартість позики - 6094,50 грн (а.с. 16а). Додатковий договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) wFT8YF6f2g, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу - [INFO]. Згідно з довідкою про ідентифікацію відповідач [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , з яким укладено договір №1376424 від 15.04.2021, ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора). Одноразовий ідентифікатор: wFT8YF6f2g. Час відправки ідентифікатора позичальнику:20.07.2021 11:44:11. Електронна пошта, на яку направлено ідентифікатор: [INFO] (а.с.28). Відповідно до п. 4.2. договору позики №1376424, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі (а.с.16). Матеріали справи також містять Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (а.с.17-27). Зокрема, згідно із п. 6.5 Правил, передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. Відповідно до довідки ТОВ «Фінансова компанія Фінекспрес» від 13.01.2025 № КД-000005982/ТНПП (а.с.30а) підтверджено прийняття до виконання платіжної інструкції №79633c90-d2ee-4761-a859-d1e1d68d04e8 від 15.04.2021 на суму 3300,00 грн за номером платіжної картки [NUMBER] (а.с.31а). Відповідно до довідки ТОВ «Фінансова компанія Фінекспрес» від 13.01.2025 № КД-000005981/ТНПП (а.с.30) підтверджено прийняття до виконання платіжної інструкції №e8722761-4e4b-45e9-9b66-5b5574d78404 від 16.04.2021 року на суму 1700,00 грн. за номером платіжної картки [NUMBER] (а.с.31). 26 жовтня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» укладено Договір факторингу № 2610, за умовами якого фактор набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №1376424 від 15.04.2021 (а.с.32а-40). На виконання вимог указаного договору його сторони 26.10.2021 склали та підписали Акти прийому-передачі Реєстру заборгованостей (а.с.39-40). Відповідно до Реєстру прав вимог №2 від 26.10.2021 фактор набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 15115,17 грн, з яких: 5 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 10115,17 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.40а-41а). 03.04.2023 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали Договір факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №1376424 від 15.04.2021 (а.с.44-51а). Так, згідно п.5.2. зазначеного Договору факторингу встановлено, що перехід від клієнта до позивача/фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання Актів прийому-передачі Реєстру заборгованостей, після чого позивач/фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно Портфеля заборгованості та набуває відповідних прав вимог. Відповідно до Акту прийому-передачі (а.с.50-51) та Реєстру заборгованостей від 03.04.2023 до договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 (а.с. 52а-53а) ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 15 115,17 грн, з яких: 5 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 10 115,17 грн - сума заборгованості за відсотками. З розрахунку заборгованості за Договір позики №1376424 від 15.04.2024 за період 15.04.2021-24.02.2025 вбачається, що заборгованість відповідача складає 15115,17 грн, з яких 5 000,00 грн - заборгованість за тілом позики; 10115,17 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами (а.с. 6-8). Із виписок АТ КБ «Приватбанк» від 25.03.2025 вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] . Також із наданих виписок по рахунку № [NUMBER] за період 15.04.2025-19.04.2025 підтверджується факт зарахування на рахунок відповідача коштів в сумі 3300,00 грн 15.04.2021 та 1700,00 грн 16.04.2021 (а.с.137-138, 142-144). Отже, наведеними вище належними доказами підтверджено укладення кредитного договору та додаткової угоди та переказ коштів на рахунок, що належить [PERSON] на загальну суму 5000,00 грн згідно договору №1376424 від 15.04.2021 і додаткової угоди №1376424 до договору позики №1376424 від 16.04.2021, а також перехід права вимоги за даним договором до позивача, що відповідачем не заперечується. Отже, спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. Судом також встановлено, що відповідно до копії військового квитка серії [NUMBER] від 01 грудня 2023 року (дублікат) [PERSON] : 30 липня 2022 року на підставі указу президента України призваний у Збройні Сили України по мобілізації, 02 серпня 2022 року прийняв військову присягу та по теперішній час є військовослужбовцем Збройних Сил України (а.с. 96а-99а). Відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] від 17 серпня 2023 року [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 100). Відповідно до довідки від 17 березня 2025 року військової частини [NUMBER] старший солдат [PERSON] дійсно перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 21 січня 2025 року (а.с. 100а). Застосоване судом законодавство. Положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України). Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України передбачено, зокрема, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Стаття 12 ЦПК України передбачає, зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності. Згідно з ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Згідно ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, суд зазначає, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду № 524/5556/19 від 12.01.2021 року, № 732/670/19 від 09.09.2020 року, № 404/502/18 від 23.03.2020 року, № 127/33824/19 від 07.10.2020 року, № 561/77/19 від 16.12.2020 року. У ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст.3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду №524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20) від 12.01.2021: «електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Суди, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині».Суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем оспорювався чи визнавався недійсними. Натомість у відзиві на позов укладення договору не заперечується, як і не заперечується сума заборгованості. З урахуванням принципу тлумачення «favor contractus» (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2021 року у справі №607/11746/17 (провадження № 61-18730св20). Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) тлумачення ст. 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Частиною 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 ст. 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Мотиви прийняття рішення судом та висновки суду. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені. Щодо укладеного договору позики №1376424 від 15.04.2021 та додаткової угоди №1376424 до договору позики №1376424 від 16.04.2021 суд зазначає таке. На підставі вищенаведених правових норм, встановлених та досліджених доказів, беручи до уваги те, що вказаний вище Договір підписаний відповідачем електронним підписом, наявність якого разом з підписом та електронним підписом первісного кредитора підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, є доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору, та про те, що позичальник всі умови Договору цілком зрозумів та підтвердив те, що сторони Договору діяли свідомо, були вільні в його укладенні, вільні у виборі контрагента та умов Договору. Із копії наявного у матеріалах справи Договору вбачається, що відповідач, як позичальник за цим Договором, ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця, надавши останньому персональні дані (ПІБ, реєстраційний номер облікової картки платника податків, дані паспорта, місце проживання, номер телефону, e-mail, номер карткового рахунку, номер особистого електронного платіжного засобу) необхідні для укладення кредитного договору та формування одноразового ідентифікатора. Тому без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт кредитодавця за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між кредитодавцем та відповідачем не був би укладений. Оскільки вказаний Договір, який підписаний сторонами, є чинними, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, суд дійшов висновку про те, що між первісним кредитором та відповідачем як позичальником, виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами. Також судом встановлено факт одержання коштів відповідачем, що підтверджується належними доказами, які містять інформацію про здійснення операції по перерахуванню коштів позивача у безготівковій формі 15.04.2021 та 16.04.2021 у сумі 5000,00 грн за номером платіжної картки [NUMBER] . Отже, наведеними вище належними доказами підтверджено укладення кредитного договору та додаткової угоди та переказ коштів на рахунок, що належить відповідачу [PERSON] на загальну суму 5000,00 грн, згідно договору №1376424 від 15.04.2021 і додаткової угоди №1376424 до договору позики №1376424 від 16.04.2021, а також перехід права вимоги за даним договором на підставі договорів факторингу до позивача ТОВ «Фінпром Маркет». Водночас із наданого суду відзиву на позовну заяву вбачається визнання позовних вимог в частині стягнення основної суми боргу за договором позики в розмірі 5000,00 грн, відповідно і не заперечується відповідачем укладення даного кредитного договору та додаткової угоди до нього. Щодо заявленої суми стягнень, зокрема відсотків за користування кредитними коштами, суд зазначає таке. Позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами, як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку посилаючись на правила надання грошових коштів у позику. Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів, які підтверджують пролонгацію Договору. Сторонами у кредитному договорі та Додатку №1 до договору узгоджені умови кредитування, а саме: сума позики - 5000,00 грн, строк позики - 12 днів, процентна ставка (базова) - 1,99%, дата надання позики - 15.04.2021 та 16.04.2021, дата повернення позики (останній день) - 27.04.2021, що є останнім днем строку кредитування. У кредитному договорі умови та порядок нарахування процентної ставки за понадстрокове користування позикою відсутні. Отже, як встановлено вище, за умовами укладеного між сторонами договору позики відповідач отримав кошти, та зобов`язувався повернути надані кошти у повному обсязі у визначений договором строк, а саме до 27.04.2021, визначено строк позики 12 днів. Так, згідно із положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий висновок суду відповідає правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, від 05.04.2023 по справі № 910/4518/16. