Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-08 00:00:00

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» через систему «Електронний суд» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Товариство зазначало, що відповідно до укладеного Кредитного договору № 6425 від 01.02.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» (торгова марка «PROCENT») та [PERSON] відповідач отримала кредит у розмірі 5000,00 грн, строком на 365 днів (до 31.01.2025 року), шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ "Сенс Банк" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким вона ознайомилась перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затверджені наказом директора ТОВ «ФК «Процент», викладені для загального доступу в мережі Інтернет на сайті https://procent.com.ua. Позивач зазначив, що сума кредиту по укладеному кредитному договору перераховується на платіжну карту відповідача, яка була верифікована шляхом блокування певної суми коштів або іншим способом за правилами міжнародних платіжних систем. Таким чином, виключно особа відповідача може отримати кредит на належну їй платіжну картку № [NUMBER] після укладення кредитного договору. Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 235042 направлявся відповідачу 01.02.2024 о 15:27:53 шляхом надсилання повідомлення на номер мобільного телефону [NUMBER] , який зазначений в кредитному договорі та ІТС. Кредитний договір був підписаний 01.02.2024 о 15:27:59 шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 235042 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет. Кредитні кошти в розмірі 5 000,00 грн були відправлені відповідачу 01.02.2024 на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «Сенс Банк». Відповідач своєчасно не сплатила нараховані відсотки відповідно до Графіку платежів, в зв`язку з чим виникла заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, починаючи з 01.02.2024 року, що має відображення у розрахунку заборгованості (додається), порушує умови кредитного договору, не виконує взятих на себе зобов`язань. Позивач звертає стягнення виключно на прострочені до оплати проценти за користування кредитом за період з 01.02.2024 по 06.01.2025. У зв`язку із порушеннями зобов`язань, заборгованість відповідача за кредитним договором по нарахованим та не сплаченим процентам станом на 06.01.2025 становить 42 500,00 грн за період з 01.02.2024 по 06.01.2025, що нараховані відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом (912,5% річних) та Графіку платежів. З урахуванням викладеного, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» просило стягнути із [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 6425 від 01.02.2024 по нарахованим та несплаченим процентам у розмірі 42 500,00 грн за період з 01.02.2024 по 06.01.2025, що нараховані відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом (912,5% річних), а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн та на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн ( а.с. 1-9). Ухвалою судді від 07 лютого 2025 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 07 лютого 2025 року, призначено підготовче засідання на 03 березня 2025 року, задоволено частково клопотання позивача про витребування доказів, витребувано в АТ «Сенс Банк» докази. Ухвалою суду від 03 березня 2025 року зобов`язано АТ «Сенс Банк» виконати вимоги ухвали суду від 07 лютого 2025 року, оголошено перерву в підготовчому засіданні до 17 березня 2025 року на підставі пункту 3 частини п`ятої статті 198 ЦПК України. Ухвалою суду від 17 березня 2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду на 03 квітня 2025 року. Ухвалою суду від 03 квітня 2025 року відкладено судовий розгляд справи на 16 квітня 2025 року на підставі частини четвертої статті 223 ЦПК України. 16 квітня 2025 року цивільну справу знято з розгляду, судове засідання призначено на 05 травня 2025 року. Позивач свого представника у призначене судове засідання не направив, про дату, час і місце якого повідомлений належним чином через електронний кабінет, що підтверджується довідкою про доставку судової повістки до електронного кабінету позивача та його представника-адвоката Руденка К.В., у поданому до суду клопотанні представник ТОВ «Фінансова компанія «Процент» Руденко К.В. просив провести всі судові засідання у справі без участі представника позивача, щодо заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] повторно у призначене судове засідання не прибула про дату, час і місце судового засідання повідомлялась в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. Рекомендований лист з повідомленням про вручення з трековим номером 0601137202860, яким [PERSON] направлялась судова повістка за зареєстрованим місцем проживання, повернутий до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». У такому випадку відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, відзив на позов відповідач не подала, причини неявки суду не повідомила. За наявності умов, передбачених статтями 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 05 травня 2025 року суд ухвалив заочне рішення у справі. Через неявку в судове засідання всіх учасників справи відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2022 у справі №1519/2-5034/11, та частин четвертої, п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 01.02.2024 між ТОВ «ФК «Процент» та [PERSON] укладено кредитний договір №6425, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн, строком на 365 днів ( до 31.01.2025), шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «Сенс Банк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом ( 912,50 % річних) ( а.