Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-05 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач звернувся в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 08 травня 2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір №22034000125088, на підставі якого відповідач отримав кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування кредитом строком кредитування до 08 травня 2022 року. 15 грудня 2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого позивач отримав право грошової вимоги до відповідача за вищезазначеним кредитним договором. На дату звернення з позовом до суду заборгованість відповідача за кредитним договором становить 44\~184,02 грн, що складається із: суми боргу за тілом кредиту у розмірі 31\~710,84 грн, відсоткам у розмірі 831,22 грн та комісії у розмірі 11\~641,96 грн. У відповідності до ст. 625 ЦК України позивачем також нараховано інфляційні втрати в розмірі 1\~122,02 грн та 3% річних 182,45 грн. Позивач просить стягнути з відповідача зазначену суму боргу, збитки від інфляції і 3% річних у розмірі, а також стягнути 2 422,40 грн сплаченого судового збору та 7 570,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. У запереченнях на заяву про перегляд заочного рішення представник позивача зазначає, що відповідач ознайомився з умовами кредитного договору. Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Після набуття права вимоги комісія не нараховувалася. А 3% річних та інфляційні втрати нараховувалися лише з 15 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року. Крім того, не вважає вартість витрат на професійну правничу допомогу завищеною. Стислий виклад заперечень відповідача. У заяві про перегляд заочного рішення представник відповідача зазначає, що позовні вимоги визнає частково. Вважає умову кредитного договору про сплату щомісячної комісії нікчемною, а вимогу про стягнення заборгованості за комісією такою, що не підлягає задоволенню. Просить грошові кошти в сумі 5\~693,54 грн, що сплачені ним в рахунок погашення комісії, зарахувати як сплату заборгованості за відсотками та основного боргу. Зазначає, що з огляду на таке зарахування розмір 3% річних становить 151,82 грн, а інфляційних втрат 920,58 грн. Крім того, просить відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу. Вважає вартість таких витрат завищеною та неспівмірною наданій послузі. Процесуальні дії у справі. 21 жовтня 2024 року позовна заява надійшла до суду. 25 лютого 2025 року після скасування заочного рішення призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Сторони в судове засідання не викликалися. Фіксування судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом. 08 травня 2019 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір №22034000125088, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 38 100,00 грн на споживчі потреби, строком на 36 місяців, щомісячна комісія за обслуговування кредиту 3,5 % від суми кредиту; процентна ставка на строкову заборгованість 0,001%, на прострочену заборгованість 56,0% річних. У договорі також міститься графік платежів. Відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії. Виписками з особового рахунку за період з 08 травня 2019 року по 14 грудня 2021 року підтверджується надання кредиту відповідачу у розмірі 38\~100,00 грн та часткове внесення коштів на повернення заборгованості. Зокрема відповідачем сплачено щомісячну комісію за обслуговування кредиту в розмірі 5\~693,54 грн. Відповідач не в повному обсязі здійснював платежі з погашення кредиту, у зв`язку з чим виникла заборгованість. 15 грудня 2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу №15/12/2021, відповідно до умов якого до ТОВ «Цикл Фінанс» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №22034000125088 від 08 травня 2019 року. Розмір заборгованості за кредитним договором на момент переходу права вимоги становить 44 184,02 грн. Згідно з довідкою та розрахунком заборгованості позивача у відповідача станом на 08 жовтня 2024 року значиться заборгованість за кредитним договором в сумі 45 488 грн 49 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту 31\~710,84 грн, прострочена заборгованість по відсоткам 831,22 грн, прострочена заборгованість по комісії 11\~641,96 грн, збитки від інфляції у розмірі 1\~122,02 грн, 3% річних у розмірі 182,45 грн. Таким чином, після набуття права вимоги за кредитним договором позивачем здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Зміст спірних правовідносин. Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до\~ст.610 ЦК України\~порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того відповідно до\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно\~ст.611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~ст.536\~ЦК України\~за користування\~чужими грошовими\~коштами боржник\~зобов`язаний сплачувати\~проценти,\~якщо інше\~не встановлено\~договором між\~фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За приписами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, якою передбачено право кредитора вимагати сплати суми боргу з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми. ( ч.2 ст. 625 ЦК України). При цьому, згідно з ч. 1\~ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених\~ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3\~ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2\~ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону\~України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Висновок суду. Судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем кредитного договору з первісним кредитором, порушення ним взятих на себе зобов`язань, набуття позивачем права вимоги до відповідача за цим договором. Відповідачем порушувались умови кредитного договору, кошти на повернення кредиту сплачувалися неналежно, що призвело до виникнення заборгованості. Щодо доводів відповідача про встановлення у кредитному договорі несправедливих умов суд дійшов таких висновків. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит Банк надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною в договорі про споживчий кредит, за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супровідних послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит додатка 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача включають проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Відповідно до частин першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Разом з тим умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Отже, Закон України «Про споживче кредитування» не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Умовами договору №22034000125088 передбачена оплатність обслуговування кредиту у розмірі 3,5%. Проте кредитний договір не містить переліку послуг з обслуговування кредиту, за надання яких первісним кредитором встановлено сплату щомісячної комісії, розмежування платних і безоплатних послуг. Так, у договорі не зазначено, яким чином здійснюється обслуговування кредиту банком, чи залежить воно від періодичності зверненням позичальника. Отже, розмір комісії за обслуговування кредиту встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 6 листопада 2023 року по справі №204/224/21 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З урахуванням положень частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» суд дійшов висновку, що умова кредитного договору про встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі 3,5% є нікчемною, а тому вимоги про стягнення заборгованості за комісією є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. З огляду на викладене, суми, які сплачені відповідачем за умовою кредитного договору згідно із випискою з особового рахунку відповідача та спрямовані на погашення заборгованості за комісією, підлягають зарахуванню у суму погашення заборгованості за кредитом та відсотками. При цьому, суд зазначає, що розрахунок відповідача не є точним і здійснив свій розрахунок. Отже, зі сплачених відповідачем 5\~693,54 грн щомісячної комісії 831,22 грн спрямовується в рахунок погашення заборгованості за відсотками, решта 4\~862,32 грн (5\~693,54 831,22) в рахунок погашення тіла кредиту: 31\~710,84 4\~862,32 = 26\~848,52 грн. Таким чином, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 26\~848,52 грн, що складається з тіла кредиту. Правовідносини, які склалися на підставі кредитних договорів, є грошовим зобов`язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) зазначено, що «нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання». Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України. У зв`язку із визначенням судом суми заборгованості, відмінної від зазначеної в позовних вимогах, судом самостійно здійснено розрахунок розміру 3% річних та інфляційних втрат. При цьому такий розрахунок, виконаний відповідачем, суд не бере до уваги з огляду на неточність розміру основного боргу, визначеного відповідачем. Отже, розмір 3% річних та інфляційних втрат за період з 15 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року на зазначену суму становить: -3 % річних: 26\~848,52 * 3% / 365 * 70 (кількість днів прострочення) = 154,47 грн; -інфляційні втрати: (26\~848,52 * (100,6 : 100) * (101,3 : 100) * (101,6 : 100) 26\~848,52) = 949,99 грн. Оцінивши кожний\~доказ з\~точки зору\~їх належності\~та допустимості,\~а сукупність\~доказів з\~точки зору\~достатності та\~взаємозв`язку,\~суд вважає,\~що позовні вимоги є частково обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на часткове задоволення позовних вимог з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1\~488,56 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 570,00 грн. Як передбачено статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу зменшення відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих послуг адвокатом, оцінюючи співмірність витрат зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, взявши до уваги обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає, що при задоволенні позовних у повному обсязі достатнім розміром витрат на професійну правничу допомогу було б 5\~000,00 грн. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 3\~072,50 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: partial