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) сформувала правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Щодо можливості нарахування процентів поза межами стоку кредитування на підставі умов договору, Велика Палата Верховного Суду зауважила: «сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх». Натомість Велика Палата Верховного Суду вважає, що у цивільних відносинах, які регулює глава 71 ЦК України, важливо дотримати баланс інтересів позичальника та позикодавця в межах кредитних відносин. Викладена правова позиція Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно якої після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, позивач відповідно до ст.1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. При цьому, позивач посилається на п. 6.5. Правил, де зазначено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. Так, даними Правилами надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті позивача, зокрема у 6.5. цих Правил, передбачено порядок нарахування процентної ставки за понадстрокове користування позикою. Проте, матеріали справи не містять доказів того, які саме Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту були надані відповідачу для ознайомлення. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що умови пункту 4.2 кредитного договору в частині зазначення процентної ставки за понадстрокове користування позикою слід тлумачити на користь відповідача як такі, що не підлягають застосуванню, оскільки умови та порядок нарахування цієї процентної ставки кредитним договором не передбачені. Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті позивача, не можна вважати складовою кредитного договору щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання товариством додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, оскільки згадані вище умови не визнаються позичальником і ці умови прямо не передбачені у кредитному договорі, який безпосередньо підписаний відповідачем. Враховуючи наведене вище, суд бере до уваги, що договором про надання позики №1376424 від 15.04.2021 передбачено, що відповідачу кредит надано на 12 днів строком до 27.04.2021, отже розмір відсотків згідно умов договору становить (5000х1,99%х12 днів) 1194,00 грн. Доказів повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами відповідачем матеріали справи не містять. Відтак, відповідач взяті на себе зобов`язання за Договором не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти та нараховані проценти за користування позикою не повернув, унаслідок чого виникла заборгованість. Водночас із наданого суду відзиву на позовну заяву вбачається визнання позовних вимог в частині стягнення основної суми боргу за договором позики в розмірі 5000,00 грн. Щодо твердження представника відповідача, що відповідачу як учаснику бойових дій, не повинні були нараховуватися проценти за кредитним договором, оскільки на нього поширюються пільги, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд критично ставиться до даних обгрунтувань сторони відповідача з огляду на таке. 24.02.2022 російською федерацію здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України, у зв`язку із чим розпочато ведення агресивної війни проти України та захоплення її території. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжено до теперішнього часу наступними відповідними Указами Президента України, затвердженими відповідними Законами Верховної Ради України. У преамбулі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено: цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (Пільги військовослужбовцям та членам їх сімей) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Згідно наданих довідок стороною відповідача, судом встановлено, що [PERSON] є військовослужбовцем з 2022 року, договір позики відповідачем укладено 15.04.2021. За договором позики нарахування процентів зупинено в 2021 році, а пеня/штрафні санкції взагалі не нараховувалися, а отже відповідач не підпадає під даний вид пільг, оскільки на час дії договору позики та нарахування процентів відповідач не був військовослужбовцем. Таким чином, твердження представника відповідача, що відповідачу як учаснику бойових дій, не повинні були нараховуватися проценти за кредитним договором, оскільки на нього поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», не знаходять свого підтвердження у фактично встановлених судом обставинах. З огляду на вищевикладене, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягнути заборгованість у сумі 6194,00 грн, що складається із: 5 000,00 грн - сума основного боргу за тілом кредиту та 1194,00 грн - заборгованості за відсотками. В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити. Судові витрати у справі. Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позовна заява була подана до суду у електронному вигляді з використанням системи «Електронний суд», з урахування ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», позивачем сплачено судовий збір із застосуванням понижуючого коефіцієнту 0, 8 у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією АТ «ОТП БАНК» від 24.02.2025 року (а.с. 5). Оскільки ціна позову 15115,17 грн, позовні вимоги задоволені частково в розмірі 6194,00 грн, що становить 40,98 % (6194 х 100 % : 15115,17), тому, враховуючи положення ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,70 грн (2422,40 х 40,98%). Решту судового збору в сумі 1429,70 грн слід залишити за позивачем. Щодо витрат на правничу допомогу. Згідно положень ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Беручи до у4ваги наведене вище, суд вважає за необхідне звернути увагу сторін, що розподіл судових витрат між сторонами, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України в редакції до 15.12.2017 був наступним - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Однак, згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України в редакції від 09.04.2025 встановлено, що розподіл судових витрат між сторонами, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на вищезазначені норми, суд дійшов висновку, що при здійсненні розподілу судових витрат між сторонами, зокрема витрати на правничу допомогу, потрібно покласти на сторони у пропорційному розмірі саме задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, у прохальній частині позову міститься вимога про стягнення з відповідача 3500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано договір №01-11/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024 (а.с.54-56а), акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги(а.с.58а-59), акт приймання-передачі наданої правничої допомоги(а.с.57а), витяг з акту №6-П приймання-передачі наданої правничої допомоги(а.с.58), платіжну інструкцію від 27.01.2025 (а.с. 60). Суд бере до уваги те, що представник відповідача звернулася з клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, оскільки вартість виконаних представником позивача робіт є завищеною, не відповідає критеріям обґрунтованості та розумності їх розміру у розумінні приписів частини 3 статті 141 ЦПК України, не є співмірною зі складністю справи (а.с.108-109). Однак суд вважає, що надані стороною позивача документи підтверджують факт надання адвокатом позивачу юридичних послуг, їх обсяг та вартість та вони є співмірними зі складністю справи. Велика Палата Верховного Суду у Додатковій постанові від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зазначила наступне - у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 25.03.2021 р. по справі №905/717/20 зазначив таке: «У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися па критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям». Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 15.05.2020 року по справі № 910/5410/19 зазначила: «..При цьому, як вірно зазначив апеляційний суд, самі лише посилання на неспівмірність витрат та незгода із сумою понесених витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про розподіл судових витрат.» Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зважаючи на викладене, стороною позивача доведено належними та допустимими доказами понесення витрат за надання правової допомоги. Оскільки позовні вимоги задоволені частково в розмірі 6194,00 грн, що становить 40,98 % (6194 х 100 % : 15115,17), а тому витрати на правову допомогу потрібно покласти на у пропорційному розмірі саме задоволених позовних вимог. Таким чином, беручи до уваги наведене вище, часткове задоволення позовних вимог та положення п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на корить позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1434,30 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (3 500 х 40,98%). Решту витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2065,70 гривень слід залишити за позивачем. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, у прохальній частині відзиву на позовну заяву міститься вимога про стягнення з позивача на користь відповідача 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником відповідача надано ордер на надання правничої допомоги від 21.03.2025(а.с.94), договір про надання правничої допомоги від 18.03.2025(а.с. 101а104) акт приймання-передачі наданих послуг (а.с.104а), платіжну інструкцію АТ КБ «Приватбанк» від 18.03.2025 (а.с. 101). Суд бере до уваги те, що в акті приймання-передачі наданих послуг від 18.03.2025 представником відповідача зазначено такий вид робіт як участь в судових засіданнях, вартість послуги складає 500,00 грн. З огляду на наявні в матеріалах справи заяви про розгляд справи за відсутності представника відповідача, розгляд справи за відсутності представників сторін, а також клопотання представника позивача про зменшення розміру витрат на правову допомогу заявлених відповідачем, суд вважає за можливе зменшити розмір заявлених вимог на відшкодування витрат на правову допомогу до 2500,00 грн (3000,00 грн - 500,00 грн). Таким чином, беручи до уваги наведене вище, часткове задоволення позовних вимог та положення п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з позивача на корить відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1024,50 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (2500 х 40,98%). Решту витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1975,50 гривень слід залишити за відповідачем. На підставі викладеного,

Outcome: partial