с. 12-18). Згідно з до Витягом з інформаційно-телекомунікаційної системи https://procent.com.ua про хронологію дій щодо укладення кредитного договору №6425 від 01.02.2024, наданим ТОВ «ФК «Процент», для укладення електронного договору сторони вчинили дії в інформаційно-телекомунікаційній системі (а.с.29). З Витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи https://procent.com.ua вбачається, що [PERSON] заповнила анкету-заяву на кредит №70161, створену 01.02.2024, в якій зазначено: суму кредиту- 5 000,00 грн у валюті: Українські гривні; строк кредиту- 365 днів; процентна ставка - 2,5 % за кожен день користування кредитом; річна процентна ставка - 912,5 % ; загальна сума процентів за користування кредитом складає- 45 625,00 грн ( а.с. 30). Невід`ємною частиною кредитного договору № 6425 від 01.02.2024 є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Процент», які розміщені на сайті https://procent.com.ua. Вказаними Правилами передбачені умови щодо надання кредиту, обслуговування та погашення заборгованості ( а.с.32-38). Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким вона ознайомилась перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затверджені наказом директора ТОВ «ФК «Процент», викладені для загального доступу в мережі Інтернет на сайті установи. Кредитні кошти були відправлені [PERSON] 01.02.2024 на належну їй платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «Сенс Банк», що підтверджується чеком платіжного сервісу FONDY від 01.02.2024, відповідями АТ «Сенс Банк» №2204-БТ-32.3/2025 від 14.02.2025, №3454-БТ-32.3/2025 від 12.03.2025, випискою про рух коштів по рахунку № [NUMBER] _980 за період з 01.02.2024 по 06.02.2024 з деталізацією операцій по картці ( а.с. 105-108, 112-116 ). Із детального розрахунку заборгованості ( щоденні нарахування і погашення) за договором № 6425 від 01.02.2024 встановлено, що станом на 06.01.2025 загальна сума заборгованості відповідача становить 42 500,00 грн, в тому числі: строкова заборгованість за сумою кредиту- 5 000,00 грн; прострочена заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом - 42 500,00 грн, що нараховані за період з 01.02.2024 по 06.01.2025 відповідно до пункту 1.2. кредитного договору за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом та Графіку платежів ( а.с. 20-28). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої, п`ятої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 628, 629 ЦК України). Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень частини першої, третьої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Згідно із статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною першою статті 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно із статтею 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частини четверта, п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень згаданого законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір № 6425 від 01.02.2024 між ТОВ «Фінансова компанія « Процент» та [PERSON] укладено в електронній формі шляхом підписання обома сторонами електронним підписом, зокрема, відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 235042. Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 235042 направлявся відповідачу 01.02.2024 о 15:27:53 шляхом надсилання повідомлення на номер мобільного телефону [NUMBER] , який зазначений в кредитному договорі та ІТС. Кредитний договір був підписаний 01.02.2024 о 15:27:59 шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 235042 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua. Відправлення кредитних коштів відповідачу [PERSON] 01.02.2024 на платіжну картку № [NUMBER] ХХХХ65, емітовану на її ім`я АТ «Сенс Банк», підтверджується чеком платіжного сервісу FONDY від 01.02.2024, відповідями АТ «Сенс Банк» №2204-БТ-32.3/2025 від 14.02.2025, №3454-БТ-32.3/2025 від 12.03.2025, випискою про рух коштів по рахунку № [NUMBER] _980 за період з 01.02.2024 по 06.02.2024 з деталізацією операцій по картці Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказаний договір прирівнюється до укладених в письмовій формі. Виходячи з викладеного, суд вважає доведеним, що вказаний кредитний договір було підписано позичальником [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надано кредитором на номер телефону, зазначений відповідачем. Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Доказів повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами [PERSON] матеріали справи не містять. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що позичальник [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала, коштів не повернула. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦПК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Щодо правомірності нарахування позивачем процентів за кредитним договором суд звертає увагу на наступне. Відповідно до п.1.2. кредитного договору позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування (912,50 % річних). За змістом пункту 1.3. кредитного договору строк надання кредиту становить 365 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів ставлять кожні 20 днів, що відображено в Додатку №1 до кредитного договору. Згідно з підпунктом 2.4.1. кредитного договору позичальник зобов`язаний у встановлений договором строк ( п.1.3. договору) сплачувати нараховані проценти за користування кредитом та повернути кредит. Відповідно до пункту 4.2 кредитного договору нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб позичальника), до дня повернення суми кредиту, визначеної у додатку 1 цього договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства, зазначений у пункті 9 цього договору) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Таким чином, у межах строку кредитування відповідач зобов`язана сплачувати позивачу проценти періодичними платежами кожні 20 днів. