Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-12 00:00:00

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , треті особи: Державне підприємство «СЕТАМ», Сервісний центр МВС №1443, Краматорський відділ державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про зняття арешту з рухомого майна. 30 жовтня 2023 року [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] , треті особи: Державне підприємство «СЕТАМ», Сервісний центр МВС №1443, Краматорський відділ державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про зняття арешту з рухомого майна. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2023 року матеріали вищезазначеного позову були відправлені за підсудністю до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. 28 листопада 2023 року матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , треті особи: Державне підприємство «СЕТАМ», Сервісний центр МВС №1443, Краматорський відділ державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про зняття арешту з рухомого майна надійшли до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. Ухвалою суду від 05 грудня 2023 року позовна заява була залишена без руху та наданий час для виправлення недоліків. В січні 2024 року до суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , треті особи: Державне підприємство «СЕТАМ», Сервісний центр МВС №1443, Краматорський відділ державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про зняття арешту з рухомого майна. В позовних вимогах позивач просить суд зняти арешт з легкового автомобіля BMW 730i 230НР (Е65), 2006 р.в., ДНЗ: [NUMBER] , чорного кольору, VIN: [NUMBER] , який міститься у базі НАІС та накладений Краматорським міським судом в забезпеченні позову на даний ТЗ (ВП2/234/6197/16 від 20.10.2016 зареєстрований ТСЦ №1443). Обґрунтовує свої вимоги тим, що [PERSON] , придбав транспортний засіб, який реалізовано 03 лютого 2020 року Державним підприємством «СЕТАМ», згідно затвердженого Міністерством юстиції України відповідно до ст. 62 ЗУ «Про виконавче провадження», та розділу V порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5, а саме: легковий автомобіль BMW 730i 230НР (Е65), 2006 р.в., ДНЗ: [NUMBER] , чорного кольору, VIN: [NUMBER] . Після придбання ТЗ, позивач звернувся до сервісного центру для його реєстрації, у чому йому було відмовлено на підставі наявного обтяження, накладеного Краматорським міським судом Донецької області на виконання ухвали про забезпечення позову від 19.10.2016. 25.09.2020 року, [PERSON] звертався з заявою до Краматорського міського суду, в Донецькій області з вимогою зняти відповідне обтяження, на що суд 30 вересня 2020 року виніс ухвалу з відмовою в скасуванні заходу забезпечення позову, на підставі того, що він не є учасником даного провадження, а заяву про скасування цих заходів може подати тільки особа, яка є учасником даної справи. Краматорський міський\~суд Донецької\~області вказав,\~що для\~ [PERSON] \~передбачено інший\~порядок знаття\~арешту \~подання позовної\~заяви про\~зняття арешту\~з рухомого\~майна. Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська, якому передали справу, 15 вересня 2023 року виніс Ухвалу, якою в задоволенні вимог [PERSON] було відмовлено, тому що в позовній заяві було вказано неналежних відповідачів, та вказав, що відповідачами повинні бути сторони по провадженню, по відношенню та в інтересах яких було накладено це обтяження, а саме: [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить зміст ухвали. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд скасувати ареши на вказаний автомобіль. У судове засідання сторони не з`явились. Про час та місце були належним чином повідомленні. Позивач надав клопотання в якому підтримав позовні вимоги та просив суд слухати справу без його участі. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши наданні докази, суд встановив, що наявні підстави для задоволення позову з огляду на наступне. Судом фактично встановлено, що [PERSON] , придбав транспортний засіб, який реалізовано 03 лютого 2020 року Державним підприємством «СЕТАМ», згідно затвердженого Міністерством юстиції України відповідно до ст. 62 ЗУ «Про виконавче провадження», та розділу V порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5, а саме: легковий автомобіль BMW 730i 230НР (Е65), 2006 р.в., ДНЗ: [NUMBER] , чорного кольору, VIN: [NUMBER] . Після придбання ТЗ, позивач звернувся до сервісного центру для його реєстрації, у чому йому було відмовлено на підставі наявного обтяження, накладеного Краматорським міським судом Донецької області на виконання ухвали про забезпечення позову від 19.10.2016. 25.09.2020 року, [PERSON] звертався з заявою до Краматорського міського суду, в Донецькій області з вимогою зняти відповідне обтяження, на що суд 30 вересня 2020 року виніс ухвалу з відмовою в скасуванні заходу забезпечення позову, на підставі того, що він не є учасником даного провадження, а заяву про скасування цих заходів може подати тільки особа, яка є учасником даної справи. Краматорський міський\~суд Донецької\~області вказав,\~що для\~ [PERSON] \~передбачено інший\~порядок знаття\~арешту \~подання позовної\~заяви про\~зняття арешту\~з рухомого\~майна. Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська, якому передали справу, 15 вересня 2023 року виніс Ухвалу, якою в задоволенні вимог [PERSON] було відмовлено, тому що в позовній заяві було вказано неналежних відповідачів, та вказав, що відповідачами повинні бути сторони по провадженню, по відношенню та в інтересах яких було накладено це обтяження, а саме: [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить зміст ухвали. 27 січня 2023 року Верховний Суд у справі № 343/565/21 досліджував питання щодо особливостей визначення відповідачів у справі про зняття арешту з майна та зробив висновок, що якщо предметом спору є вимога власника про звільнення належного йому майна з-під арешту, а позов пред`явлено не до всіх відповідачів, то законним та обґрунтованим слід визнати висновок суду про відсутність підстав для його задоволення у зв`язку з пред`явленням до неналежних відповідачів. При цьому Верховний Суд звернув увагу на те, що вирішити питання про скасування арешту, накладеного у межах виконавчого провадження, без залучення до участі у справі в якості відповідачів усіх осіб, на користь яких накладено такий арешт, є неможливим. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відновлення порушеного конституційного права на вільне користування своєю власністю є покладення на відповідача обов`язку усунути перешкоди у користуванні майном. Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»: «Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини». Пленум Верховного Суду України у постанові від 27.08.1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» у п. 4 роз`яснив, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Ст.ст.316,317,319 ЦК України регламентовано, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а ст.321 ЦК України, - що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.56 ЗУ «При виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 Про судову практику в справах про зняття арешту з майна позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.59 та ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить саме їй, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження,) накладеного на майно позивача, порушується його право власності, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст.82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, могла би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст.\~263\~ЦПК України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, надані до неї докази та посилання на докази, прослухавши ствердження сторін по справі, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити. Отже, на підставі вищезазначеного, та

Outcome: approved