Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Чернігівської міськради (далі відповідач) про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Свої позовні вимоги обгрунтовував тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , а позивач є єдиним його спадкоємцем. За вироком Чернігівського апеляційного суду від 22.10.2021 позивач у період часу з 16.02.2022 по 20.12.2024 відбував покарання в ДУ «Хролівський виправний центр (№140)». Позивач вказує, що після звільнення, при зверненні до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Бірюкової О.В., йому було відмовлено в оформленні спадщини, оскільки фактично ним не прийнято спадщину після смерті спадкодавця за законом у встановлений законодавством строк після відкриття спадщини, тож рекомендовано звернутись до суду для визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою суду від 10.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Через канцелярію суду 07.04.2025 надійшов відзив на позов, у якому відповідач заперечив проти задоволення позову та вказав, що відповідно до статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. У даному випадку строк на подання заяви про прийняття спадщини охоплює період з 14.04.2022 по 14.10.2022. Позивач не довів факт існування об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання зави про прийняття спадщини саме за зазначений вище період. У відзиві звернуто увагу суду, що відбування покарання як можливої поважної причини пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини існує суперечлива судова практика. При цьому слід враховувати, що у даному випадку позивач відбував покарання у вигляді не позбавлення - а обмеження волі на певний строк. Відповідно до частини 3 статті 59 Кримінально-виконавчого кодексу України, засудженим може бути дозволено короткочасні виїзди за межі виправного центр) обставин, передбачених законом. Крім того, чинним законодавством передбачена можливість подання заяви про прийняття спадщини спадкоємцем як нотаріусу особисто, так і засобам поштового зв`язку, причому у цьому випадку справжність підпису спадкоємця повинна буті нотаріально засвідчена. Засвідчення начальником установи виконання покарань справжності підпису на документах прирівнюється до нотаріального засвідчення справжності підпису. 07 квітня 2025 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив, у якій він звертає увагу суду, що під час перебування в Конотопському виправному центрі № 130 з лютого по березень 2024, а також в ДУ «Хролівський виправний центр № 140» він не мав можливості залишати територію установи, відпусток не надавали. Враховуючи, що в м. Конотоп у 2022 році велися бойові дії, про смерть батька він дізнався лише в червні 2022. На його звернення у наданні дозволу на виїзд за межі виправної установи з метою попрощатися з батьком, адміністрацією установи було відмовлено. Перебуваючи в установі несвободи, він не мав можливості отримати роз`яснення щодо реалізації своїх прав як спадкоємця, а про існування строків для звернення за оформленням спадщини дізнався від нотаріуса у січні 2025 року. Також позивач звернув увагу на судову практику Верховного суду, згідно з якою суди визнавали поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини перебування особи у виправній колонії. Також вказав, що квартира за адресою: [ADDRESS] є єдиним місцем його проживання. Ухвалою суду від 08.04.2025 задоволено клопотання представника відповідача та витребувано з Першої чернігівської нотаріальної контори копії матеріалів спадкової справи, підготовче засідання відкладено. Ухвалою суду від 24.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 09.05.2025. У судове засідання з`явився позивач та представник відповідача. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позов. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , про що складено актовий запис №1114 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 22 квітня 2022 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігів Північно-Східного міжрегіонального управління Юстиції (м. Суми) (а.с. 11). Мати позивача [PERSON] також померла [INFO] , про що складено актовий запис №330 та видано свідоцтво про смерть № [NUMBER] від 30.012006 (а.с. 9, 10, 12). Відповідно до довідки Управління Адміністративних послуг Чернігівської міської ради № 251 від 20.01.2025, станом на [INFO] - день смерті [PERSON] , він був зареєстрований та проживав один за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Згідно з копію Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 10.01.2025 №79677880 (а.с. 18), а також за змістом листа завідувача Першої чернігівської державної нотаріальної контори від 18.04.2025 № 140/01-16 (а.с. 48 зворот, 54) спадкова справ після смерті [PERSON] не заводилася. Відповідно до вироку Чернігівського апеляційного суду від 22.10.2021 позивач у період часу з 16.02.2022 по 20.12.2024 відбував покарання в ДУ «Хролівський виправний центр (№140)» у виді обмеження волі, що підтверджується довідкою про звільнення ХАР №02827 від 20.12.2024 (а.с. 16). Додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини необхідний позивачу для оформлення правовстановлюючого документу на об`єкт нерухомого майна, що належав спадкодавцю на праві власності а саме, квартиру, загальною площею 65,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , про що видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 19.12.2005 №607805 (а.с. 14) та Витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 15). Статтею 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частина 2 статті 1220 ЦК України визначає, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Спадкодавець [PERSON] , помер [INFO] . Відповідно до частини 1 статті 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Частина 2 статті 1221 ЦК України також визначає, що якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Так, у даному випадку місцем відкриття спадщини є місто Чернігів Чернігівської області. Частина 1 статті 1223 ЦК України встановлює, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до частини 2 статті 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На момент відкриття спадщини єдиним спадкоємцем першої черги є позивач, що підтверджується дослідженими матеріалами справи, зокрема інформацією Першої чернігівської державної нотаріальної контори від 18.04.2025. Частиною 1 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини 1 статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною 1 статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Таким чином, у даному випадку строк на подання заяви про прийняття спадщини охоплює період з 14.04.2022 року по 14.10.2022 року. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини». Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи сторін суд доходить висновку про наявність підстав для визнання причин пропуску позивачем строку для подачі заяви про прийняття спадщини поважними. Обставини перебування позивача в установі виконання покарань на час смерті батька і по 20 грудня 2024 року підтверджені матеріалами справи та не заперечуються відповідачем. Суд погоджується із доводами відповідача, що існували правові механізми для звернення позивача до нотаріуса у межах встановленого законом шестимісячного строку, проте зауважує, що їх реалізація для позивача ускладнювалася відсутністю можливості отримати кваліфіковану юридичну допомогу у місці, де він перебував. Також суд звертає увагу, що позбавлення можливості отримати у власність житло, яке є для нього єдиним і постійним місцем проживання та яке на законних підставах належало його батькові, буде непропорційним обмеженням його прав. Згідно з правовою позицією Верховного Суду у справі ВС/КЦС № 681/203/17-ц від 17.10.2018 відповідно до якої, причини пропуску строку на прийняття спадщини повинні визначатися судом в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип пропорційності тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більш, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. З урахуванням вищевикладеного суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. З огляду на те, що позивач не заявив вимогу про відшкодування судових витрат, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд не здійснює розподіл судових витрат. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного, відповідно до статей 1261, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦКУ,

Outcome: approved