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань, заборгованість відповідача за кредитним договором по несплаченим процентам за користування кредитом за період з 01.02.2024 по 06.01.2024 становить 42 500,00 грн, що нараховані відповідно до пункту 1.2. кредитного договору за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом та Графіку платежів. Відповідач не надала суду доказів протилежного. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з вищенаведених підстав. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як зазначено у пункті 1 частини другої статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з частиною третьою статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивач на підтвердження витрат на правову допомогу надав: копію договору про надання юридичних послуг №03/06/2024 від 03.06.2024, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» в особі директора Чужової Т.Є. та фізичною особою-підприємцем, адвокатом Руденком К.В. ( а.с.-51); копію свідоцтва про права на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2412 від 23.10.2018, виданого адвокату Руденку К.В. ( а.с. 52); копію довіреності від 03.06.2024, якою ТОВ «Фінансова компанія «Процент» уповноважило адвоката Руденка К.В. представляти інтереси товариства, зокрема в судах України з усіма правами, які надано законом позивачу ( а.с.48,49); копію акта приймання-передачі наданих послуг №7 до договору про надання юридичних послуг №03/06-2024 від 03.06.2024, складеного 27.09.2024 між замовником ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та виконавцем ФОП Руденком К.В. , згідно з яким загальна вартість наданих юридичних послуг складає 90 000,00 грн та включає в себе підготовку позовних заяв про стягнення заборгованості по боржникам ТОВ «Фінансова компанія «Процент» згідно з реєстром №1 від 27.11.2024; копію витягу з реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг №7 до договору про надання юридичних послуг № 03/06/2024 від 03.06.2024, складеного 27.11.2024, згідно з яким загальна кількість складених позовних заяв становить 9 шт. на загальну вартість 90 000, 00 грн, зокрема, підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості зі [PERSON] за кредитним договором №6425 від 01.02.2024 та клопотання про витребування доказів ( вартість 9 000,00 грн); складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику [PERSON] за кредитним договором № 6425 від 01.02.2024 ( вартість 1000,00 грн) ( а.с.56); копію платіжної інструкції №1351 від 29.11.2024, згідно з якою ТОВ «Фінансова компанія «Процент» здійснило на рахунок Руденка К.В. оплату в сумі 90 000,00 грн за надання юридичних послуг по договору №03/06/2024 від 03.06.2024 згідно з актом №7 від 27.11.2024 ( а.с. 57). Вказані вище докази у своїй сукупності підтверджують факт надання адвокатом Руденком К.В. правової допомоги ТОВ «Фінансова компанія «Процент» за договором про надання юридичних послуг № 03/06/2024 від 03.06.2024. Згідно з правовим висновком, викладеним у п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсної вартості та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання зазначених послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має враховувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Отже, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат ( відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або необов`язкові ( не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо). У п.135 постанови від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що «не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення витання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність». У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначити розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. Суди мають враховувати, що згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах: від 19 січня 2023 року у справі №345/136/18, від 22 березня 2023 року у справі №758/6113/19, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Відмова стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові від 22 березня 2023 року у справі №758/6113/19 Верховний Суд, зменшуючи розмір заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу, за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, зазначив, що такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має врахувати як відповідно до пункту 4 частини третьої статті 137 ЦПК України ( у разі недотримання суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини третьої статті 141 цього Кодексу ( у разі недотримання суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу). З матеріалів справи вбачається, що відповідач не скористалась своїм правом на подання клопотання про зменшення заявлених позивачем витрат на правничу допомогу. Разом із тим, оцінюючи обсяг робіт, що зазначений у витягу з реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг №7 до договору про надання юридичних послуг №03/06/2024 від 03.06.2024, складеному 27.11.2024, суд вважає, що в даному випадку заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу в сумі 10 000,00 грн є завищеним з огляду на складність справи (ціну позову, предмет спору, тривалість розгляду), принципи співмірності та розумності судових витрат? та доходить висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 7 000,00 грн. З урахуванням наведеного, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн. Також відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2 422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved